Ivan Horváth (spisovateľ)

JUDr. **Ivan Horváth** (pseudonymy *I. H. Olšovský, Ivan H. Olšovský, Ivan Horváth Olšovský, Ivan Olšovský, Ján M. Hort, Ohio*; * 26. júl 1904, Senica† 5. september 1960, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, predstaviteľ modernej poprevratovej prózy, publicista, diplomat a politik.

## Životopis
#### Rodina
Ivan Horváth sa narodil v národne uvedomelej rodine slovenského advokáta Cyrila Horvátha.

Starý otec Ivana Horvátha, evanjelický kňaz Jozef Horváth stál pri vzniku Matice slovenskej, martinského gymnázia a jeho otec, advokát Cyril Horváth, bol signatárom Deklarácie slovenského národa; člen Slovenskej národnej rady a Národného zhromaždenia v Prahe. Sestra Ivanovho otca – Marína Oľga – bola známou martinskou ochotníckou divadelníčkou a autorkou niekoľkých dramatických diel a detskej literatúry. Do rodiny Ivana Horvátha patrila tiež prvá slovenská akademická maliarka Želmíra Duchajová Švehlová.

#### Vzdelanie
Vzdelanie získal najprv na evanjelickej ľudovej škole v Senici, následne v Bratislave na Evanjelickom maďarskom lýceu, aby v roku 1919 prestúpil na Československé štátne reálne gymnázium (dnes Gamča), kde zmaturoval v roku 1922.

V štúdiách pokračoval na Právnickej fakulte Karlovej univerzite v Prahe odkiaľ prešiel na Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, kde získal titul JUDr. Zároveň v rokoch 1924 – 1926 absolvoval na parížskej École libre des sciences politiques diplomatické vedy. Doktorát získal v Bratislave v roku 1928.

#### Spisovateľ a právnik
Od roku 1923, kedy vydáva svoj debut *Mozaika života a snov* je aktívnym spisovateľom. Najskôr bol zamestnaný na súde v Bratislave, neskôr pôsobil v Senici.

Oženil sa za Máriu Kunertovú, dcéru básnika, dramatika, publicistu Maxmiliána Kunerta. Ich deťmi sú: hudobný skladateľ Ivan Horváth ml. (*1935) a dcéra Jana Schillerová-Horváthová (*1938).

Bol blízky generácii davistov (davistov podporil podpisom v proteste proti zásahu voči roľníkom v Košútoch, zúčastnil sa na ankete časopisu o Sovietskom zväze a prítomný bol aj na 1. kongrese slovenských spisovateľov v Trenčianskych Tepliciach, ktorý inicioval Ladislav Novomeský, ktorý mu bol blízkym priateľom), organizoval a viedol protifašistický odboj v Senici (po boku Juraja Zuščíka Kunova, JUDr. Ivana Hatalu, Milana Hatalu, Jána Kovára a ďalších bol členom ilegálneho odboja v Senici; pomáhal utekajúcim občanom českej národnosti a utečencom z koncentračných táborov; zaslúžil sa o informovanie Reptovho oddielu počas gardistického honu na partizánov v Prietrži).

#### Ivan Horváth v politike
Stal sa signatárom Vianočnej dohody, bol pri konštituovaní ilegálnej Slovenskej národnej rady a stal sa jej členom ako sociálny demokrat. Horváthov sociálno-filozofický odkaz sa zakladá na inklinovaní k sociálnej spravodlivosti. Z jeho literárnych diel cítiť príklon k internacionalizmu (fascinácia svetom a veľkými mestami ako Paríž), no význam podčiarkuje aj pre národné dejiny. Jeho dcéra Eva Schillerová-Horváthová o otcovi prehlásila**':

Po oslobodení mesta [[Senica]] 7. 4. 1945 sa stal predsedom prvého provizórneho [[Národný výbor|ONV]]. Stal sa spoluzakladateľom a zodpovedným redaktorom časopisu [[Kultúrny život (časopis)|Kultúrny život]].

Bol členom [[Ústredný výbor Komunistickej strany Česko-Slovenska|Ústredného výboru KSČ]] od [[1944]]. Po roku [[1945]] vykonával vysoké politické funkcie  [[Slovenská národná rada (1943 – 1992)|Slovenskej národnej rade]] (podpredseda Slovenskej národnej rady v rokoch 1945 až 1948); v Národnom zhromaždení ČSR a napokon ako [[veľvyslanec]] [[Česko-Slovensko|ČSR]] v [[Maďarsko|Maďarsku]].

Po dvojne získal Rad SNP 1. triedy, [[Česko-slovenský vojnový kríž 1939|Československý vojnový kríž 1939]] a Československú medailu za zásluhy – I. stupňa.

Po boku [[Vladimír Clementis|Vladimíra Clementisa]] sa zúčastnil významných udalostí ako napr. mierovej konferencie v Paríži roku 1946. Zastupoval tiež Československo ako vyslanec na 1. valnom zhromaždení v New Yorku ako vedúci československej delegácie (bol pri významných rokovaniach v mestách [[Oslo]], [[Moskva]] a [[Belehrad]]). Ako veľvyslanec v [[Maďarsko|Maďarsku]] mal na starosť navrátenie kultúrneho dedičstva odvezeného koncom 19. storočia, čo sa však pre ďalší politický vývoj nepodarilo. Spolu s [[Daniel Okáli|Danielom Okálim]] a [[Vladimír Clementis|Vladimírom Clementisom]] bol pri uzatvorení mierovej zmluvy s Maďarskom, vymedzení hraníc, výmene obyvateľstva.

V roku [[1950]] bol nespravodlivo obvinený spolu s tzv. [[Buržoázny nacionalizmus|buržoáznymi nacionalistami]] a väznený deväť rokov. Obvinení boli z velezrady, sabotáže, a Horváth dokonca zo špionáže pre kontakty s francúzskym konzulom Étiennom Mannachom.

Krátko po prepustení bol hospitalizovaný a zomiera v Bratislave. Pochovaný je na cintoríne pri Kozej bráne sektor II, hrob č. 22.

Občiansky a stranícky [[Rehabilitovanie|rehabilitovaný]] bol až po smrti, v roku 1963. [[In memoriam]] dostal ocenenie [[Rad republiky]] (1963) a [[Rad práce]] (1969).<gallery>
Súbor:Jozef Horváth, founding member of Slovak Matica; grandfather of writer Ivan Horváth.jpg|[[Jozef Horváth (kňaz)|Jozef Horváth]], spoluzakladateľ [[Matica slovenská|Matice slovenskej]], otec [[Cyril Horváth|Cyrila Horvátha]] a starý otec Ivana Horvátha
Súbor:Marína Oľga Horváthová, prvá slovenská dramatička.jpg|Marína Oľga Horváthová, prvá slovenská dramatička
Súbor:Cyril Horváth.jpg|[[Cyril Horváth]], otec Ivana Horvátha, ktorý bol pri [[Martinská deklarácia|Martinskej deklarácii]]
Súbor:Writer Ivan Horváth.jpg|Portrét Ivana Horvátha
Súbor:Slovak writer Ivan Horváth with his family.jpg|Ivan Horváth s rodinou
Súbor:Ivan Horváth as a trainee and writer.jpg|Ivan Horváth ako začínajúci spisovateľ
Súbor:Slovenskí spisovatelia (zľava druhý Emil Boleslav Lukáč, tretí Ladislav Novomeský a štvrtý Ivan Horváth).jpg|Slovenskí spisovatelia (zľava druhý [[Emil Boleslav Lukáč]], tretí [[Laco Novomeský|Ladislav Novomeský]] a štvrtý Ivan Horváth)
Súbor:Ivan Horváth takes photos at the First Congress of Slovak Writers in 1936.jpg|Ivan Horváth fotí na I. zjazde slovenských spisovateľov v roku 1936
Súbor:Eduard Beneš s Ivanom Horváthom.jpg|[[Edvard Beneš]] s Ivanom Horváthom
Súbor:Vice President of SNR Milan Polak and Dr. Ivan Horváth at the Paris Peace Conference.jpg|Podpredseda SNR pplk. Milan Polak a Dr. Ivan Horváth na Parížskej mierovej konferencii
Súbor:Participants of the conference in Paris 1946, sitting from the left D. M. Krno, I. Horváth, J. Slávik, J. Masaryk, V. Clementis.jpg|Účastníci konferencie v Paríži r. 1946, zľava sediaci D. M. Krno, I. Horváth, J. Slávik, [[Jan Masaryk|J. Masaryk]], [[Vladimír Clementis|V. Clementis]]
Súbor:Dr. Ivan Horváth, Dr. Vladimír Clementis and Mária Horváthová on the occasion of the signing of the Czechoslovak-Hungarian Treaty at the embassy in Budapest.jpg|Dr. Ivan Horváth, Dr. [[Vladimír Clementis]] a Mária Horváthová pri príležitosti podpisu československo-maďarskej zmluvy na veľvyslanectve v Budapešti
Súbor:Dr. Vladimir Clementis with Dr. Ivan Horváth at Paris Conference 1946.jpg|Dr. Vladimír Clementis s Dr. Ivanom Horváthom na Parížskej konferencii 1946
</gallery>

== Tvorba ==
[[Súbor:Photograph of a book of selections from Ivan Horváth's work (photographed in front of the grammar school he attended).jpg|náhľad|Fotografia knihy s Horváthovou tvorbou symbolicky odfotená oproti gymnázia, kde študoval]]
Autorove diela:
* [[1923]] – ''Mozaika života a snov''
* [[1928]] – ''Človek na ulici'' (vydal [[Leopold Mazáč]]) (reedície SVKL, 1964; Ikar, 2017)
* [[1929]] – ''Strieborný prach'' (novela)
* [[1930]] – ''Vízum do Európy**' (*novely: *Penzion von Basch, Bébé Cadum, Ibrahimovo okno, Marthe, Rumová rozprávka;* reedície SVKL, 1965; Tatran, 1981; Tatran, 2000*)*
* [[1944]] – *Tak sa to malo stať* (vydal Transcius; tri novely – *Peter odíde, Očami milenky, Nešťastný hrdina*)
* [[1947]] – *Návrat do Paríža* (vydala Matica slovenská; reedícia Tatran, 1966)
* [[1948]] – *Život s Laurou* (vydala Obroda; ilustrátor Anton Hollý, reedícia vo VSSS, 2004) 
* [[1948]] – bábkové hry *Počkaj náš gašparko* (vydala Obroda, vyšlo pod pseudonymom Ján M. Hort)
* [[1971]] – prekladový výber *Stín kolem nás* (vydal Odeon; preklad Emil Charous, editor Karol Rosenbaum)
* [[1973]] – *Dom s dvomi amormi* (vydal Tatran; výber: *Rozprávka o Jánovi Jurgovi, Tulák Tomáš Jurga, Človek na ulici, Laco a Bratislava, Strieborný prach, Ibrahimovo okno, Marthe, Lavínia*)
* [[1977]] – výber z diela v knihe *Nesmrteľní milenci 4 : Slovenské ľúbostné novely* (vydal Tatran; súčasť diela Ivana Horvátha)
* [[1985]] – prekladový výber *Zločin neživých věcí*
* [[1987]] – *Dielo* (vydal Tatran)
* [[2004]] – výber *Európa koktail* (vydala Matica slovenská)
* [[2010]] – *Prózy* (vydal Kaligram)
* [[2019]] – výber z diela v antológii *Druhá moderna. Slovenská modernistická próza 1920–1930* (súčasť Antológie)
V reedíciách vychádza Horváthova tvorba v 60., 70. a 80. rokoch. Ucelené dielo Ivana Horvátha vychádza v Tatrane roku 1987.

V roku 1965 vychádza *Vízum do Európy* (opäť v roku 1981) a o rok neskôr vydáva Matica slovenská *Návrat do Paríža*.

Vychádzajú tiež výber: v roku 1971 v češtine *Stín kolem nás;* v roku 1973 vychádza reedícia textov pod názvom *Dom s dvoma amormi* a v roku český preklad 1985 *Zločin neživých vecí*. Výber z Horváthovho diela vyšiel aj v knihe *Nesmrteľní milenci 4 : Slovenské ľúbostné novely.* Dielo Ivana Horvátha vychádza v roku 1987.

Po roku 1989 vydalo Vydavateľstvo [[Matica slovenská|Matice slovenskej]] Ivanovi Horváthovi v roku 2004 výber *Európa koktail*. 

Vydavateľstvo [[Spolok slovenských spisovateľov|Spolku slovenských spisovateľov]] vydalo reedíciu diela *Život s Laurou*. Vydavateľstvo Tatran vydalo v roku 2012 *Vízum do Európy* a Ikar v roku 2017 dielo *Človek na ulici.* [[Hospodárske noviny]] pri tejto príležitosti uviedli ukážku z diela v cykle Kniha na týždeň.

V roku 2010 vychádza v Kaligrame výber z jeho próz, esejí a spomienok na Ivana Horvátha s názvom *Prózy* (ed. [[Jana Kuzmíková]]).

Okrem literárnej tvorby sa tiež venoval fotografii a filmu.

=== Mozaika života a snov ===
Tvoriť začal veľmi zavčasu. Svoju prvotinu nazval *Mozaika života a snov*, a sústredil do nej prózy uvedené časopisecky a doplnil ich novými. V prózach naznačil vlastný umelecký prístup k látke, založený na rozpore medzi skutočnosťou a snom. Veľkú pozornosť venoval zachyteniu emócií.

[[Karol Rosenbaum]] si v textoch všíma otázky lásky a sklamania, vášní a pocitov viny, hrubý nános sentimentality, ale aj úsilie o vlastný nový pohľad na ľudské vzťahy. Horváthove diela spája kompozičná hutnosť, snovosť, asociatívnosť a silné emócie a pudy u postáv.

=== Človek na ulici ===
Princípy aplikované v debute naplno rozvinul v druhej knihe *Človek na ulici,* ktorú tvorí cyklus piatich noviel *Bratia Jurgovci* a jednej dlhšej *Laco a Bratislava*. Prvá časť je novelistickým spracovaním osudu 4 bratov, ktorí idú za ilúziami šťastia. Postavy hrdinov trpia vnútornými kolíziami a citovou rozkolísanosťou. Novela „Laco a Bratislava“ je sviežim, lyricky zafarbeným obrazom zo života vysokoškolákov v medzivojnovej Bratislave. Pre túto novelu sú príznačné prvky [[Poetizmus (smer)|poetizmu]].

Literárny kritik [[Daniel Okáli]] z Horváthovi blízkemu DAVu opisuje dielo *Človek na ulici* ako [[August Strindberg|strindbergovsky]] ladenú „čiernu komnatu“, humsonovskú metódu nakoľko podľa Okáliho autor zámerne vynechal zo svojho postupu príčinnú súvislosť so zdôvodnením. Významnú rolu hrá vo forme „strašenia“ podľa Okáliho štatistická osudovosť [[František Votruba]] o diele napísal, že aplikuje vo svojej tvorbe kúzlo náznakov pre radosť z umeleckej hry a taktiež si všíma jeho zmysel pre detaily od všednosti kuchýň až po determinujúce obkresľovanie novelistických a románových postáv. Kniha vyšla v Edícii mladých slovenských autorov (viedol [[Ján Smrek]]).

=== Strieborný prach ===
Silný vnútorný dramatizmus je obsiahnutý v novele *Strieborný prach*, kde sa hlavná postava Ján Martinák zaľúbi do bohatej Márie, ale nevie, že je to jeho nevlastná sestra. Keď sa to dozvie, rozhodne sa, že otca, ktorý sa má vrátiť z Ameriky, zabije. Na Vianoce ho však stretne ako slepého úbožiaka na mizine a jeho túžba po pomste vyhasne. Hlavná myšlienka novely má etické vyznanie: človek sa môže zbaviť viny a zla utrpením, ktoré ho očisťuje (Martinákov otec), alebo pozitívnym činom (Ján).  Krikľavo expresionistické dielo (ako ho pomenoval Ján Števček) nadväzuje na motívy patologických javov z *Bratov Jurgovcov*.

=== Vízum do Európy ===
Za jeho najúspešnejšie dielo sa pokladá súbor piatich noviel *Vízum do Európy,* kde približuje atmosféru veľkých európskych miest, no dôraz kladie predovšetkým na človeka, čím napĺňa jeho vlastné tvrdenie: "Človek poznáva mesto prostredníctvom ľudí". Prózy vynikajú pútavým dejom a psychologickou hĺbkou. Toto dielo ukončilo prvé obdobie jeho tvorby.

Išlo všeobecne o najúspešnejšie autorovo dielo. Dominujú motívy lásky, alkoholu, študentsko-bohémskeho života, očarenie životom atď., a popri tom hľadanie ľudského vnútra a seba-poznávanie na pozadí zmyslovosti. Periodikum *Elán* počas marca 1931 opisuje toto dielo ako exotickú kvetinu vo všednej izbe. Horvátha ako autora, ktorému nepostačuje idylický život dedinského ľudu, ale lákajú ho ďaleké kraje, veľkomestá, chuť mora a hmlistá krása fjordov. Túla sa po svete ako lovec, aby prišiel domov s bohatou korisťou, ktorú predstavuje domácim. Časopis *Považský hlas* hodnotil v roku 1928 Horvátha ako sľubný talent s bohatou slovnou zásobou inšpirovaný francúzskymi vzormi, ktorý vo svojich novelách účinne stelesňuje smútok a túžby zakríknutých sŕdc s modernou melanchóliou „dnešného človeka“. Píšu tiež o nedostižných krásach a precítenými pravdami udalostí.

=== Ďalšia tvorba ===
V rokoch 1934 až 1938 uverejňuje v Slovenských pohľadoch dve novely – *Zločin neživých vecí, Tieň okolo nás, Posledná kauza* a *Zbytočný návrat*. Ide o portréty ľudí, ktorí občiansky zlyhali a novely mali vyjsť pod názvom *Nepravdepodobný pravotár* (napokon kniha nevyšla). Horváth cestuje do [[Paríž]]a, plánuje vydať knihu *Návrat do Paríža*, ale pomníchovská atmosféra tento zámer odložila;.

Novú knihu vydal až v roku [[1944]] pod názvom *Tak sa to malo stať*, v ktorej sú tri novely, kde autor prehĺbil svoj ponor dovnútra človeka, hľadajúc zmysel života pre svoje postavy. Podľa Petra Cabadaja opäť prehĺbil psychologickú kresbu protagonistov deja a popri tom analyzoval pozadie dobovej atmosféry, mravné problémy a vnútorné konflikty.

V roku 1947 napokon vydáva *Návrat do Paríža* a dielo je podľa Petra Cabadaja považované za najpresvedčivejšie zobrazenie Paríža v slovenskej literatúre. Vychádza aj v reedícii Karola Rosenbauma v roku 1966.

V r. [[1948]] vyšla posledná spisovateľova kniha *Život s Laurou*, poetický dokument o tvorivom ovzduší umeleckej generácie 20. storočia. Vyjadruje lásku umelcov k Laure – žene [[múza|múze]], raz konkrétnej, inokedy vybájenej. [[Jana Kuzmíková]] zdôrazňuje v kontexte tohto diela túžbu po živote a zmysel literatúry – dielo pomenúva zásadné princípy modernistickej tvorby 20. a 30. rokov Peter Cabadaj hodnotí dielo ako pocitovo-epickú evokáciu bratislavskej bohémy, ktorá opisuje lásku umelcov k Lauere, k „večnej“ žene-inšpirátorke, raz konkrétnej, inokedy vymyslenej a pripomína – podľa Cabadaja – [[Dominik Tatarka|Tatarkovo]] dielo *Panna zázračnica* z roku 1944.

Ivan Horváth písal aj [[esej]]e, [[Glosa (žurnalistika)|glosy]] či populárno-náučné texty. Zaujímavým je napríklad jeho text o [[Nadrealizmus|nadrealizme]], úvahu o plagiátoch, o [[Oscar Wilde|Oscarovi Wildeovi]], o [[Freudizmus|freudizme]], atď.

Preložil tiež dielo *Život* od [[Guy de Maupassant|Maupassanta]].

Jeho knihy ilustrovali významné osobnosti slovenskej výtvarnej kultúry ako [[Martin Benka]], [[Vincent Hložník]] či [[Mikuláš Galanda]].

=== Ohlasy literárnej kritiky ===
[[Alexander Matuška]] víta nový inovatívny prístup Horvátha k francúzskej kultúre. Na rozdiel od starších generácií sa nepohoršuje, nemoralizuje nad dekadentnosťou a zmyselnosťou, ale cez psychologizáciu sa ju snaží pochopiť, poznať. Kritik [[Stanislav Šmatlák]] oceňuje Horvátha ako umelca nevšedného a zvláštneho talentu a [[Karol Rosenbaum]] ako autora, ktorý lyrizuje viac situáciami ako slovami, a ktorý predznačil nové cesty modernej slovenskej literatúry. [[Ján Hamaliar]] nazval Horvátha vďaka jeho geniálnemu talentu opisovania citovosti slovenským impresionistom. [[Andrej Mráz]] konštatuje, že Horváthova tvorba je silne ovplyvnená filozofiou relativizmu a iluzionizmu a nachádza v nej vplyv [[Ernst Mach|Ernsta Macha]], [[Freudizmus|Freuda]], [[Albert Einstein|Einsteina]] a [[Henri Bergson|Bergsona]].

== Pocta Ivanovi Horváthovi ==
[[Súbor:Odhalenie busty Ivana Horvátha na budove historickej Slovenskej národnej rady, Matica slovenská, 26. 10. 2024.jpg|náhľad|Odhalenie busty Ivana Horvátha na budove historickej Slovenskej národnej rady v [[Bratislava|Bratislave]], iniciované [[Matica slovenská|Maticou slovenskou]], Spoločnosťou Ladislava Novomeského a Inštitútom ASA]]
[[Laco Novomeský|Ladislav Novomeský]] (po rehabilitácii v 60. rokoch) pri príležitosti odhalenia pamätnej tabule na jeho rodnom dome (dom bol začiatkom 70-tych rokov asanovaný a pamätná tabuľa je odvtedy nezvestná) o Ivanovi Horváthovi povedal:


 
V roku 1975 bolo sfilmované Horváthove dielo *Strieborný prach* v réžii Petra Macka (herecké obsadenie: [[Dušan Tarageľ]], [[Jarmila Koleničová]], [[Viera Strnisková]], [[Eva Rysová]], [[Ľubomír Záhon]], [[Andrej Mojžiš]], [[Vladislav Müller|Vlado Müller]], [[Ján Mistrík]], [[Karol Čálik]], [[Július Vašek]], [[Jozef Adamovič]], [[Štefan Mišovic]]; hudba: [[Jaromír Dlouhý]]).

V roku 2013 pripravilo Slovenské národné divadlo zdramatizovanú verziu hry *Bratia Jurgovci*. v réžii [[Ľubomír Vajdička|Ľubomíra Vajdičku]] a dramaturgii [[Peter Pavlac|Petra Pavlaca]] (herecké obsadenie:[[Leopold Haverl]], [[Jozef Vajda]], [[Richard Stanke]], [[Robert Roth]], Petra Vajdová, Eva Sakálová a Dominika Zeleníková). Existuje tiež divadelný záznam.

Režisér [[Ľubomír Vajdička]] o Ivanovi Horváthovi povedal:


Herec [[Marián Geišberg]] sa pri tejto príležitosti o Horváthovi vyjadril:


Záhorské osvetové stredisko pripravilo 1. mája 2022 vernisáž a výstavu podrobne mapujúcu život a dielo Ivana Horvátha. Podujatia, ktoré zorganizovala Ľubica Krištofová, sa zúčastnila aj dcéra Ivana Horvátha (Jana Schillerová-Horváthová), či neter Ladislava Novomeského Oľga Hauskrechtova a rodinní príbuzní Ivana Horvátha. Vedecký článok o Ivanovi Horváthovi predniesol Lukáš Perný. Meno Ivana Horvátha bolo následne doplnené na Záhorácku stenu slávy v Senici spolu s futbalistom Fridrichom Huttom. Pozdrav odovzdal aj spisovateľ [[Ľubomír Feldek]], ktorý v kontexte zaznávania významu osobnosti Ivana Horvátha napísal: *"Žijeme dnes, po nežnej revolúcii, už vyše tridsať rokov znova v demokracii. Teda znova aj v dobe slobody prejavu. Žiaľ, sloboda prejavu nie je len sloboda pravdy. Je to aj sloboda lží a poloprávd. Demokracie sa v plnom zdraví dožil a užíva si ju aj ten orwellovský veľký brat – a ani on nezaháľa. K jeho aktivite patrí aj falšovanie histórie a zmizíkovanie hrôz päťdesiatych rokov."*

Po Ivanovi Horváthovi je pomenované [[Gymnázium Ivana Horvátha]].

[[Rádio Devín]] autorovi venovalo v roku 2022 časť relácie Ars litera.

V októbri 2022 pripravilo Záhorské osvetové centrum výstavu fotografií fotoklubu Retina v [[Senica|Senici]], kde dominovala aj fotografická tvorba Ivana Horvátha a zúčastnili sa ho potomkovia Ivana Horvátha.

V roku 2024 odhalili bustu Ivana Horvátha na budove historickej [[Slovenská národná rada (1943 – 1992)|Slovenskej národnej rady]] predstavitelia [[Matica slovenská|Matice slovenskej]], Inštitútu ASA, Spoločnosti Ladislava Novomeského, [[Spolok slovenských spisovateľov|Spolku slovenských spisovateľov]], Klubu Nového Slova a Slovenského zväzu protifašistických bojovníkov. V roku 2025 vyšla z akcií kniha *Novomeský & Horváth: Velikáni literatúry a politiky, zo Senice do sveta''.

## Referencie

## Externé odkazy

* 

Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí prozaici
Kategória:Česko-slovenskí diplomati
Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Poslanci SNR
Kategória:Členovia Zboru povereníkov
Kategória:Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Kategória:Veľvyslanci Česko-Slovenska v Maďarsku
Kategória:Politici KSČ
Kategória:Politici KSS
Kategória:Slovenskí politickí väzni
Kategória:Politickí väzni komunistického režimu v Česko-Slovensku
Kategória:Osobnosti zo Senice