open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jean Améry

thumb|right|Hrob Jeana Améryho
**Jean Améry**, narodený ako **Hanns Chaim Mayer**, (* 31. október 1912, Viedeň, Rakúsko-Uhorsko – † 17. október 1978, Salzburg, Rakúsko) bol rakúsky filozof židovského pôvodu, preživší holokaustu, ktorý žil neskôr v Belgicku. Zameriaval sa na filozofiu náboženstva a filozofiu kultúry.

## Referencie

## Pozri aj
* filozofia 20. storočia
* súčasná filozofia
* filozofia kultúry
* filozofia náboženstva
* rakúska filozofia

## Externé odkazy
* 

Kategória:Osobnosti z Viedne
Kategória:Rakúski filozofi
Kategória:Preživší holokaust
Kategória:Obete samovrážd
Kategória:Pochovaní na Viedenskom ústrednom cintoríne
Ammónios Sakkas

**Ammónios Sakkas** alebo **Ammónios Sakkás** alebo **Ammonios Sakkas** (* okolo 175 – † 242) bol zakladateľ novoplatonizmu, učiteľ Plotinov. Prímeno Sakkas (nosič vriec) dostal podľa svojho zamestnania. Pravdepodobne pochádzal z Indie.

Vyučoval v Alexandriii. Sám nič nenapísal; zo správ Porfyriových sa dá usudzovať, že sa v jeho učení prelínali prvky pytagorovské a platónske. Medzi jeho žiakov patrili Origenes a Plotinos.

## Zdroj
* 

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Filozofi z obdobia Rímskej ríše
Kategória:Novoplatonisti
Kategória:Filozofi 3. storočia
Kategória:Narodenia v 175
Kategória:Úmrtia v 242
Anan ben David

**Anan ben David** (hebr. ענן בן דוד) bol zakladateľ židovskej sekty Karaitov.

Učil, že záväzné a Bohom zjavené pravdy a prikázania sú len tie, ktoré sa nachádzajú v Hebrejskej Biblii. Odmietal autoritu rabínov.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi
Anaxagoras z Klazomen

**Anaxagoras z Klazomen** alebo **Anaxagorás z Klazomen** (* 500/497 pred Kr. – † 428/427 pred Kr.) bol grécky predsokratovský filozof, ktorý preniesol filozofiu z maloázijských miest do Atén, kde prežil tridsať rokov (480/460 – 450/430) a ktoré musel opustiť, pretože ho obvinili z bezbožnosti. Uchýlil sa do mesta Lampsakos, kde zomrel. Bol učiteľom a priateľom Perikla a priateľom Euripida. Jeho žiakom bol Archelaos a Metrodoros z Lampsaku.

## Anaxagorova filozofia
Anaxagorova filozofia bola pokusom o prekonanie učenia eleatskej školy o jedinom nemennom bytí. Anaxagoras pokladal mnohotvárnosť a premenlivosť sveta, o ktorej nás informujú zmysly, za základný fakt a pokúsil sa ho vysvetliť. Súhlasil s Parmenidom v tom, že v skutočnosti niet vzniku a zániku, ale len miešanie a rozlučovanie.

Prírodné dianie, vznik a zánik vysvetľoval spájaním a rozdeľovaním nepatrných, nemenných, donekonečna deliteľných, kvalitatívne rozrôznených čiastočiek, ktoré nazýval „semená“ vecí (gr. *spermata*, neskôr sa vžil Aristotelov názov *homoiomereiai*). Každá jednotlivina obsahuje všetky druhy semien, rozdielnosť vecí je daná prevahou semien určitej kvality. Semenám je vlastná vnútorná tendencia spájať sa so semenami rovnakého druhu. Do pohybu uvádza tieto semená vonkajšia usporiadavajúca sila – rozum (nús), ktorý Anaxagoras charakterizoval ako najjemnejšiu látku. Rozum je vo vzťahu k pasívnym čiastočkám (látke) nielen hybným, ale aj vládnucím princípom. 

Osud podľa neho neexistuje. Človek je na svete, aby rozpoznal jeho poriadok, čo je základom slobody.

Je po ňom pomenovaný kráter na Mesiaci.

## Iné projekty

## Zdroj
* 

Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Predsokratici
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Anaximenes z Milétu

**Anaximenes z Milétu** alebo **Anaximenés z Milétu/Mílétu** (* asi 585 pred Kr. – † asi 524 pred Kr.) bol starogrécky filozof, predstaviteľ milétskej školy.

Zo zachovaných informácií tohto predstaviteľa iónskej filozofie možno súdiť, že sa zaujímal aj o špeciálnovedné poznanie. Tak v tejto oblasti, najmä v astronomických názoroch (v ktorých nadviazal na Anaximandra), ale aj vo filozofii bol pri výklade jasnejší, pochopiteľnejší a určite tiež menej hlboký než jeho predchodca. Bol však veľmi populárny, keď sa milétska škola, zahŕňajúca určite väčší počet žiakov, nazývala vraj jeho menom.

V základnej otázke filozofie o podstate sveta, uvedomujúc si naznačené problémy spojené s Anaximandrovým apeironom, hľadá prijateľnejšie, schodnejšie riešenie. Spočívalo v tom, že vysokú abstraktnosť apeironu ako aj konkrétnosť Tálesovho arché syntetizuje do "kompromisného riešenia". Ide akoby o konkretizáciu Anaximandrovej predstavy o apeirone a abstraktizáciu Tálesovej predstavy o vode ako počiatkoch skutočnosti. Výsledkom mu bola predstava, že arché je vzduch. Je dostatočne abstraktný voči Tálesovej vode a dostatočne konkrétny voči apeironu.

Anaximenes je obzvlášť podnetný v tom, že sa viac ako jeho predchodcovia zaoberá problematikou mechanizmu vzniku vecí z arché. Základom tohto mechanizmu je zhusťovanie a zrieďovanie vzduchu. Všetky veci vznikajú týmito procesmi. Podľa svedectva Hyppolita, Anaximenes tvrdil, "že počiatkom je neobmedzený vzduch, z neho vzniká čo je, bolo a bude... Rozdielne sa javí ak je zhustený alebo zriedený. Keď sa totiž zriedi, stáva sa ohňom, zhustený sa však stáva zase vetrom, po silnejšom zhustení sa stáva zemou a pri najväčšom zhustení kameňom"
Okrem uvedených filozofických dôvodov u *Anaximena* pri výbere povahy arché vystupuje aj biologický dôvod, sformulovaný v zlomku Aetia takto: "Ako nás duša, ktorá je vzduch ovláda, tak dych a vzduch objíma celý svet." Teda vzduch je "zodpovedný" za život, je jeho nositeľom.

## Iné projekty

Kategória:Narodenia v 6. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 6. storočí pred Kr.
Kategória:Predsokratici
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Johann Valentin Andreae

**Johann Valentin Andreae** (* 17. august 1586, Herrenberg – † 27. jún 1654, Stuttgart) bol nemecký teológ, filozof, básnik, ktorý stelesňuje protestantskú kultúru Nemecka na prechode od renesancie k baroku. Jeho dielo zjednocuje všetky dôležité reformné snahy protestantizmu spred tridsaťročnej vojny. Vychádzal z neho Jan Amos Komenský.

## Dielo
* 1616 – *Chymische Hochzeit Christiani Rosencreutz Anno 1459*
* 1619 – *Reipublicae Christianopolitanae descriptio*   
* 1618 – *Peregrini in patria errores*

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Nemeckí básnici
Angelus Silesius

**Angelus Silesius** (vl. menom **Johannes Scheffler**) (* 25. december 1624, Vroclav, Poľsko – † 9. júl 1677, Vroclav) bol nemecký nadkonfesionálne-panteistický mystik, najvýznamnejší nemecký barokový básnik. Od protestantizmu prestúpil ku katolicizmu (vášnivo sa zapojil do protireformácie). V roku 1661 sa stal františkánom.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Nemeckí spisovatelia
Kategória:Osobnosti z Vroclavu
Dmitrij Sergejevič Aničkov

**Dmitrij Sergejevič Aničkov** (; * 1733 – † 12. máj 1788) bol ruský filozof, osvietenec, logik a matematik, profesor na Moskovskej univerzite. 

V úvahách o náboženskej viere presadzoval názor, že má prirodzený pôvod, že náboženstvá sa zrodili zo strachu, fantazijných obrazov prízrakov a z prekvapenia. Aničkov skúmal aj problémy vzťahu jazyka a myslenia, vzniku a vývinu filozofických a vedeckých pojmov,
pričom odmietal teóriu vrodenosti ideí a zastával senzualistické stanovisko. Bol zástancom deizmu.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1733
Kategória:Úmrtia 12. mája
Kategória:Úmrtia v 1788
Kategória:Ruskí filozofi
Kategória:Ruskí matematici
Kategória:Ruskí logici
Kategória:Ruskí pedagógovia
Peter Annet

**Peter Annet** (* 1693, asi Liverpool, Anglické kráľovstvo† 18. január 1769) bol anglický filozof a teológ, povolaním učiteľ, ostrý kritik tradičného kresťanstva a predstaviteľ osvietenského deizmu. V spise *Supernaturals examined* (1747) ostro odmietol možnosť uskutočnenia zázrakov.

## Referencie

Kategória:Narodenia v 1693
Kategória:Úmrtia v 1769
Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Anglickí teológovia
Gertrude Elizabeth Margaret Anscombová

**Gertrude Elizabeth Margaret Anscombová** (* 18. marec 1919, Limerick, Írsko – † 5. január 2001, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bola britská katolícka analytická filozofka, interpretátorka Wittgensteina a bojovníčka proti interrupciám. 

V rokoch 19701986 bola profesorkou filozofie na Univerzite v Cambridgi. Patrí k najvýznamnejším anglofónnym filozofom dvadsiateho storočia. Absolventka University of Oxford (filozofia a klasická filológia), ktorej dielo bolo hlboko ovplyvnené Ludwigom Wittgensteinom (jeho prácu Filozofické skúmania preložila do angličtiny, 1953). Ona sama ostáva vplyvnou v oblasti teórie konania svojím najvýznamnejším dielom Intention (1957). V osemnástich rokoch pod vplyvom spisby G. K. Chestertona konvertovala na katolicizmus a neskôr sa vydala za (iného konvertitu a oxfordského filozofa) Petra Geacha, s ktorým mali troch synov a štyri dcéry. Bola dlhodobo profesorkou filozofie na University of Cambridge. Počas výskumného pobytu na University of Oxford bola jedinou akademičkou, ktorá zásadne protestovala proti rozhodnutiu univerzity udeliť čestný doktorát americkému prezidentovi Harrymu Trumanovi. Vytýkala mu rozhodnutie atómového bombardovania Hirošimy a Nagasaki, ktoré nazvala vojnovým zločinom. G.E.M. Anscombová mala významný vplyv pre návrat k pojmu morálnej cnosti v etike, resp. k renesancii etiky cnosti.

## Dielo
* *(Vyd./Prel.) L. Wittgenstein: Philosophical Investigations*, 1953
* *Mr. Truman's Degree. Pamphlet*, 1957
* *Modern Moral Philosophy*, 1958
* *An Introduction to Wittgenstein's Tractatus*, 1959
* *(spolu s P. T. Geachom) Three Philosophers. Aristotle. Aquinas. Frege*, 1961
* *War and Murder*, 1961
* *(Spoluvyd./Prekl.) L. Wittgenstein: Zettel*, 1967
* *(Spoluvyd.) L. Wittgenstein: Schriften in 8 Bde.*, 19671980
* *On Promising and Its Justice, and Whether It Needs be Respected In Foro Interno*, 1969
* *The First Person*, 1975
* *Will and Emotion*, 1978
* *Understanding Proofs*, 1979
* *Collected Philosophical Papers*,
** *Zv. 1: From Parmenides to Wittgenstein*;
** *Zv. 2: Metaphysics and Philosophy of Mind*;
** *Zv. 3: Ethics, Religion and Politics*, 1981
* *A Theory of Language*, 1981
* *Medalist's Address: Action, Intention and *Double Effect*, [[1982]]
* *(Vyd./Prekl.) L. Wittgenstein: Remarks of Controls in Clinical Trials*, [[1983]]
* *The Causation of Action*, [[1983]]
* *Were you a Zygote?*, [[1984]]
* *Existence and Truth'', 1987/1988

## Zdroje
* 
* 
* KUNA, M.: Úvod do etiky cnosti. Ružomberok: FF KU, 2010.

Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Anglickí autori náučnej literatúry
Kategória:Anglickí univerzitní profesori
Kategória:Filozofi 20. storočia
Kategória:Analytickí filozofi
Kategória:Filozofky
Kategória:Filozofi jazyka
Kategória:Filozofi mysle
Kategória:Rímskokatolícki filozofi
Kategória:Pro-life aktivisti
Kategória:Anglické osobnosti írskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti z Limericku
Kategória:Absolventi Oxfordskej univerzity
Kategória:Vyučujúci na University of Cambridge
Antifón z Atén

**Antifón z Atén** (* 480 pred Kr. -  † 411 pred Kr.) bol grécky sofista demokratického zamerania, ktorý sa zaoberal spoločenskými otázkami, problémami poznania, matematiky a biológie. Antitézu zákon – príroda vyhrotil ešte väčšmi než Hippias: *„Väčšina z toho, čo je spravodlivé podľa zákona, je nepriateľské voči prírode“.* Podľa prírody niet rozdielu medzi urodzenými a neurodzenými, ani medzi Grékmi a barbarmi.

Je autorom diela *Alétheia*.

## Iné projekty

## Zdroj
* 

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Sofisti
Kategória:Predsokratici
Kategória:Matematici starovekého Grécka
Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 5. storočí pred Kr.
Peter Antes

**Peter Antes** (* 1942, Mannheim, Nemecko je nemecký filozof, predstaviteľ filozofie náboženstva, religionista - islamista.

## Dielo
* *Ethik und Politik im Islam*, 1982

## Pozri aj
* filozofia 20. storočia
* filozofia náboženstva
* nemecká filozofia
* súčasná filozofia
* islamistika
* religionistika

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Webseite von Peter Antes (Universität Hannover)

## Zdroj
* 

Kategória:Narodenia v 1942
Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Nemeckí religionisti
Kategória:Nemeckí autori náučnej literatúry
Kategória:Osobnosti z Mannheimu
Antiochos z Askalónu

**Antiochos z Askalónu** († 68 pred Kr.) bol grécky filozof, scholarch Novej Akadémie. Učiteľ Cicerov. Mal značné sklony k eklekticizmu a zdôrazňoval príbuznosť medzi učením Platonovým, Aristotelovým a stoickým.

## Zdroj
* 

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Filozofi obdobia helenizmu
Kategória:Platónska akadémia
Kategória:Úmrtia v 68 pred Kr.
Maxim Alexejevič Antonovič

**Maxim Alexejevič Antonovič** (* 9. máj 1835, Belopolie, Ukrajina – † 14. november 1918, Petrohrad, Rusko) bol ruský filozof, predstaviteľ materializmu, publicista, demokrat, spolubojovník Černyševského a Dobroľubova, spolupracovník Sovremennika (od roku 1859).

## Referencie


## Externé odkazy
* Maxim A. Antonovič

## Zdroj
* 

Kategória:Ruskí filozofi
Arno Anzenbacher

**Arno Anzenbacher** (* 14. február 1940, Bregenz, Rakúsko) je rakúsky filozof, etik a teológ.

## Názory
*O skúsenosti: *„Vedecký spôsob skúsenosti je ten spôsob skúsenosti, ktorý sa realizuje v experimentálnych (skúsenostných) vedách (napr. vo fyzike, chémii, biológii a pod.). Filozofia tento spôsob skúsenosti nepredpokladá.“*

## Z diela
**Analogie und Systemgeschichte*, 1977
**Die Intentionalität bei Thomas von Aquin und Edmund Husserl*, 1972
**Die Philosophie Martin Bubers*, 1965
**Menschenwürde zwischen Freiheit und Gleichheit, Christliche Soziallehre - Prinzipien und Konfrontation*, 1977
**Úvod do etiky* (*Was ist Ethik? Eine fundamentalethische Skizze*), 1987 - v Česku vyšlo roku 2001 v preklade Karla Šprunka
**Einführung in die Philosophie*, 1981 (*Úvod do filosofie* v češtine)

## Externé odkazy
* Arno Anzenbacher

## Zdroj
* 

Kategória:Rakúski filozofi
Kategória:Rakúski teológovia
Kategória:Osobnosti z Bregenzu
Karl Otto Apel

**Karl Otto Apel** (* 15. marec 1922, Düsseldorf, Nemecko† 15. máj 2017, Niedernhausen, Nemecko) bol nemecký filozof, predstaviteľ filozofie jazyka a sociálnej filozofie.

Bol ovplyvnený Peirceom, Wittgensteinom a Heideggerom. Usiloval sa vypracovať transcendentálnu pragmatiku jazyka.

## Biografia
* 1955-1972 - vznik článkov zahrnutých do publikácie
* 1973 - vychádza vo Frankfurte n. M. Apelovo dielo *Transformácia  filozofie*

## Dielo
* *Sprache und Wahrheit in der gegenwärtigen Situation der Philosophie*, 1959
* *Die Idee der Sprache in der Tradition des Humanismus von Dante bis Vico*, 1963
* *(Vyd.) Charles Sanders Peirce, Schriften, Bd. 1:Zur Entstehung des Pragmatismus*, 1967
* *Szientistik, Hermeneutik, Ideologiekritik. Entwurf einer Wissenschaftslehre in erkenntnisanthropologischer Sicht*, 1968
* *(Vyd.) Charles  Sanders Peirce, Schriften, Bd. 2:Vom Pragmatismus zum Pragmatizismus*, 1970
* *Transformation der Philosophie, Bd. 1: Sprachanalytik, Semiotik, Hermeneutik; Bd. 2. Das Apriori der Kommunikationswissenschaft*, 1973
* *Zum  Problem  einer rationalen Begrndung der Ethik im Zeitalter der Wissenschaft*, 1974
* *(Vyd.) Sprachpragmatik und Philosophie*, 1976
* *Neue Versuche ber Ertklären und Verstehen*, 1978
* *Transformation der Transzendentalphilosophie. Versuch einer retrospektiven Zwischenbilanz*, 1978
* *Die *Erklären-Verstehen*-Kontroverse in  transzendental-pragmatischer Sicht*, 1979
* *Ist die Ethik der idealen Kommunikationsgemeinschaft eine Utopie? Zum Verhältnis von Ethik, Geschichtsphilosophie und Utopie*, 1982
* *(Spoluvyd.) Rationales Handeln und Gesellschaftstheorie*, 1984

## Referencie


## Zdroj
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Filozofi 20. storočia
Kategória:Osobnosti z Düsseldorfu
Apollodóros z Atén (filozof)

**Apollodóros z Atén** alebo **Apollodoros z Atén** (* asi 180 pred Kr., Atény – † po 120 pred Kr., Atény) bol starogrécky filozof, gramatik a historik. Predstaviteľ epikureizmu.

Vo svojom rodnom meste chodil v mladosti na prednášky k slávnemu filozofovi (predstaviteľovi stoickej školy) Diogeneovi zo Seleukeie. Neskôr sa presťahoval do Alexandrie, kde v knižnici v priebehu viacerých rokov spolupracoval s Aristarchom zo Samothráky. V roku 145 pred Kr. z politických dôvodov ako jeden z mnohých učencov opustil Alexandriu a odišiel do Pergamonu. Ku koncu svojho života sa vrátil do Atén.

Vo svojich prácach sa opieral hlavne o diela svojich predchodcov. K jeho hlavným dielam patrila *Chronika* (Kronika) vypracovaná na základe štúdia písomných záznamov Eratosthena. Bol to prierez histórie greckej civilizácie od Trójskej vojny (Eratostenom  datovanej do roku 1184 pred Kr.) do roku 144 pred Kr. Dielo tvorené štyrmi knihami, napísané vo veršovanej podobe v trimetri venoval pergamskému kráľovi Attalovi. V staroveku bola kniha veľmi cenená a v prepracovaní Cornelia Nepota sa stala obľúbenou aj v rímskych kruhoch.

Medzi jeho ďalšie diela patrili, *Peri neón katalogu* (O katalógu lodí) v 12 knihách napísaných na základe druheho spevu Homérovej Iliady. *Peri theón* (O bohoch) v 24 knihách je jedným zo zdrojov súčasného poznania gréckej mytológie. *Etymológies* (Etymológia), v knihe analyzoval pôvod a vývoj slov. Napísal aj analýzy o dielach básnikov Epicharma z Kosu a Sofróna zo Syrakúz. Apollodoros napísal rad ďalších kritických a gramatických spisov, ale žial z celého jeho diela sa nám zachovali len fragmenty.

## Zdroje

* 
* Pecz Vilmos – *Ókori Lexikon*,  Budapest 1904

Kategória:Narodenia v 2. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 2. storočí pred Kr.
Kategória:Osobnosti z Atén
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Historici starovekého Grécka
Apollónios z Tyany

thumb|right|250px
**Apollónios z Tyany** (* začiatok 1. storočia, Tyana v Kappadokii – † medzi 96 – 98) bol grécky filozof, predstaviteľ pytagoreizmu, náboženský reformátor.

## Pozri aj

* alexandrijská filozofia
* helenistická filozofia

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1. storočí
Kategória:Úmrtia v 90. rokoch 1. storočia
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Archytas z Tarenta

**Archytas** alebo **Archýtás** (* 428 pred Kr., Tarent, Magna Graecia dnešné územie Talianska; † 347 pred Kr. utopený pri stroskotaní lode v Jadranskom mori) bol grécky filozof a vedec, predstaviteľ pytagoreizmu.

V Tarente bol zvolený sedemkrát za stratéga a ako vojvodca nikdy neutrpel porážku. Priateľsky sa stýkal s Platónom, ktorý ho poznal pravdepodobne pri svojej prvej ceste na grécky Západ.

Archytas sa s úspechom zaoberal tradičnými pytagorovskými disciplínami, najmä aritmetikou, geometriou,
akustikou a náukou o tónoch. Pod Archytasovým menom kolovalo neskôr mnoho nepravych spisov. Niekoľko zlomkov sa zachovalo z jeho spisu *Harmonikos* (O tónoch).

## Zdroj
* 

Kategória:Predsokratici
Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 4. storočí pred Kr.
Kategória:Matematici starovekého Grécka
Aristarchos zo Samu

**Aristarchos zo Samosu** (* okolo 320 pred Kr., Samos – † okolo 230 pred Kr.) bol starogrécky astronóm, matematik a filozof.

## Životopis a dielo
Vynašiel metódu, pomocou ktorej zmeral vzdialenosť Slnka a určil aj pomer veľkosti Slnka od Zeme. Zistil aký veľký je uhol, ktorý zviera stred Slnka, pozorovateľ na Zemi a stred Mesiaca, ktorý je v prvej štvrti. Zistil, že Slnko je 18 až 20-krát ďalej ako Mesiac od Zeme, a že má asi 1000-krát väčší objem ako Zem. Tento objav ho priviedol na myšlienku, že Zem obieha okolo Slnka, ktoré sídli v strede vesmíru. **Aristarchos**, rovnako ako Seleukos, pravdepodobne vedel tiež, že Zem sa otáča okolo svojej osi. Jeho najväčší prínos do modernej astronómie však je, keď na základe pozorovaní dvoch zatmení Mesiaca prišiel na myšlienku, že Zem je guľatá, pretože len guľaté teleso môže vrhať kruhový tieň. Kvôli týmto myšlienkam býva označovaný za Kopernika staroveku. Veľkosť Mesiaca určil z pozorovania jeho zatmenia prechodom zemským tieňom. Odhadol, že Mesiac má asi trikrát menší priemer ako Zem a podľa Eratostenovho výpočtu obvodu Zeme () určil obvod Mesiaca na  (na vyjadrenie dĺžky si zvolil jednotku 1 polomer Zeme). Domnieval sa, že sféra hviezd je aspoň 1000-krát ďalej ako Slnko. Dráha Zeme sa z tej diaľky zdá ako jeden bod, a preto ani zo Zeme nie je vidieť žiadny pohyb hviezd v priebehu roka.
Zachovalo sa po ňom dielo Schetiká me ta megéthi kai tis apostáseis tou Íliou kai tis Selínis (*O veľkostiach a vzdialenostiach Slnka a Mesiaca)*.

## Externé odkazy

Helmos Observatory - Aristarchos  

Kategória:Narodenia v 4. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 3. storočí pred Kr.
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Astronómovia starovekého Grécka
Kategória:Heslá Encyklopédie astronómie
Aristippos z Kyrény

thumb|right|Aristippos z Kyrény
**Aristippos z Kyrény** alebo **Aristipp z Kyrény/Kýrény** (* asi 435 pred Kr. – † 355 pred Kr.) bol starogrécky filozof, Prótagorov a Sokratov žiak, zakladateľ kyrénskej školy.

Aristippos bol v teórii poznania senzualistom a v etike hedonistom: najvyšší cieľ života videl v slasti, pričom však človek nemá byť jej otrokom, ale má sa usilovať o jej rozumnosť – iba rozumná slasť je totiž najvyšším
blahom. Slasť a utrpenie sú meradlom dobra a zla, pravdy a nepravdy. Aristippos odmieta náboženskú vieru, pretože zaťažuje dušu tiesnivými predstavami, odporúča zriecť sa honby za bohatstvom, slávou a politickou mocou.

## Učenie
Učenie Aristippa nadväzuje na učenia Protagora a učenie Herakleita. Podľa Aristippa sa celé ľudské vedenie zakladá na zmyslovom vnímaní. Predmetom vedenia nie je však objektívna skutočnosť, ale obsah našich pocitov. Preto je poznanie len subjektívne, v závislosti od toho, čo a ako človek pociťuje. Takéto vedenie môže mať teda len praktickú hodnotu, pretože teoreticky nikdy nevedno, či spoločné pojmy, ktoré ľudia používajú, skutočne svojím obsahom zodpovedajú ich zážitkom. Preto sa tiež celé ľudské poznanie redukuje na to, čo je človeku príjemné alebo nepríjemné. Všetko, čo zaručuje slasť, je zároveň aj dobré a užitočné. Prostriedkom na to má byť rozvážnosť, umiernenosť a sebaovládanie, čo zasa možno dosiahnuť len filozofiou. Preto filozofia tým, že učí správnemu výberu hodnôt, hodných, aby sa po nich túžilo, tým že oslobodzuje človeka z pút vášní a robí ho schopným využívať všetko na svoje šťastie, sa stáva vedou, ktorá človeka učí umeniu života. Filozofia tiež odstraňuje spred človeka také prekážky šťastia, ako sú neodôvodnené predsudky, vysnené a príliš unáhlené túžby, náboženské viery každého druhu a strach pred smrťou. Zákonom, ktorému sa podriaďuje ľudský život, je boj protikladov: príjemné s nepríjemným. Ideálom je LEIA KINESIS, čiže umiernená chuť užívať. Najvyššou cnosťou človeka je rozvážne užívanie toho, čo je príjemné.

## Zdroj
* 

## Ďalšia literatúra
* 

## Iné projekty

Kategória:Grécki filozofi z klasického obdobia
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Kyrénska škola
Kategória:Žiaci Sokrata
Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 4. storočí pred Kr.
Anaximandros

**Anaximandros** (* asi 610 pred Kr. – † asi 546 pred Kr.) bol starogrécky filozof, žiak Tálesa z Milétu.

Bol najhlbším mysliteľom milétskej školy, *„lebo svojím výkladom o [[apeiron|apeire]] už aspoň naznačil osobitosť filozofického skúmania sveta“*. Apeiron (čiže neobmedzeno) považoval za počiatok (arché) všetkého; z apeironu sa podľa Anaximandra postupne vylučovali protiklady (teplo a chlad, vlhko a sucho); z ich vzájomného pôsobenia sa vyvinulo existujúce usporiadanie sveta. K prírodným zmenám dochádza v dôsledku boja protikladov. Človek sa vyvinul zo živočíchov iného druhu. Zem je tvaru valca a voľne sa vznáša uprostred vesmíru.

Údajne napísal prvé filozofické dielo v Grécku, ktoré sa spomína pod názvom „O prírode“. Anaximandros ako prvý použil na označenie pralátky, z ktorej vznikol svet, termín arché.

*Protiklady… sú teplé a studené, suché a vlhké a iné.* (zo Simplikia) 

## Anaximandros o [[hviezda|hviezde]]
*„Anaximandros tvrdí, že sa látka plodiaca od večnosti teplo a chlad pri vzniku tohto sveta oddelila a že z nej okolo vzduchu, ktorý obklopuje zem, vyrástla akási ohnivá guľa ako kôra okolo stromu. Keď sa potom táto guľa roztrhla a rozdelila do rozličných kruhovitých pásov, vznikli slnko, mesiac a hviezdy.“* (z Pseudoplutarcha)

## Anaximandros o kozmických telesách
Anaximandros tvrdí, že *„nebeské telesá vznikli vo forme ohnivého kruhu, vylúčili sa totiž z ohňa v kozme a sú obklopené vzduchom. Ako prieduchy sú na nich určité otvory v podobe píšťal, v ktorých sa objavujú nebeské telesá. Preto keď sa tieto prieduchy zapchajú, vznikajú zatmenia. Aj pribúdanie a ubúdanie mesiaca sa uskutočňuje podľa toho, ako sa zapchávajú alebo otvárajú prieduchy.“* (z Hippolyta)

## Iné projekty

## Externé odkazy
* ''Internet Encyclopedia of Philosophy''

## Zdroj

* 

Kategória:Narodenia v 610 pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 546 pred Kr.
Kategória:Predsokratici
Kategória:Astronómovia starovekého Grécka
Antoine Arnauld

**Antoine Arnauld** (* 6. február 1612, Paríž, Francúzske kráľovstvo – † 8. august 1694, Brusel, Brabantsko, Španielske Nizozemsko) bol francúzsky teológ, predstaviteľ jansenizmu.

V roku 1656 ho vylúčili zo Sorbonny a odišiel do Port-Royalu a po obnovení prenasledovania do Flámska a do Holandska. V nadväznosti na Descarta považuje syntax prirodzeného jazyka za transpozíciu racionálneho rozboru, aký vykonáva myslenie.

Arnauld veľa korešpondoval s vedcami, matematikmi, najmä na začiatku svojej kariéry s Decartesom a potom oveľa neskôr s Leibnizom. Chomsky zdôraznil, že transformačná lingvistika vychádza z týchto hypotéz.

## Dielo
* *Grammaire générale et raisonnée. Contenant les fondements de l`art de parler; expliqués d`une maniere claire et naturelle*; *les raisons de ce qui est commun a toutes les langues, des principales differences qui s`y rencontrent; et plusieurs remarques nouvelles sur la langue francoise,* (spolu s C. Lancelotom) 1660

* *La logique ou l'art de penser: Contenant, outre les regles communes, plusieurs observations nouvelles propres a former le jugement,* (spolu s P. Nicole) 1662

* *Nouveaux éléments de geometrie*, 1667
* *Oeuvres*, 43 zv., 1775-1783

## Pozri aj
* filozofia 17. storočia

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia 6. februára
Kategória:Narodenia v 1612
Kategória:Úmrtia 8. augusta
Kategória:Úmrtia v 1694
Kategória:Francúzski filozofi
Hans von Arnim

**Hans von Arnim** (* 14. september 1859, Groß Fredenwalde, Nemecko – † 26. máj 1931, Viedeň, Rakúsko) bol nemecký klasický filológ a profesor, vydavateľ Stoicorum veterum fragmenta I-III.

## Literatúra
* Franz Egermann: Arnim, Hans Friedrich v.. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 1, Duncker & Humblot, Berlin 1953, ISBN 3-428-00182-6
* Arnim Hans von. In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Band 1. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1957

## Externé odkazy
* 
* Hans von Arnim - krátky životopis po nemecky

Kategória:Nemeckí filológovia
Raymond Aron

**Raymond Aron** (* 4. marec 1905, Paríž, Francúzsko – † 17. október 1983, Paríž) bol francúzsky filozof, sociológ, politológ a žurnalista.

Bol jedným z autorov koncepcie industriálnej spoločnosti, podľa ktorej kapitalizmus a socializmus sú dvoma odlišnými verziami toho istého typu sociálneho systému, ktorý je orientovaný na akumuláciu kapitálu a na ekonomický rast.

Táto orientácia sa prejavuje v zameraní vedy na technický rozvoj využiteľný vo výrobe a v prenikaní ekonomickej kalkulácie do všetkých oblastí života spoločnosti. Aron bol skeptický voči možnosti postupného zbližovania oboch systémov. Zaoberal sa aj sociológiou vojny. Aron je taktiež jedným z autorov teórie dezideologizácie. Aron rozpracúval kritickú filozofiu dejín, podľa ktorej historická minulosť nemá objektívny charakter.

Aron bol ovplyvnený bergsonizmom (učenie francúzskeho filozofa Henriho Bergsona o „tvorivom vývoji“), sprvu ľavicovo orientovaný, spoluzakladateľ časopis "Les Temps Modernes" (spolu so J.-P. Sartrom).

## Zoznam diel
* La sociologie allemande contemporaine, 1935
* Introduction à la philosophie de l'histoire, 1938
* Dimensions de la conscience historique, 1961
* Dix-huit leçons sur la société industrielle, 1962
* Paix et Guerre entre les nations, 1962
* Les désillusions du progrès, 1963
* Le grand débat, 1963
* La lutte des classes, 1964
* Essai sur les libertés, 1965
* D'une Sainte Famille à l'autre. Essai sur les marxistes imaginaires, 1969
* Trois essais sur l'âge industriel, 1973
* Penser la Guerre: Clausewitz. zv. 1 L'Age européen, zv. 2. L'Age planétaire, 1976
* Plaidoyer pour l'Europe décadente, 1977
* Mémoires: 50 ans de réflexion politique, 1983

## Referencie

## Externé odkazy
* 

Kategória:Francúzski ekonómovia
Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Francúzski sociológovia
Kategória:Collège de France
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Absolventi École Normale Supérieure
Kategória:Osobnosti na francúzskych poštových známkach
Kategória:Pochovaní na cintoríne Montparnasse
Kategória:Osobnosti z Paríža
Atanáz Alexandrijský

Svätý **Atanáz Alexandrijský** alebo **Atanáz Veľký** (* 295/299 – † 373), po grécky *Athanasios*, bol kresťanský teológ a alexandríjský patriarcha. Radí sa k východným cirkevným otcom.
 

Pripisuje sa mu jeden zo starokresťanských symbolov „Atanázovo vyznanie“ (Athanasianum). V spore s Ariom o podstate Krista (christológia) zastával názor, že druhá osoba kresťanskej božskej trojice (Boh-Syn) je rovnakej (teda božskej) podstaty ako Boh-Otec (HOMOÚSIOS), ale pritom je aj plným človekom. Ocitol sa tak v rozpore s východorímskym cisárskym dvorom, bol celkom sedemkrát vyhnaný z Alexandrie, ale spor napokon vyhral. 

Z Atanáza vychádza učenie cirkvi rímskokatolíckej i pravoslávnej, po reformácii aj cirkvi protestantskej.

V západnom kresťanstve sa slávi jeho sviatok 2. mája. V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi 18. januára spoločne so svätým Cyrilom Alexandrijským. Považuje sa za ochrancu pri bolestiach hlavy.

## Pozri aj

* prvý nicejský koncil

## Zdroj
* 

## Literatúra
* "Atanáz Alexandrijský, arcibiskup : 2. máj, 18. január." In: Antonín Čížek: *Synaxár : Životy svätých.* Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 223-227. ISBN 80-967341-1-3
* "Dňa 2. mája : Svätý otec náš Atanáz Veľký." In: Andrej Josafát Gregor Truch: *Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka.* Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 221-235. ISBN 80-7165-381-0

## Referencie

* Životopisy svätých

## Iné projekty

 

Kategória:Narodenia v 90. rokoch 3. storočia
Kategória:Úmrtia v 373
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Katolícki teológovia 4. storočia
Kategória:Svätci
Kategória:Osobnosti z Alexandrie
Kategória:Cirkevní otcovia
Kategória:Učitelia cirkvi
Kategória:Katolícki svätci majúci sviatok 2. mája
John Langshaw Austin

**John Langshaw Austin** (* 26. marec 1911, Lancaster, Spojené kráľovstvo – † 8. február 1960, Oxford) bol anglický filozof, predstaviteľ analytickej filozofie, konkrétne filozofie prirodzeného jazyka. Z jeho prác vyrastá teória rečových aktov.

## Dielo
* *Philosophical Papers*, 1961
* *How to do Things with Words*, 1962
* *Sense and Sensibilia*, 1962
* *Perfomatif-Constatif*, 1962

## Pozri aj
* analytická filozofia
* lingvistická filozofia
* súčasná filozofia

## Zdroje
* 
* 

Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Filozofi 20. storočia
Kategória:Filozofi jazyka
Kategória:Analytickí filozofi
Kategória:Osobnosti z Oxfordu
Arkesilaos z Pitany

**Arkesilaos z Pitany** alebo **Arkesiláos z Pitany** (* asi 315 pred Kr. – † asi 240 pred Kr.) bol starogrécky filozof, zakladateľ (prvý scholarcha) strednej Platónskej akadémie (strednej akadémie) a zakladateľ stredného skepticizmu. 

Vedenie školy prevzal v roku 268 pred Kr. Rozvíjal skeptické stránky platonizmu, najmä tézu o relatívnosti zmyslového poznania.
Priklonil sa ku skeptickému stanovisku Pyrrhona z Elidy, že o podstate vecí sa treba zdržať úsudku (EPOCHÉ). Istým nemôže byť dokonca ani tvrdenie, že „viem, že nič neviem“. Normou pre praktický život má byť to, čo sa dá ospravedlniť dobrými dôvodmi (EULOGON). Jeho názory, keďže sám nič nenapísal, sú známe z neskorších správ.

## Zdroj
* 

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Filozofi obdobia helenizmu
Kategória:Platónska akadémia
Kategória:Narodenia v 4. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 3. storočí pred Kr.
Richard Heinrich Avenarius

**Richard Heinrich Avenarius** (* 19. november 1843, Paríž, Francúzsko – † 18. august 1896, Zürich, Švajčiarsko) bol švajčiarsky filozof, zakladateľ empiriokriticizmu.

Avenarius uskutočnil genetický rozbor myslenia, rozbor funkcie a genézy vedenia; pýtal sa na biologický prospech uskutočňovaného vedenia; vypracoval psychologickú teóriu poznania a program filozofie skúsenosti; kládol otázky týkajúce sa zmyslu vedeckých tvrdení a dosahu ich platnosti. Avenariovi ide o návrat k prirodzenosti, k prirodzenému pohľadu na svet, ktorý je zatemňovaný nekritickým preberaním predsudkov, ktoré sa zrodili vo vede v priebehu stáročí. Táto túžba po návrate k prirodzenosti, snaha očistiť skúsenosť od
všetkých dodatkov vložených do nej neprávom, zbližuje empiriokriticizmus s duchom moderných ideových prúdov, ktoré sa odvracajú od ideálov racionalizácie sveta a hľadajú čistú, prirodzenú situáciu človeka vo svete (prirodzený svet).

Avenariova filozofia sa vyznačuje aktivistickou orientáciou: človek sa odlišuje od všetkého ostatného činným postojom k svetu a nie trpným prepisom tohto sveta. Odhalenie čistej skúsenosti nie je objavením situácie zrkadla, v ktorej by sa mal ocitať človek; táto situácia je situáciou prirodzeného a spontánneho organizátora všetkého daného.

## Introjekcia
Introjekcia je podľa Avenaria vkladanie predstáv (ako vnútorných stavov) o častiach okolia do človeka, čím dochádza k rozštiepeniu jednotného empirického sveta na svet vnútorný a svet vonkajší, na objekt a subjekt. Introjekcia je proces, ktorým vznikol pojem duše, nesmrteľnosti, ducha.

## Zdroj
* 

Kategória:Švajčiarski filozofi
Kategória:Filozofi 19. storočia
Kategória:Osobnosti z Paríža
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Zürichu
Kategória:Absolventi Univerzity v Zürichu
Ibn Rušd

**Ibn Rušd** (arab.  **Abú al-Walíd Muhammad ibn Ahmad ibn Muhammad ibn Rušd Andalusí**) známy ako **Averroes** (* 1126, Córdoba – † 1198, Maroko) , bol filozof moslimského stredovekého západu, lekár, právnik a matematik.

Žil v období Córdobského kalifátu, bol sudcom a osobným lekárom kalifa. Averroovo dielo predstavuje vrchol arabského aristotelizmu. Tak ako Aristotela v stredoveku nazývali jednoducho „Filozof“, Averroes dostal meno „Komentátor“.

Averroes rozdelil poznanie na vieru, teológiu a filozofiu. Nazdával sa, že len filozofia dospeje k čistej pravde, dodáva však, že toto poznanie nie je dostupné každému a ľudia sa zväčša musia uspokojiť s vierou, ktorá je nižším, pasívnym stupňom poznania. Na túto teóriu sa neskôr odvolávajú stúpenci učenia o dvojakej pravde (Duns Scotus, William Occam, Pietro Pomponazzi a i.), podľa ktorého existujú dva, navzájom nezávislé druhy právd, pravdy teologické a pravdy filozofické.

Bez toho, že by sa zriekol islamu, rozvíjal materialistické prvky Aristotelovej filozofie. Hmotu a pohyb považoval za večné, nestvoriteľné rovnako ako boha. Boh a hmota sú dve večné, rovnako nezávislé príčiny. Averroes dokazoval nestvoriteľnosť hmoty a Boha pokladal len za prvú príčinu zmien, ktoré sa vo svete odohrávajú.

Dušu človeka spájal s telom, pričom popieral jej nesmrteľnosť. Individuálna duša je smrteľná. Niet posmrtného života, tvrdí Ibn Rušd.

Averroes významne ovplyvnil scholastickú filozofiu. V jeho diele arabská filozofia dospieva k svojmu vrcholu a jednoznačne prijíma orientáciu na aristotelizmus.

## Zdroje

* 
* 

Kategória:Stredovekí filozofi
Kategória:Filozofi arabského pôvodu
Kategória:Filozofi 12. storočia
Kategória:Komentátori Aristotela
Kategória:Komentátori Platóna
Kategória:Narodenia v 1126
Kategória:Úmrtia v 1198
Kategória:Stredovekí astronómovia
Carl Amery

**Carl Amery** (* 9. apríl 1922, Mníchov, Nemecko – † 24. máj 2005, Mníchov) bol nemecký filozof, predstaviteľ ľavicovo orientovaného katolicizmu a futurológ.

Podroboval kritike technodiktatúru a ekodiktatúru priemyselného systému európskej kultúry. Tento systém podľa Ameryho vznikol a rozvíjal sa na základe kresťanskej náuky o stvorení človeka ako vrcholu všetkého živého. Amery bol iniciátorom a hlavnou postavou diskusie teológov a filozofov o vine kresťanstva za ekologickú krízu.

## Dielo
* *Ende der Vorsehung. Die gnadenlosen Folgen des Christentums*, 1972

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Osobnosti z Mníchova
Alfred Jules Ayer

**Alfred Jules Ayer** (* 29. október 1910, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 27. jún 1989, Londýn) bol anglický filozof, predstaviteľ novopozitivizmu s tendenciou prechodu k lingvistickej filozofii, profesor logiky na Oxfordskej univerzite (od roku 1959).

Ayerova filozofia sa sformovala pod vplyvom B. Russella a Viedenského krúžku, ktorého bol členom. Cieľom Ayerovho mysliteľského úsilia bola eliminácia metafyziky, ktorej výroky nie sú podľa neho ani logickými tautológiami, ani empirickými hypotézami. V etike bol Ayer zástancom emotivizmu.

## Dielo
* *Language, Truth and Logic*, 1936
* *The Foundations of Empirical Knowledge*, 1940
* *Thinking and Meaning*, 1947
* *Philosophical Essays*, 1954
* *The Problem of Knowledge*, 1956
* (Vyd.) *Logical Positivism*, 1959
* *The Problem of Knowledge*, 1961
* *The Concept of a Person and Other Essays*, 1963
* *The Origins of Pragmatism. Studies in the Philosophy of C. S. Peirce and W. James*, 1968
* *Metpahysics and Common Sense*, 1970
* *Probability and Evidence*, 1972
* *Russell and Moore: The Analytical Heritage*, 1972
* *Bertrand Russell*, 1972
* *The Central Questions of Philosophy*, 1973
* *Part of my Life. An Autobiography*, 1977
* *Hume*, 1980
* *Philosophy in the Twentieth Century*, 1982
* *More of my Life*, 1984
* *Freedom and Morality and Other Essays*, 1984
* *Wittgenstein*, 1985
* *Voltaire*, 1986

## Zdroje
* 
* 

Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Filozofi 20. storočia
Kategória:Filozofi jazyka
Kategória:Ateistickí filozofi
Kategória:Viedenský krúžok
Kategória:Analytickí filozofi
Kategória:Anglickí ateisti
Kategória:Osobnosti z Londýna
Kostas Axelos

**Kostas Axelos** (* 26. jún 1924, Atény, Grécko† 4. február 2010, Paríž, Francúzsko) bol grécky filozof pôsobiaci vo Francúzsku.

Narodil sa v Aténach, jeho otec bol lekár, matka patrila do starej aténskej aristokratickej rodiny Xirotagaros.

Najnaliehavejšie podstatné otázky sa týkajú nihilizmu a vzťahu medzi ľudskými hrami a hrou sveta spočívajúcou v súčasnej prítomnosti smrti a života. Vo vesmíre, podrobenom technikou a smerujúcom k štátnemu byrokratickému kapitalo-socializmu, načim aj osamelému mysliteľovi skúmať tento vzťah medzi človekom a svetom, vystríhať sa nádeje i beznádeje, pretože pesimizmus i optimizmus sú v skutočnosti dvojčatá, a to obidve mŕtve.

Bol ovplyvnený fenomenológiou, Heideggerom, marxizmom a Nietzschem.

## Dielo
* *Marx ako mysliteľ techniky*, 1961
* *Herakleitos a filozofia*, 1962
* *K planetárnemu mysleniu*, 1964
* *Hra sveta*, 1969
* *Za problematickú etiku*, 1972
* *Rozhovory*, 1973
* *Príspevok k logike*, 1977

## Pozri aj
* filozofia 20. storočia
* francúzska filozofia

## Externé odkazy
* Obituary 

## Zdroj
* 

Kategória:Grécki filozofi
Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Pochovaní na cintoríne Montparnasse
Kategória:Osobnosti z Atén
Alberdi

**Alberdi** môže byť:
* osoba:
** argentínsky filozof, štátny činiteľ, spisovateľ a sociológ, pozri Juan Bautista Alberdi
* územný celok alebo mesto:
** argentínsky department, pozri Alberdi (department)
** mesto v Paraguaji v departmente Ñeembucú, pozri Alberdi (Paraguaj)
Franz Xaver von Baader

**Franz Xaver von Baader** (* 27. marec 1765, Mníchov, Nemecko – † 23. máj 1841, Mníchov) bol nemecký prírodovedec, filozof a teológ.

## Zdroj
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Filozofi 19. storočia
Kategória:Nemeckí teológovia
Kategória:Osobnosti z Mníchova
Kategória:Pochovaní na Starom južnom cintoríne v Mníchove
Avicenna

**Ibn Síná** (, perzsky  *Abú Alí Síná*) alebo **Avicena** alebo **Avicenna** (* asi 980, Afšana pri Buchare – † 18. jún 1037, Hamadán) bol stredoveký perzský filozof, predstaviteľ východnej vetvy arabskej filozofie, lekár, prírodovedec, politik (minister seldžuckého emira v Iráne) a básnik.

Ibn Síná uskutočnil úplnú recepciu aristotelizmu v arabskej filozofii: preto nazývaný aj „tretí Aristoteles“. Filozofia Ibn Sínú nadväzuje na aristotelovskú a novoplatónsku tradíciu. Hmota je večná a je príčinou rozmanitosti jednotlivých vecí (je princípom individuácie), tvrdí Ibn Síná. Avšak svet ako večné trvanie v čase je podmienený večným bohom, ktorý jestvuje mimo času. Božská činnosť je myslenie boha o sebe samom: toto sebauvedomovanie si boha je počiatkom všetkého bytia. Prvým a jediným bezprostredným produktom sebauvedomovacej činnosti boha je prarozum. Ľudskú dušu chápe Ibn Síná ako substanciálnu formu tela, ktorá je nehmotná a nesmrteľná. Ibn Síná uznáva posmrtný život iba v čisto duševnom, no nie vo fyzickom zmysle; odmieta vzkriesenie tela. 

## Iné projekty

## Zdroje

* 
* 

Kategória:Stredovekí filozofi
Kategória:Perzskí filozofi
Kategória:Filozofi 11. storočia
Kategória:Komentátori Aristotela
Kategória:Perzskí lekári
Kategória:Perzskí básnici
Kategória:Perzskí politici
Kategória:Alchymisti
Kategória:Osobnosti na francúzskych poštových známkach
Kategória:Narodenia v 10. storočí
Kategória:Úmrtia v 1037
Kategória:Stredovekí astronómovia
Bádarájana

**Bádarájana** ( 2. storočie pred Kr. alebo 3. st. - 4. st.) bol indický filozof, ktorý prvý raz vyložil základné poučky védánty v diele Brahmasútra alebo Védánta-sútra.

## Externé odkazy

Kategória:Indickí filozofi
Šlomo ibn Gabirol

náhľad|Šlomo ibn Gabirol
**Šlomo ibn Gabirol**, iný prepis *Šlomo ibn Gvirol*, tiež *Šlomo ben Jehuda*, latinsky zvaný *Avicebron*, *Avencebrol*, alebo *Avicebrol* (* 1020/21, Malaga – † 1058, Valencia) bol židovský filozof, básnik a moralista z arabského Španielska, autor dôležitého filozofického diela *[[Fons vitae]]* (Prameň života) a náboženskej básne *[[Keter malchut]]* (Koruna kráľovstva).

V Tel Avive je po ňom pomenovaná ulica.

## Externé odkazy
* Recenzia a ukážky zo slovenského vydania ''Koruny kráľovstva''
* 

Kategória:Narodenia v 11. storočí
Kategória:Úmrtia v 1058
Kategória:Filozofi židovského pôvodu
Kategória:Básnici židovského pôvodu
Kategória:Osobnosti z Malagy
Gaston Bachelard

**Gaston Bachelard** (* 27. jún 1884, Bar-sur-Aube, Francúzsko – † 16. október 1962, Paríž) bol francúzsky filozof a literárny kritik, sprvu predstaviteľ psychoanalýzy, neskôr fenomenológie a neoracionalizmu.

Predmetom jeho záujmu boli otázky epistemológie a filozofie vied, imaginácie, snenia a poézie z hľadiska ich hlbinnej súvislosti s prírodnými živlami (oheň, voda atď). Pôsobil na Burgundskej univerzite v Dijone a na Sorbonne, kde v rokoch 1940-1954 prednášal dejiny a filozofiu vedy.

Podľa Bachelarda sa veda a umenie, rozum a fantázia k sebe navzájom dialekticky vzťahujú. Aj veda predpokladá fantáziu alebo predstavivosť. K vede dochádza na základe zlomu, rozchodu s každodennou skúsenosťou. Veda má procesuálny charakter, spočíva v napravovaní omylov, v rozchádzaní sa s predchádzajúcimi formami tvorby teórií a prekonávaní protirečení. Veľmi dôležité sú v procese vedy prechodné obdobia. Veda má povahu výroby (produkcie): svoj objekt konštruuje ako umelý produkt. Bachelard kritizuje chápanie daného ako základného či zakladajúceho.

V diele *Nový druh vedy* Bachelard hovorí, že vedecké myslenie nahradí metafyzika a intuitívnosť. 

Metódou psychoanalytickej typológie základných mýtických prvkov hmoty (zeme, ohňa, vody a i.) skúma zdroje a formy imaginácie a poézie.

## Dielo
*1928 – *Essai sur la connaissance approchée* 
*1928 – *Étude sur l'évolution d'un problème de physique* 
*1929 – *La valeur inductive de la relativité* 
*1932 – *Le pluralisme cohérent de la chimie moderne*
*1933 – *Les intuitions atomistiques*
*1934 – *Le nouvel esprit scientifique*
*1936 – *La dialectique de la durée*
*1937 – *L'expérience de l'espace dans la physique contemporaine* 
*1938 – *La formation de l'esprit scientifique* 
*1938 – *La psychanalyse du feu* 
*1940 – *La philosophie du Non* 
*1940 – *Lautréamont* 
*1942 – *L'Eau et les rêveries* 
*1943 – *L'Air et les Songes* 
*1947 – *La Terre et les rêveries de la Volonté* 
*1948 – *La Terre et les rêveries du Repos* 
*1949 – *Le rationalisme appliqué* 
*1951 – *L'activité rationaliste de la physique contemporaine* 
*1953 – *Le matérialisme rationnel* 
*1957 – *La poétique de l'espace* 
*1960 – *La poétique de la rêverie*
*1961 – *La flamme d'une chandelle* 
*1971 – *Épistémologie*
*1988 – *Fragments d'une Poétique du Feu* 

## Zdroj
* 

Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Filozofi 20. storočia
Kategória:Filozofi vedy
Kategória:Francúzski spisovatelia
Kategória:Francúzski psychoanalytici
Jana Balážová

**Jana Balážová** (* 1. august 1952, Martin† 7. október 2004, Bratislava) bola slovenská filozofka.

Po ukončení štúdia filozofie a angličtiny na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FF UK) v roku 1976 nastúpila do Filozofického ústavu Slovenskej akadémie vied. V roku 1984 obhájila kandidátsku dizertáciu *Tvorivá aktivita subjektu vo vedeckom poznaní*. O rok neskôr získala doktorát na FF UK. V roku 1992 ju zvolili za predsedníčku Slovenského filozofického združenia (SFZ), v ďalších voľbách v roku 1994 za tajomníčku SFZ.

Svoj vedecký záujem spočiatku smerovala na problémy tvorivosti v poznávacom procese, špeciálne vo vedeckom poznaní. Neskôr sa preorientovala na štúdium filozofie dejín so špeciálnym dôrazom na koncepciu anglického mysliteľa R. G. Collingwooda, výnimočného predstaviteľa anglosaskej školy, ktorá nadlho ovplyvnila smerovanie filozofie dejín v anglofónnom kultúrnom regióne. V posledných rokoch simultánne pracovala aj na filozofických problémoch teórie národa.

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* Zdroj, z ktorého čerpá tento článok

Kategória:Osobnosti z Martina
Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
James Mark Baldwin

**James Mark Baldwin** (* 12. január 1861, Columbia Južná Karolína, Spojené štáty – † 9. november 1934, Paríž, Francúzsko) bol americký psychológ a filozof.

Zastával estonomický idealizmus, alebo pankalizmus, podľa ktorého je skúsenostná kategória krásna základnou kategóriou celej skutočnosti. Bol systematizátorom pragmatizmu. Pôsobil ako profesor na Johns Hopkins University v Baltimore.

## Dielo
**Handbook of Psychology* (1890)
**Elements of Psychology* (1893) 
**Social and Ethical Interpretations in Mental Development* (1898) 
**Story of the Mind* (1898) 
**Mental Development in the Child and the Race* (1896) 
**Thought and Things* (1906)

Prispieval aj článkami do *Psychological Review*, v rokoch 1901-1905 spoluvytváral a bol hlavným vedeckým redaktorom *Dictionary of Philosophy and Psychology*.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi USA
Kategória:Osobnosti z Južnej Karolíny
Jaime Luciano Balmes

**Jaume Balmes** (* 28. august 1810, Vic – † 9. júl 1848, Barcelona) bol jeden z najvýznamnejších španielskych filozofov 19. storočia. Nosným pojmom jeho filozofie je pojem istoty (certeza, certitúdo).

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Španielski filozofi
Domingo Báñez

**Domingo Báñez** (* 29. február 1528, Valladolid – † 1604, Medina del Campo) bol španielsky filozof a teológ, dominikán, tvorca báňezianizmu.

## Zdroj
* 

Kategória:Narodenia v 1528
Kategória:Úmrtia v 1604
Kategória:Španielski filozofi
Kategória:Španielski teológovia
Kategória:Filozofi 16. storočia
Kategória:Španielski dominikáni
Karl Ernst von Baer

**Karl Ernst von Baer** alebo **Carl Ernst von Baer** alebo **Karl Maximovič Baer** (* 28. február 1792, Piibe – † 28. november 1876, Dorpat, Estónsko) bol estónsky lekár nemeckého pôvodu, zoológ, entomológ a jeden zo zakladateľov embryológie.

Prostredníctvom objavného bádania ponúka veľkolepú koncepciu všetkého živého v jeho základných črtách: v rokoch 18281837 vydáva spis *Über Entwicklungsgeschichte der Thiere*, v ktorom kladie základy modernej embryológie. Rozpracúva Pandrovu ideu o zárodočných listoch a upozorňuje, že zárodok v priebehu vývoja nadobúda znaky od kmeňových, typových až po druhové. Táto idea bola v pozmenenej forme využitá v evolucionizme.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Estónski lekári
Kategória:Estónski zoológovia
Kategória:Estónski entomológovia
Kategória:Držitelia Copleyovej medaily
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Členovia Kráľovskej švédskej akadémie vied
Kategória:Členovia Nemeckej akadémie prírodných vied Leopoldina
Kategória:Absolventi Tartuskej univerzity
Kategória:Osobnosti na estónskych bankovkách