open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Maková (potok)

**Maková** je potok v regióne Horehronie, v území obcí Braväcovo a Bacúch v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Nízke Tatry a v geomorfologickom celku Horehronské podolie. Ústi do Hrona. Má dĺžku . Rád toku III. 
## Prameň
Vodný tok *Maková* pramení v , vo vzdialenosti  juhovýchodne od vrchu Vrchbánsky grúň s  v lesnom extraviláne, v severovýchodnej časti územia obce Braväcovo, v okrese Brezno. 
## Opis toku
*Maková* tečie od prameňa juhovýchodojužným smerom cez lesný extravilán obce Braväcovo, ľavým brehom obteká úpätie vrchu *Biela skala* s , pravým brehom obteká úpätie lesa *Dlhá mláka*,  v  priberá ľavostranný bezmenný prítok, ľavým brehom obteká pasienok *Pod Jaloviarkou*, preteká dolinou *Maková dolina*, v  vteká na územie obce Bacúch, mení smer na juhovýchod, podteká krátkym záverečným úsekom cestu I/66 Banská Bystrica – Brezno - Poprad a železničnú trať Banská Bystrica – Červená Skala, v  v poľnohospodárskom extraviláne Bacúcha ústi do rieky Hron ako jeho pravostranný prítok. Hron ďalej ústi do Dunaja. *Maková* patrí do okresu Brezno v Banskobystrickom kraji. Pramení a väčšiu časť toku preteká územím obce Braväcovo, krátkou záverečnou časťou toku preteká a ústi do Hrona v území obce Bacúch. Patrí horným tokom do geomorfologického celku Nízke Tatry do ich geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a dolným tokom do geomorfologického celku Horehronské podolie do jeho geomorfologického podcelku Heľpianske podolie. Vodný tok *Maková* má jeden bezmenný prítok. Celý tok Makovej leží v ochrannom pásme Národného parku Nízke Tatry.
## Pôvod názvu
Názov vodného toku *Maková* má pôvod v názve doliny *Maková dolina*, ktorou preteká. Toponymum *Maková dolina* bolo po redukcii o slovo dolina prenesené na vodný tok v podobe *Maková*. Toponymum *Maková* sa stalo súčasťou početnej skupiny jednoslovných názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku *Maková* bol štandardizovaný v roku 1976. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum *Maková* je jedinečným hydronymom (december 2025).
## Referencie

Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Horehronskom podolí 
Kategória:Vodné toky v Kráľovohoľských Tatrách
Kategória:Braväcovo
Kategória:Bacúch
Kategória:Povodie Hrona
Dedovka (potok)

**Dedovka** je vodný tok v Kysuckých Beskydách na území okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Oščadnice v povodí Kysuce, má dĺžku približne 5,2 km a je tokom V. rádu. 

## Priebeh toku
Potok pramení v západnej polovici Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Rača, na severovýchodných svahoch Upratísk (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v nesúvislým lesom pokrytej oblasti neďaleko vrcholovej stanice lanovky strediska Dedovka, tečie lokalitou Košariská severozápadným smerom. Vteká do malej vodnej nádrže, kde priberá ľavostranný prítok spod Kamennej. Pokračuje na sever, preteká strediskom Dedovka a tečie dolinou na severozápad. Priberá niekoľko menších prítokov a popod Dedovú () tečie popri samote Dedová a okolo množstva chát. Mierne sa stáča viac na sever a popod Májové vteká do strednej časti Oščadnice. Križuje hlavnú cestu a zakrátko sa v nadmorskej výške približne  vlieva ľavostranne do riečky Oščadnice, prítoku rieky Kysuca. Potok patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Dedovka pramení a preteká iba katastrom obce Oščadnica v okrese Čadca v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Kysuce
* Kysucké Beskydy, Rača

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Kysuckých Beskydách
Kategória:Povodie Kysuce
Kategória:Vodné toky v okrese Čadca
Kategória:Oščadnica (okres Čadca)
Nusantara

**Nusantara**, oficiálne **Hlavné mesto Nusantara**, (indonézsky: Ibu Kota Nusantara, skrátene IKN) je mesto vo výstavbe, ktoré má byť po dokončení hlavným mestom Indonézie. Nachádza sa na území regencií Kutai Kartanegara a Penajam North Paser v provincii Východný Kalimantan na východnom pobreží ostrova Borneo. Nusantara má byť vlastným národným hlavným mestom (indonézsky: daerah khusus ibu kota negara) na provinčnej úrovni, ktoré nahradí Jakartu, aby sa mesto zachránilo pred preľudnením a zosúvaním pôdy do mora. Nusantara susedí s prístavným mestom Balikpapan, ktoré slúži ako hlavná brána do nového hlavného mesta.

Po odložení kvôli pandémii COVID-19 sa výstavba mesta začala v roku 2022, najskôr vyklčovaním pozemkov a vytvorením prístupových ciest. Hodnota projektu sa odhaduje na 523 biliónov rupií (35 miliárd USD) a bude sa stavať v piatich fázach, ktoré potrvajú do roku 2045, aby sa termín zhodoval so 100. výročím vzniku Indonézie. Fáza 1, známa ako zóna „hlavnej vládnej oblasti“, začala v auguste 2022. Na tomto projekte sa podieľalo približne 150 000 až 200 000 pracovníkov z celej Indonézie, ku ktorým sa pridali ďalší pracovníci z regiónu Nusantara, aby sa zabezpečila účasť miestnych pracovných síl.

Do konca prezidentského mandátu Joko Widoda bolo dokončených mnoho budov, ako napríklad štátny palác, ministerstvá, obytné budovy, pamätníky a parky, ako aj projekty mimo vládneho rozpočtu, ako napríklad hotely, nemocnice a tréningové centrum futbalovej asociácie. 17. augusta 2024 Indonézia po prvýkrát oficiálne oslávila Deň nezávislosti v Nusantare. Nusantara prilákala turistov, pričom denný počet návštevníkov sa pohyboval medzi 3 000 a 5 000. 

Projekt pokračoval aj počas prezidentského mandátu Prabowa Subianta, ktorý vyčlenil 48,8 bilióna rupií (2,98 miliardy USD) na fázu 2 a rozhodol sa zahrnúť Nusantaru medzi národné strategické projekty Indonézie na roky 2025 až 2029. Investovaný kapitál poskytli domáce aj zahraničné podnikateľské subjekty. K septembru 2025 dosiahli súkromné investície mimo štátneho rozpočtu výšku 65,3 bilióna rupií (4 miliardy USD). 

Zároveň silnejú obavy, že sa Nusantara stane mestom duchov. Prezident Prabowa Subianta znížil investície do projektu nového hlavného mesta o viac ako polovicu a hoci sú niektoré stavby, ako prezidentský palác, vybrané vládne budovy, nemocnice, diaľnice, prístav aj letisko, dokončené, veľká časť mesta je stále vo výstavbe. Pôvodný zámer je dosiahnuť do roku 2030 1,2 milióna obyvateľov, pričom v roku 2025 bol nariadený presun 1700 až 4100 štátnym zamestnancom. Prezident Prabowo, ktorý v tejto funkcii Nusantaru doteraz nenavštívil, v máji 2025 degradoval status mesta na „politické hlavné mesto“.
	
Projekt nového hlavného mesta kritizujú environmentálne skupiny. Odhady uvádzajú, že doteraz padlo za obeť 2000 hektárov mangrovníkových porastov. 

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Vzniklo v 2024
Kategória:Politika v Indonézii
Kategória:Dištrikty a územia hlavných miest
Kategória:Provincie v Indonézii
Jasukuni

**Jasukuni** () je šintoistická svätyňa nachádzajúca sa v obvode Čijoda v Tokiu v Japonsku. Bol založený cisárom Mucuhitom v júni 1869 a je venovaný pamiatke tých, ktorí zahynuli v službách Japonska, od občianskej vojny Bošin v rokoch 1868 až 1869, cez dve čínsko-japonské vojny v rokoch 1894 až 1895 a 1937 až 1945, až po prvú indočínsku vojnu v rokoch 1946 až 1954. Účel svätyne sa v priebehu rokov rozšíril aj na tých, ktorí zahynuli vo vojnách, do ktorých bolo Japonsko zapojené počas celého obdobia Meidži a Taišó a v prvej časti obdobia šówa.

Svätyňa uvádza mená, pôvod, dátumy narodenia a miesta úmrtia 2466000 ľudí. Medzi nimi je 1 066 odsúdených vojnových zločincov z tichomorskej vojny, z ktorých dvanásti boli obvinení z trestných činov triedy A (plánovanie, príprava, začatie alebo vedenie vojny), ako napríklad Hideki Tódžó. 

Ďalší pamätník v budove honden (hlavná sála) pripomína všetkých, ktorí zomreli v mene Japonska, a zahŕňa aj Kórejčanov a Taiwancov, ktorí v tom čase slúžili Japonsku. Budova činreiša („svätyňa upokojujúca duše“) je svätyňa postavená na uctenie všetkých tých, ktorí zomreli počas druhej svetovej vojny, bez ohľadu na ich národnosť. Nachádza sa priamo na juh od hlavnej sály Jasukuni.

## História
Svätyňa bola založená cisárom Mucuhitom v júni 1869 pre padlých vojakov. V Japonskom cisárstve boli v tej dobe viaceré svätyne, pretože šintoizmus sa staval na úroveň štátneho náboženstva. Neskôr sa stala najdôležitejším z miest určeným japonským vojakom. 

Okupačné mocnosti po skončení kapitulácii Japonska presadili oddelenie náboženstva od štátu a svätyňa získala štatút súkromnej inštitúcie. 

## Kontroverzia
Uctievanie vojnových zločincov, ako aj historické spojenie svätyne so štátnym šintoizmom, spôsobilo, že svätyňa je vo východnej Ázii veľmi kontroverzná. Cisár Hirohito, pod ktorého vedením Japonsko bojovalo počas vojny v Pacifiku a druhej svetovej vojny, navštívil svätyňu osemkrát medzi koncom vojny a rokom 1975. Následne však svätyňu bojkotoval. Jeho nástupcovia, japonskí cisári Akihito a Naruhito, svätyňu nikdy nenavštívili. Návštevy členov japonskej vlády v tejto svätyni zostávajú veľmi kontroverznou témou. Miesto pravidelne navštevoval napríklad predseda vlády Džuničiró Koizumi, pričom posledným japonským premiérom, ktorý svätyňu navštívil počas svojho funkčného obdobia, bol v roku 2013 Šinzó Abe. 

## Galéria

Súbor:軍装するコスプレイヤー.jpg|Vojenská návšteva v roku 2012
Súbor:King_Rama_VII_and_his_suite_visit_to_the_Yasukuni_Shrine.jpg|Návšteva thajského kráľa v roku 1931
Súbor:Charles_Lindbergh_and_his_wife_visit_to_the_Yasukuni_Shrine.jpg|Charles Lindbergh a jeho manželka Anne Morrow Lindberghová na návšteve v roku 1931


## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Stavby v Tokiu
Kategória:Šintoistické svätyne
Kategória:Pamätníky v Japonsku
Kategória:Architektúra z 1869
Kategória:Pamätníky druhej svetovej vojny
Izidor z Milétu mladší

**Izidor z Milétu mladší** alebo **Izidor Mladší** (; 6. storočie) bol byzantský architekt pôsobiaci počas vlády cisára Justiniána I. Bol synovcom slávneho architekta Izidora z Milétu a rovnako ako on pochádzal z maloázijského mesta Milétos.

Najvýznamnejším Izidorovým dielom bola účasť na rekonštrukcii kupoly chrámu Hagia Sofia v Konštantínopole po jej prvom zrútení v roku 557. Jeho zásah zahŕňal vybudovanie novej kupoly, približne o 6 metrov vyššej než pôvodná, z ktorej sa dodnes zachovalo dvanásť rebier v severnej a južnej časti. Izidorova práca sa vyznačuje vyššou mierou presnosti a technickej zdatnosti v porovnaní s neskoršími obnovami. Okrem Hagie Sofie sa podieľal aj na výstavbe opevnenia v Zenóbii na Eufrate.

## Život
[náhľad|[Miniatúra (maliarstvo)|Miniatúra z *Chroniké synopsis* (Cod. Vaticanus, slav. II) od Konštantína Manassesa, zobrazuje výstavbu chrámu Hagia Sofia počas vlády cisára Justiniána I.,14. storočie, dnes Bibliotheca Apostolica Vaticana, Vatikán]]
O Izidorových raných stavebných aktivitách podáva správu Prokopios Cézarejský vo svojom diele *O stavbách* (*De aedificiis*). V mladosti spolupracoval s architektom Jánom z Konštantínopolu na opevnení mesta Zenóbia, kde sa podieľal aj na výstavbe kasárni, chrámov a verejných kúpeľov. Túto činnosť dokladajú nápisy z Chalcis ad Belum (dnes Kinnašrín) datované do roku 550, v ktorých sa spomína architekt menom Izidor, všeobecne stotožňovaný s Izidorom z Milétu mladším. V nápisoch je označovaný titulmi *mechanikos* a *vir illustris*, čo poukazuje na jeho vysoké spoločenské postavenie i odbornú autoritu.

Najvýznamnejšou etapou Izidorovej činnosti bola jeho účasť na rekonštrukcii kupoly chrámu Hagia Sofia v Konštantínopole. Po jej zrútení v dôsledku zemetrasenia v roku 557 pôsobil Izidor ako hlavný architekt komisie poverenej prestavbou. Prokopios ho v tejto súvislosti označuje titulom *mechanopoios*, teda staviteľ strojov a konštrukcií. Nová kupola bola vysvätená 24. decembra 562. Podľa historika Agathia bola menej monumentálna než pôvodná, avšak približne o šesť metrov vyššia. Rekonštrukciu zaznamenali aj ďalší byzantskí historici, najmä Pavol Silentiarius, Theofanes Homologétes a Ióannes Malalas.

Izidorova obnova sa vyznačovala vysokou technickou presnosťou a kvalitou realizácie; z tejto fázy sa dodnes zachovalo dvanásť rebier v severnej a južnej časti kupoly. Západná časť bola dodatočne upravená počas rekonštrukčných prác v rokoch 986 – 994 arménskym architektom Trdatom, zatiaľ čo východná časť prešla úpravami v rokoch 1347 – 1354. Podľa Konštantína z Rodosu, autora z 9. storočia, sa Izidor z Milétu mladší podieľal aj na návrhu Chrámu svätých apoštolov v Konštantínopole, vybudovaného na príkaz cisára Justiniána I. Izidor patrí k najvýznamnejším byzantským staviteľom 6. storočia. Jeho pôsobenie na rekonštrukcii Hagie Sofie predstavuje vrchol staviteľskej tvorby justiniánskeho obdobia.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 
*  
*  
* 

Kategória:Narodenia v 6. storočí
Kategória:Úmrtia v 6. storočí
Kategória:Byzantskí architekti
Fort Provintia

**Pevnosť Provintia** (správnejší historický názov je *Fort Providentia* – Pevnosť Božej prozreteľnosti) bola holandskou pevnosťou, vybudovanou v roku 1653 Východoindickou spoločnosťou (dobový názov: *Vereenigde Oostindische Compagnie*). Pevnosť ležala pri rovnomennej osade Holanďanov/Nizozemcov vo vzdialenosti asi dve míle (viac ako tri kilometre) na východ od pevnosti Zeelandia, na východnom okraji lagúny Taijiang. Dnes ležia pozostatky pevnosti v hraniciach mesta Tchaj-nan (v Západocentrálnom okrese/dištrikte).

## História pevnosti
Spolu s neďalekou pevnosťou Zeelandia bola pevnosť Provintia centrom holandskej vojensko-obchodnej bázy na západnom pobreží ostrova v druhej tretine 17. storočia (do roku 1662, kedy Holanďania/Nizozemci Taiwan opustili). Pevnosť bola vystavaná na ochranu staršej, väčšej a významnejšej Zeelandie po povstaní čínskych osadníkov proti Holanďanom/Nizozemcom (v roku 1652; viedol ich Kuo Huai/Guo Huaiyi). V pevnosti mohlo byť cca 40 – 50 vojakov.

Pevnosť bola vybudovaná na mieste dediny pôvodných obyvateľov, ktorá sa nazývala Sakam. Necelých desať rokov po dostavaní padla na začiatku roku 1662 do rúk čínskych povstalcov, ktorí sa pod velením Čeng Čcheng-kunga (romanizovaná podoba jeho mena bola *Koxinga*) vzbúrili proti európskym kolonistom.

V 18. storočí ju poškodili zemetrasenia, ale v 19. storočí bola opäť opravená a využívaná aj na vojenské účely.

V súčasnosti je v nej umiestnené múzeum s vystavenými archeologickými nálezmi (pamiatka je dnes známejšia pod menom „veža Chihkan“).

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Pevnosti na Taiwane
Kategória:Tchaj-nan
Baltská ulica (Bratislava)

**Baltská ulica** je maličká ulica v Bratislave, v mestskej časti Podunajské Biskupice. 

## Blízke ulice
* Vrakunská
* Podzáhradná
* Komárovská

## Infraštruktúra
Na ulici sa nachádza detské ihrisko, krčma a veľké parkovisko. Väčšina budov sú rodinné domy a na ulici sa nachádza aj niekoľko bytoviek.

## Referencie


Kategória:Ulice v Podunajských Biskupiciach
J. A. Seazer

**J. A. Seazer**  (* 6. október 1948, Mijazaki) je japonský hudobný skladateľ a hudobník. Za svoju kariéru vytvoril hudbu k viac ako 20 produkciám, vrátane filmov ako *Boxer* (1977), *[[Collections privées]]* (1979), *[[Les Fruits de la passion]]* (1981) alebo *[[Adieu l'arche]]* (1984). Seazer vydal aj viacero hudobných albumov rôznych žánrov. Objavil sa aj ako herec v dvoch filmoch: *Sho o suteyo machi e deyô* (1971) a *Den-en ni shisu* (1974).

Seazer sa v 60. rokoch 20. storočia tešil popularite medzi študentmi v Japonsku a úzko spolupracoval s režisérom Šudžím Terajamom a jeho divadlom Tendžo Sadžiki.

## Životopis
V roku 1969 sa presťahoval do Tokia a odišiel z Tokijskej akadémie dizajnérov, kde bol jeho spolužiakom Džunji Takada. Neskôr sa stretol so Šudžím Terajamom a pridal sa k Divadelnému súboru Tenjo Sajiki, kde mal na starosti hudbu a réžiu. 

Seazer bol v Európe a Amerike najznámejší vďaka svojej úzkej spolupráci s filmovým a divadelným režisérom Šúdži Terajamom, ktorý zomrel v roku 1983. Zložil hudbu k Terayamovým filmom, ako aj k mnohým divadelným produkciám jeho spoločnosti *Tenjō Sajiki* (天井桟敷), z ktorých niektoré možno klasifikovať ako progresívny rock. Po Terayamovej smrti Seazer spoluzaložil divadelnú skupinu s názvom *Banyu Inryoku* (万有引力, známu aj pod anglickým prekladom *Universal Gravitation*), ktorá je stále aktívna. V 21. storočí niekoľkokrát vystúpil so svojou skupinou *Asian Crack Band* po tom, čo viac ako 30 rokov nevystupoval naživo.

Seazer často strieda rockové zvuky s epickými, opernými vokálmi a tichými, melancholickými, tradičnými japonskými pasážami. Nie je ani vyštudovaným skladateľom, svoje zručnosti získal autodidakticky.

### Slávne diela
Je zodpovedný za soundtrack k medzinárodne uznávanému filmu ''Les Fruits de la passion'' (v hlavnej úlohe s Klausom Kinskim); zložil hudbu aj k anime adaptácii komiksu *Midori, dievča s kaméliou* (少女椿; *Šódžo Tsubaki* ) od Suehira Marua. Rocková opera *Šintokumaru* je tiež výsledkom spolupráce s Terayamom.

Seazer tiež zložil zborovú hudbu k anime seriálu *[[Utena. Revolutionary Girl]]*, ako aj soundtrack k anime filmu *Utena – The Movie* spolu so Shinkichi Mitsumune a Hideato Amari.

## Diskografia

### Štúdiové albumy (výber)
* 1972: *J. A. Seazer / Tenjosajiki* – Jashumon*
* 1983: *Shuji Terayama's "The Lemmings"*
* 1983: *Farewell To The Ark*
* 1997: *La Fillette Révolutionnaire Utena*
* 2012: *Directions To Servants*
* 2014: *Tsubosaka Reigennki*

## Filmografia

### Hudobný skladateľ
* 1971: *Tomato Kechappu Kōtei*
* 1971: *Sho o suteyo machi e deyou*
* 1974: *Den-en ni shisu*
* 1977: *La Bourgeoise et le loubard*
* 1977: *Boxer*
* 1979: *Kusa meikjú*
* 1979: *[[Collections privées]]*
* 1981: *[[Les Fruits de la passion]]*
* 1984: *Saraba hakobune*
* 1999: *Šódžo kakumei Utena: Adolescence mokuširoku*

## Poznámky

## Referencie

## Externé odkazy
* Metal-archives
* 
* 
* 
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Japonskí hudobní skladatelia
Kategória:Japonskí skladatelia filmovej hudby
Kategória:Skladatelia hudby 20. storočia
Manipul (pás)

**Manipul** je časť liturgického odevu rímskokatolíckeho, ale niekde aj anglikánskeho či luteránskeho duchovenstva. Nosí ho subdiakon, diakon, kňaz a biskup. V Rímskom misáli sa od roku 1970 nespomína, dnes je jeho používanie v rímskokatolíckej cirkvi veľmi zriedkavé. Používa sa pri slávení svätej omše podľa mimoriadnej formy Rímskeho rítu (tridentskej omši) keďže pri tomto slávení je jeho používanie povinné. Manipul sa nosí na predlaktí ľavej ruky, pripomína malú štólu. Je v liturgickej farbe, tak ako zbytok liturgického odevu. Pôvodne to bol pás ľanovej látky, ktorý slúžil na utieranie potu. Dnes je ušitý tak aby sa dal dať na predlaktie ľavej ruky. Symbolizuje namáhavú prácu kňazského úradu. 

[náhľad|[Kňaz pri slávení sv. omše, manipul má na predlaktí ľavej ruky.]]
[náhľad|Manipul v bielej [Liturgická farba|liturgickej farbe.]]

## Pozri aj
* Ornát
* Cirkevný odev
* Tridentská omša
* Omša (bohoslužba)
## Referencie

Kategória:Katolicizmus

Kategória:Liturgický odev
Majer (veľkostatok)

**Majer** je historický pojem označujúci **poľnohospodársky veľkostatok alebo hospodársky dvor**, ktorý sa nachádzal spravidla mimo zastavaného územia obce. Bol typický pre územie strednej Európy, najmä dnešného Slovenska, Maďarska a Rakúska, a slúžil ako základná produkčná jednotka veľkostatkárskeho hospodárstva. 

## Definícia

V užšom význame označuje majer hospodársku jednotku pozostávajúcu z obytných, hospodárskych a výrobných objektov, ktorá bola zameraná na poľnohospodársku produkciu pre potreby šľachty, cirkvi alebo štátu. Na rozdiel od kaštieľa neplnil reprezentatívnu funkciu, ale výlučne hospodársku.

## Etymológia
Slovo „majer“ pochádza z nemeckého výrazu Meierhof, ktorý označoval hospodársky dvor spravovaný správcom (meierom). Tento pojem sa postupne rozšíril do jazykov strednej Európy, vrátane slovenčiny, najmä v oblastiach s výrazným nemeckým a uhorským vplyvom.

## Charakteristika
Majer tvoril samostatný hospodársky areál, pozostávajúci z obytných a hospodárskych budov. Súčasťou majerov boli najmä:
* maštale a chlievy,
* stodoly a sýpky,
* hospodárske dvory,
* obytné objekty pre správcu a pracovnú silu.

Hospodárenie bolo zamerané na rastlinnú výrobu, chov hospodárskych zvierat alebo kombináciu oboch foriem.

## Historický vývoj
Majere sa začali formovať už v stredoveku, výraznejšie sa však rozšírili v 18. a 19. storočí v období rozvoja veľkostatkárskeho hospodárstva. Patrili šľachtickým rodom, cirkevným inštitúciám alebo veľkým statkárom a slúžili na efektívne využívanie rozsiahlych pozemkov.

Po vzniku Československa v roku 1918 a po pozemkovej reforme došlo k postupnému úpadku niektorých majerov. Po roku 1948 boli majere znárodnené a začlenené do systému jednotných roľníckych družstiev alebo štátnych majetkov, čím stratili svoju pôvodnú organizačnú funkciu. 

## Majer v strednej Európe
Majere boli rozšírené najmä na území dnešného Slovenska, Maďarska, Rakúska a Česka. V jednotlivých regiónoch sa ich architektonická podoba a hospodárska organizácia líšili v závislosti od miestnych podmienok a vlastníckych vzťahov. V súčasnosti sú niektoré bývalé majere pamiatkovo chránené alebo adaptované na nové využitie, napríklad v oblasti cestovného ruchu alebo agroturistiky.
## Súčasnosť
V súčasnosti sa mnohé majere nezachovali alebo stratili pôvodnú funkciu. Časť objektov bola asanovaná, prestavaná alebo integrovaná do moderných poľnohospodárskych areálov, iné sa premenili na obytné alebo rekreačné objekty.

## Terminologické súvislosti
V historickom kontexte je pojem *majer* príbuzný pojmom *veľkostatok*, *domínium* alebo *latifundium*. Odlišuje sa od menších roľníckych usadlostí najmä rozsahom hospodárstva a organizáciou výroby.

## Pozri aj
Statok 
Jednotné roľnícke družstvo 
Kopanica

## Referencie

Kategória:Poľnohospodárstvo
Boston Breakers (WUSA)

**Boston Breakers** bol profesionálny ženský futbalový klub, ktorý pôsobil v lige Women's United Soccer Association (WUSA) . Domáce zápasy hrával na štadióne Nickerson Field v areáli Bostonskej univerzity v meste Boston, štát Massachusetts.

## História
Klub Boston Breakers začal pôsobiť v roku 2001. Názov tímu vznikol prostredníctvom verejnej súťaže „pomenuj tím“, ktorú vyhrala pätnásťročná Laura DeDonato z mesta Easton v štáte Massachusetts s návrhom názvu „Boston Breakers“.

V poslednej sezóne ligy WUSA dosiahli Breakers svoju najlepšiu bilanciu – 10 výhier, 4 prehry a 7 remíz. V základnej časti skončili na prvom mieste, no v semifinále play-off vypadli po prehre s tímom Washington Freedom.

## Ocenenia
Boston Breakers získali ocenenie za komunitné služby a v roku 2002 mali najvyššiu návštevnosť v celej lige. V roku 2003 klub a jeho členovia získali tieto individuálne ocenenia:

* Maren Meinert - MVP WUSA
* Maren Meinert - Najužitočnejší hráč zápasu 
* Maren Meinert, Dagny Mellgren, Kristine Lilly - All-WUSA, 1. tím
* Angela Hucles, Kate Sobrero, Karina LeBlanc - All-WUSA, 2. tím
* Joe Cummings - Manažér roka
* Pia Sundhage - Tréner roka

## Pozastavenie ligy
Dňa 15. septembra 2003 oznámila Women's United Soccer Association pozastavenie svojej činnosti.

V roku 2007 bol klub Boston Breakers obnovený v rámci ligy Women's Professional Soccer (WPS). Po rozpade WPS v roku 2012 sa klub pripojil k novovzniknutej súťaži WPSL Elite.

## Hráči

**Zoznam futbalistiek za rok 2003**

* Trénerka:  Pia Sundhage

## Medziročný rekord v základnej časti sezóny

## Referencie

Kategória:Ženské futbalové kluby v USA
Kategória:Šport v Bostone (Massachusetts)
Allmend

**Allmend** (alebo ) je miestna časť, kde sa stretávajú švajčiarske obce Zollikofen a Münchenbuchsee. V roku 1952 tu Cirkev Ježiša Krista Svätých neskorších dní otvorila svoj prvý chrám na európskej pôde. V lesoparku Buchsiwald za ním sa nachádza priestranná plocha na opekanie.

Nachádza sa tu tiež železničná stanica Zollikofen, predajňa Otto's a základná škola s materskou školou.

## Zdroje
* 
* Zollikofen - Allmend - Brätlistellen Bern-Freiburg-Luzern (po nemecky)
* Standorte - Allmend/Waldegg (po nemecky)

Kategória:Zollikofen
Myjavské kopanice

**Myjavské kopanice** sú geografický a kultúrno‑historický región na západnom Slovensku v okolí mesta Myjava. Charakterizuje ho typické rozptýlené osídlenie kopaníc – samostatných usadlostí v kopcovitom teréne, bohaté ľudové tradície a kulinárske zvyky spojené s ovocinárstvom a vidieckym životom. Región sa nachádza na Myjavská pahorkatina medzi Záhorie, Považie a Biele Karpaty. 

Najvyšším vrchom je Vrch Vápenná ( m). Región sa nachádza v Trenčianskom kraji okrese Myjava a je súčasťou Myjavskej pahorkatiny.

## Poloha
Myjavské kopanice sa rozprestierajú v okolí okresu Myjava a blízkych obcí ako Stará Turá a Brezová pod Bradlom v západnom Slovensku. Región patrí do geomorfologickej oblasti Myjavskej pahorkatiny, ktorá je ohraničená Záhorskou nížinou a Považským podolím na západe, Malými a Bielymi Karpatmi na juhovýchode a severovýchode.

## História
Osídlenie Myjavských kopaníc je staré; oblasť bola kolonizovaná v rôznych vlnách od stredoveku. Intenzívna kolonizácia kopcovitých oblastí prebehla najmä v 16. a 17. storočí, súvisela s valašskou kolonizáciou, čo viedlo k vzniku typického rozptýleného spôsobu osídlenia s izolovanými gazdovstvami.

## Kultúra
### Folklór a tradície
Región je známy bohatými folklórnymi tradíciami, hudbou a tancom. Každoročne sa tu koná viaceré kultúrne podujatia, medzi najvýznamnejšie patrí Medzinárodný folklórny festival v Myjave, ktorý sa koná v júni a priťahuje folklórne súbory z domova aj zo zahraničia.

### Ľudová architektúra
Typické pre kopanice sú tradičné drevené usadlosti a vidiecke stavby s rozptýleným usporiadaním, ktoré odrážajú historický spôsob života a hospodárstva obyvateľov regiónu.

## Pamiatky
*Mohyla Milana Rastislava Štefánika (Bradlo) – monument venovaný generálovi Štefánikovi s výhľadmi na kopaničiarsku krajinu.
*Hrad Branč – zrúcanina gotického hradu nad obcou Podbranč.
*Gazdovský dvor Myjava – expozícia tradičných kopaničiarskych usadlostí.
*Nyaryiovský kaštieľ (Sobotište) – historická kultúrna pamiatka.
*Rozhľadňa Hrajky – vyhliadková veža s panoramatickými výhľadmi.
*Družstevné múzeum Samuela Jurkoviča (Sobotište) – expozícia histórie družstevníctva a remesiel.

## Prírodné krásy
* Typická kopaničiarska krajina – rozptýlené usadlosti, polia a lesy.
* Vyhliadkové vrchy a pahorky, menšie doliny a pasienky.
* Vodné plochy ako nádrž Dubník.

## Životné prostredie a príroda
Región ponúka atraktívne prírodné prostredie, ktoré je vhodné pre pešiu turistiku, cykloturistiku a agroturistiku. Územie je charakteristické kopcovitým terénom, pasienkami, lesmi a malými vodnými plochami, ktoré tvoria hodnotu pre rekreáciu a oddych.

## Turizmus
Región je vyhľadávaný turistami, ktorí navštívia obce ako Myjava, Stará Turá a Brezová pod Bradlom. Turistické možnosti zahŕňajú pešiu turistiku, cyklotrasy, agroturistiku, tradičné jarmoky a ochutnávky lokálnych produktov, ako sú ovocné pálenky a domáce výrobky.

## Pozri aj
* Myjava
* Myjavská pahorkatina
* Biele Karpaty
* Záhorie
* Kopanica

## Referencie



## Externé odkazy
* Oficiálny portál regiónu kopaníc 
* Myjavské kopanice – cestovný sprievodca

Kategória:Geografia Slovenska
Felón

náhľad|Svetločervený felón ruského štýlu
**Felón** () je liturgické rúcho kňaza gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi používané počas božskej liturgie a iných neliturgických sláveniach (napr. večiereň, utiereň, ...). V starovekej Cirkvi to bolo aj rúcho biskupa a nazývalo sa polystavrion, pretože na ňom boli zobrazené kríže. Po páde Konštantínopola (1453) nahradil ekumenický patriarcha felón archijerejským sakkosom a to bolo potom ustanovené pre všetkých biskupov.

## Charakteristika
Felón je odev, pripomínajúci staroveký plášť a bez rukávov. Je otvorený vpredu a nosí sa cez hlavu. Existujú dva typy: Byzantský (grécky) je šitý tak, že siaha cez ramená, zatiaľ čo ruský felón končí vysokým, úzkym golierom, ktorý zakrýva zadnú časť hlavy.

V rímskokatolíckej cirkvi je ekvivalentným rúchom ornát.

Felón symbolizuje tuniku Krista.

**Modlitba pri obliekaní felóna:** Pane, tvoji kňazi nech sa odejú do spravodlivosti a tvoji svätí nech plesajú teraz i vždycky i na veky vekov. Amen.

## Referencie

## Pozri aj
* Sakkos
* Epitrachélion
* Stichar
* Pojas
* Nárukavníky

## Iné projekty

Kategória:Liturgický odev
Platón (rozlišovacia stránka)

**Platón**  () môže byť:
*v gréckej mytológii: 
**jeden z 50 synov arkádskeho kráľa Lykaóna, pozri Platón (mytológia)
*grécky komický básnik (427–385 pred Kr.), pozri Platón (komický básnik)
*starogrécky filozof, pozri Platón
*indo-grécky kráľ v 2. stor. pred Kr., pozri Platón (indo-grécky kráľ)
 
## Referencie
Maková

**Maková** môže byť:
* potok, pozri Maková (potok)
* ženský tvar priezviska Mak, pozri Mak (priezvisko)

## Pozri aj
* voška maková
M3 (časopis)

**M3** je švédska webová stránka s technologickými novinkami, založená v roku 2001 zlúčením dvoch technologických časopisov, Maxidata a Mobile World. Publikácia vychádzala v tlačenej podobe do roku 2014, po čom prešla na čisto online formát.

M3 mala vo Švédsku vplyv počas nultých rokov 21. storočia, kedy boli jej testy, recenzie a vyšetrovania často citované ako zdroje v hlavných médiách ako Dagens Industri, Svenska Dagbladet, Expressen, Dagens Nyheter, Aftonbladet a ďalších.

M3 spolu s technologickými publikáciami „Computer Sweden“, „PC för alla“ a „MacWorld“ vlastnila spoločnosť International Data Group až do roku 2025, kedy boli predané private equity firme Regent LP.

## Referencie

## Externé odkazy

* 
 
Kategória:Časopisy
Dirgasov potok

**Dirgasov potok** je krátky vodný tok v Kysuckých Beskydách na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Oščadnice v povodí Kysuce, má dĺžku približne 2,3 km a je tokom V. rádu. 

## Priebeh toku
Potok pramení na severozápade Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Javorský Beskyd, na juhozápadných výbežkoch Starého košiara (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v nesúvislom lesnom poraste tečie juhozápadným smerom cez lokalitu Za Furmancom. Pokračuje úpätím Furmanca a postupne sa stáča južným smerom popri farme. V strednej časti tečie dolinou, zovretou od západu Margušovým grúňom () a od východu Grúňom (). Na dolnom toku opúšťa bočnú dolinu, vteká do Oščadnice a v jej časti Horný koniec sa v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do riečky Oščadnice, prítoku rieky Kysuca. Potok patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Dirgasov potok pramení a preteká iba katastrom obce Oščadnica v okrese Čadca v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Kysuce
* Kysucké Beskydy, Javorský Beskyd

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Kysuckých Beskydách
Kategória:Povodie Kysuce
Kategória:Vodné toky v okrese Čadca
Kategória:Oščadnica (okres Čadca)
Platón (mytológia)

**Platón** () je v gréckej mytológii jeden z 50 synov arkádskeho kráľa Lykaóna.

Platón bol podľa gréckych mýtov jeden z 50 synov arkádskeho kráľa Lykaóna, ktorí „prevyšovali všetkých ľudí v pýche a bezbožnosti“. Keď ich Zeus, ktorý si chcel preveriť chýry o ich krutosti, navštívil v podobe roľníka, predložili mu pokrm pripravený z ľudského mäsa. Zeus ich následne za túto bezbožnosť zabil bleskom (okrem najmladšieho Nyktima, ktorý prežil vďaka zásahu bohyne Gaie a neskôr nastúpil na trón po svojom otcovi). Jeho matkou bola buď najáda Kylléné, Nónakris, alebo neznáma žena, s ktorou mal kráľ Lykaón svojich početných potomkov. Potrestanie Platóna a jeho bratov poslúžilo pre ilustráciu hriechu *hybris* (pýchy) a následného božského trestu, ktorý postihol celú Lykaónovu rodinu za ich krutosť a bezbožnosť. 

## Referencie

Kategória:Postavy gréckej mytológie
Temná (potok)

**Temná** je potok v regióne Horehronie, na území obce Polomka v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Nízke Tatry a ústi do Veľkého potoka. Má dĺžku  a je tokom IV. rádu.
 
## Prameň
Vodný tok Temná pramení v nadmorskej výške približne  v lese a lúke Šarnikova jama, vo vzdialenosti  juhovýchodne od vrchu Oravcová (), v lesnom extraviláne, v severovýchodnej časti územia obce Polomka.

## Opis toku
Temná tečie od prameňa juhozápadným smerom cez lesný extravilán obce Polomka, mení smer na juh, preteká Temnou dolinou a stáča sa na juh. Ľavým brehom obteká úpätie lesa Krivý most, ľavým brehom obteká úpätie svahu Dlhý grúň, pri robotníckej ubikácii Temná v lesnom extraviláne Polomky na východnom úpätí vrchu Štolba () ústi do vodného toku Veľký potok ako jeho ľavostranný prítok. Veľký potok ďalej ústi do Hrona. Temná patrí do okresu Brezno v Banskobystrickom kraji. Pramení, preteká a ústi do Veľkého potoka na území obce Polomka. Patrí do geomorfologického celku Nízke Tatry a podcelku Kráľovohoľské Tatry. Vodný tok Temná nemá významnejšie prítoky. Celý tok Temnej leží v ochrannom pásme Národného parku Nízke Tatry.

## Pôvod názvu
Názov vodného toku Temná má pôvod v názve doliny Temná dolina, ktorou preteká. Toponymum Temná dolina bolo po redukcii o slovo dolina prenesené na vodný tok v podobe Temná a stalo sa súčasťou početnej skupiny jednoslovných názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Temná bol štandardizovaný v roku 2007. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Temná je jedinečným hydronymom (december 2025).

## Referencie

Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Kráľovohoľských Tatrách
Kategória:Polomka
Kategória:Povodie Hrona
Javornícke lazy

**Javornícke lazy** sú tradičná kultúrna krajina s lazníckym alebo rozptýleným typom osídlenia v pohorí Javorníky na severozápadnom Slovensku. Tieto samostatné usadlosti vznikali pri pastierstve, lesnej a poľnohospodárskej činnosti a sú súčasťou širšej krajiny severných Kysuce a Javorníkov.

## Osídlenie
Lazy a podobné rozptýlené usadlosti sú jedným z typov tradičného bývania v horských častiach Slovenska, kde obyvatelia zakladali samostatné farmy roztrúsené v širšej krajine. Termín „lazy“ či ekvivalenty („kopaničiarske“, „štálové“) označujú izolované farmárske sídla v horskom teréne, ktoré vznikali počas valašskej a iných kolonizačných vĺn v minulosti. Takéto typy sídel patria medzi formy rozptýlených usadlostí charakteristické pre horské pohoria Slovenska. 

## Prírodné prostredie
Oblasť, v ktorej sa Javornícke lazy nachádzajú, je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Kysuce, ktorá sa vyznačuje rozptýlenou výstavbou historického osídlenia, horskými lesmi, lúkami a pasienkami. CHKO Kysuce vznikla aj s cieľom chrániť pozoruhodnú krajinu kombinujúcu prírodné aj kultúrne prvky – od lesov až po trvalo udržiavané pasienky a polianky, ktoré vznikli pôsobením človeka a zachovali sa dodnes. 

Táto oblasť patrí do Vonkajších Západných Karpát a jej reliéf je tvorený flyšovými horninami s množstvom dolín, svahov a chrbátov. Javorníky sú jednou zo súčastí tejto chránenej krajiny, ktorej územie leží aj v okolí okresu Čadca. 

## Kultúrne dedičstvo
V tejto oblasti sa nachádzajú aj kultúrno-historické lokality súvisiace s tradičnou architektúrou a životom horských spoločenstiev. Napríklad Múzeum kysuckej dediny vo Vychylovke prezentuje životné formy obyvateľov regiónu z 19.–20. storočia, vrátane tradičných usadlostí a hospodárskych domov, ktoré súvisia s historickými formami osídlenia ako lazové či kopaničiarske osady. 

## Pozri aj
* Javorníky
* Kysuce
* CHKO Kysuce
* Rozptýlené osídlenie
* Kultúrna krajina Slovenska

## Referencie


## Externé odkazy
* CHKO Kysuce – oficiálna stránka   
* Slovensko – učebné materiály o rozptýlených sídlach
Kysucké lazy

**Kysucké lazy** sú tradičná kultúrna krajina s rozptýleným lazníckym typom osídlenia v oblasti Kysuce na severozápadnom Slovensku. Ide o historicky utvorené samostatné usadlosti a hospodárske dvojice roztrúsené v horských a podhorskych častiach regiónu, ktoré vznikali predovšetkým v súvislosti s pastierstvom, lesníctvom a drobným hospodárstvom.

## Osídlenie
Pojem „lazy“ označuje tradičné rozptýlené usadlosti v horských oblastiach Slovenska. Tieto typy sídla vznikali počas histórie pri kolonizačných procesoch a sezónnom hospodárstve a sú charakteristické izolovanými domami či skupinami obytných stavieb rozmiestenými mimo súvislej zástavby obcí. 

V oblasti Kysúc sú lazy rozšírené v horských častiach Kysucké Beskydy a Kysucká vrchovina, kde prevažujú rozsiahle lúky, pasienky a lesy, a kde susediace obce ako Turzovka, Oščadnica, či Kysucké Nové Mesto majú historicky silné agrárne a pastierske tradície. 

## Prírodné prostredie
Región Kysúc je charakteristický rozmanitou krajinou horských chrbátov, dolín, lesov, pasienkov a lúčnatých plôch. Jazykovo a geologicky ide o súčasť Vonkajších Západných Karpát s výrazne členitým reliéfom a flyšovým podkladom. 

Časť územia Kysúc je zahrnutá v Chránenej krajinnej oblasti Kysuce, ktorá chráni prírodné a kultúrne hodnoty oblasti, vrátane rozsiahlych lesov, lúk a tradičnej kultúrnej krajiny vzniknutej pôsobením človeka v priebehu stáročí. 

[thumb|Pohľad na [CHKO Kysuce.]]

## Kultúrne dedičstvo
Kysucké lazy a ich prostredie sú späté s tradičným spôsobom života obyvateľov regiónu. Kysuce sú známe svojim folklórom, ľudovou architektúrou a charakteristickými drevenými stavbami. Mnohé historické objekty a typické domy z tejto oblasti prezentuje Múzeum kysuckej dediny vo Vychylovke, kde sú zrekonštruované príklady tradičných domácností z Kysúc aj okolitého lazového osídlenia. 

[thumb|Pohľad na objekty v [Múzeum kysuckej dediny vo Vychylovke, prezentujúce tradičnú ľudovú architektúru regiónu Kysuce.]]

## Pozri aj

* Kysuce
* Vonkajšie Západné Karpaty
* CHKO Kysuce
* Rozptýlené osídlenie
* Kultúrna krajina Slovenska

## Referencie


## Externé odkazy

* CHKO Kysuce – oficiálna stránka
* KamNaVylet.sk – turistický sprievodca Kysúc
* Slovensko – učebné materiály o rozptýlených sídlach
Stranícka škola ústredného výboru Komunistickej strany Číny

**Stranícka škola ústredného výboru Komunistickej strany Číny** (, ) je vysokoškolská inštitúcia, ktorá vychováva kádre Komunistickej strany Číny. V roku 2012 na nej študovalo približne 1 600 študentov. Súčasným riaditeľom je Čchen Si, člen politbyra ústredného výboru Komunistickej strany Číny. Sídli v pekinskom obvode Chaj-tien v blízkosti Starého letného paláca a Letného paláca.

## História
Škola bola založená v roku 1933 v meste Žuej-ťin v provincii Ťiang-si pod názvom Marxova škola komunizmu. Po odchode čínskej Červenej armády na Dlhý pochod sa rozpadla a bola znovu obnovená v zime roku 1936. Jej činnosť bola pozastavená v roku 1947, kedy sa Komunistická strana Číny stiahla z Jen-anu. V roku 1948 bola znovu otvorená na dedine v okrese Pching-šan v provincii Che-pej a po tom, čo Komunistická strana Číny v roku 1949 obsadila Peking, bola presunutá do Pekingu.

V roku 1955 bola reorganizovaná tak, aby spadala priamo pod ústredný výbor Komunistickej strany Číny. V roku 1966 bola počas kultúrnej revolúcie zrušená a v marci 1977 bola obnovená. V rokoch 19892017 stál na čele školy najvyššie postavený tajomník sekretariátu ÚV KS Číny, ktorý bol súčasne členom stáleho výboru politbyra ÚV KS Číny. Od roku 2013 sa na škole vyučuje "myslenie Si Ťin-pchinga."

### Nesúhlas
V júni 2020 kritizovala generálneho tajomníka ÚV KS Číny Si Ťin-pchinga Cchaj Sia, bývalá profesorka školy. V dvadsaťminútovom zvukovom zázname na čínskych sociálnych sieťach označila Si Ťin-pchinga za "mafiánskeho bossa" a vládnucu komunistickú stranu za "politickú zombie". Uviedla, že všetci sú Si Ťin-pchingovi otroci a že neexistujú ľudské práva a právny štát. Navrhla, aby Si Ťin-pching odišiel do dôchodku. Dňa 17. augusta 2020 bola vylúčená zo školy a bol jej zrušený starobný dôchodok.

## Štruktúra

Stranícka škola ústredného výboru je najvyššie postavená stranícka škola v rámci siete približne 2 700 straníckych škôl na provinčných, okresných, mestských a vidieckych úrovniach. Je cieľom je vzdelávať nielen úradníkov v štátnej a straníckej správe, ale aj menežérov štátnych firiem, akademikov, úradníkov z Hongkongu a Macaa a všetkých, ktorí sa venujú ideológii, propagande a vzdelávaniu.

## Riaditelia

# Li Wej-chan (李维汉): 1933 – 1935
# Tung Pi-wu (董必武): 1935–1937
# Li Wej-chan (李维汉): 1937 – 1938
# Kchang Šeng (康生): 1938-1939
# Teng Fa (邓发): 1939-1942
# Mao Ce-tung (毛澤東): 1942-1947
# Liou Šao-čchi (刘少奇): 1948–1953
# Kchaj Feng (凯丰): 1953 – 1954
# Li Čuo-žan (李卓然): 1954 – 1955
# Jang Sien-čen (杨献珍): 1955 – 1961
# Wang Cchung-wu (王从吾): 1961-1963
# Lin Feng (林枫): 1963 – 1966
# Chua Kuo-feng (华国锋): 1977-1982
# Wang Čen (王震): 1982-1987
# Kao Jang (高扬): 1987 – 1989
# Čchiao Š' (乔石): 1989-1993
# Chu Ťin-tchao (胡锦涛): 1993-2002
# Ceng Čching-chung (曾庆红): 2002–2007
# Si Ťin-pching (习近平): 2007–2013
# Liou Jün-šan (刘云山): 2013–2017
# Čchen Si (陈希): 2017 – súčasnosť

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Komunistická strana Číny
Kategória:Politika v Číne
Virgin Australia

**Virgin Australia** môže byť:

* austrálska letecká spoločnosť, pozri Virgin Australia (Austrália)
* novozélandská letecká spoločnosť, pozri Virgin Australia (Nový Zéland)
Che Kuo-čchiang

**Che Kuo-čchiang** (, ), * 1. októbra 1943) je bývalý čínsky komunistický politik, pôvodne inžinier-chemik prešiel roku 1980 do provinčnej správy v Šan-tungu. V rokoch 19911996 zaujímal úrad námestníka ministra chemického priemyslu, potom slúžil v provinciách ako guvernér Fu-ťienu (19961999) a tajomník čchungčchingského mestského výboru KS Číny (19992002). Roku 2002 sa vrátil do centra, tentoraz do straníckeho aparátu na miesto vedúceho organizačného oddelenia ÚV KSČ (20022007), potom tajomníka ústrednej komisie pre kontrolu disciplíny KS Číny (20072012). Súčasne bol kandidátom (19851997) a členom (19972012) ústredného výboru, členom politbyra (20022012), tajomníkom sekretariátu (20022007) a členom stáleho výboru politbyra (20072012).

## Život
Che Kuo-čchiang sa narodil 1. októbra 1943 v okrese Siang-siang v provincii Chu-nan. Absolvoval katedru anorganickej chémie na Pekinskom inštitúte chemickej technológie, kde študoval v rokoch 19611966. Po niekoľkomesačnom čakaní na uplatnenie od roku 1967 pracoval ako technik a potom vedúci syntetickej dielne Lunanského závodu na výrobu chemických hnojív v provincii Šan-tung, v rokoch 19781980 bol zástupcom riaditeľa a zástupcom hlavného inžiniera toho istého závodu.

Roku 1980 prešiel do výboru pre petrochemický priemysel vo vláde provincie Šan-tung, od roku 1984 bol členom šantungskej vlády ako vedúci spomínaného výboru. Pri reorganizácii straníckeho vedenia v septembri 1985 bol prijatý medzi kandidátmi ústredného výboru KS Číny (znovuzvolený 1987 a 1992). Roku 1986 prešiel do straníckeho aparátu na miesto zástupcu tajomníka mestského výboru KS Číny v Ťi-nane (metropole Šan-tungu), po roku sa stal tajomníkom ťinanského mestského výboru KS Číny.

V roku 1991 bol preložený do Pekingu na miesto námestníka ministra chemického priemyslu. Od roku 1996 vykonával funkciu guvernéra provincie Fu-ťien. Na XV. zjazde KS Číny v septembri 1997 bol zvolený za člena ústredného výboru KSČ (znovuzvolený 2002 a 2007). Roku 1999 bol zvolený za tajomníka čchungčchingského mestského výboru KS Číny.

V októbri 2002 sa vrátil do Pekingu ako vedúci organizačného oddelenia ÚV KS Číny, vzápätí bol na XVI. zjazde KS Číny v novembri 2002 zvolený za člena politbyra a tajomníka sekretariátu. Do vysokých funkcií ho presadzoval Ceng Čching-chung, jeho predchodca na organizačnom oddelení.

Na XVII. zjazde KS Číny v októbri 2007 bol potvrdený v politbyre a zvolený aj za člena stáleho výboru politbyra. Súčasne odišiel z organizačného oddelenia ÚV a bol zvolený za tajomníka ústrednej komisie pre kontrolu disciplíny KS Číny.

Na XVIII. zjazde KS Číny v novembri 2012 už nekandidoval do vedenia strany kvôli vysokému veku a odišiel na dôchodok. Jeho brat Che Si-čchiang bol viceprezidentom štátnej energetickej firmy China Southern Power Grid.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Žijúci ľudia
Kategória:Narodenia 1. októbra
Kategória:Narodenia v 1943
Kategória:Čínski politici
Kategória:Čínski komunisti
Nónakris

**Nónakris**  () môže byť:
*v gréckej mytológii manželka arkádskeho kráľa Lykaóna, pozri Nónakris (mytológia)
*starogrécke mesto v Arkádii, pozri Nónakris (Arkádia)

## Referencie
Carolina Courage

**Carolina Courage** bol profesionálny ženský futbalový tím, ktorý pôsobil v lige Women's United Soccer Association (WUSA) . V roku 2001 hral svoje domáce zápasy na štadióne Fetzer Field v areáli Univerzity Severnej Karolíny v Chapel Hill. V rokoch 2002 a 2003 sa tím presťahoval na štadión SAS Stadium v meste Cary v Severnej Karolíne.

## História

Klub bol založený v roku 2000 a svoju činnosť začal v roku 2001. Prvú sezónu odohrali Carolina Courage na štadióne Fetzer Field v areáli Univerzity Severnej Karolíny v Chapel Hill. Sezónu 2001 ukončili na poslednom mieste s bilanciou 6 výhier, 12 prehier a 3 remízy, pričom bodovo sa delili s tímom Washington Freedom.Pred sezónou 2002 sa tím presťahoval do nového futbalového areálu SAS Soccer Park v meste Cary. Domáce zápasy tam navštevovalo v priemere približne 5 800 divákov. Carolina Courage v tejto sezóne vyhrali Founders Cup 2002, keď vo finále porazili Washington Freedom výsledkom 3 : 2.V sezóne 2003 skončili Carolina Courage na siedmom mieste ligovej tabuľky so siedmimi víťazstvami, deviatimi prehrami a štyrmi remízami.

Dňa 15. septembra 2003 oznámila liga Women's United Soccer Association pozastavenie svojej činnosti.Názov Courage bol v roku 2017 znovu použitý klubom North Carolina Courage, ktorý vstúpil do ligy National Women's Soccer League a hrá na tom istom štadióne v meste Cary.

## Štatistiky sezóny

## Hráči

**Zoznam futbalistiek (2001 - 2003)**

* Trénerka: Marcia McDermott

## Referencie

## Externé odkazy
* Archive.org: Webová stránka Carolina Courage k 30. septembru 2003
*Profil Caroliny Courage

Kategória:Ženské futbalové kluby v USA
Kategória:Šport v Severnej Karolíne
Univerzita čínskej kultúry

**Univerzita čínskej kultúry** (, ) je univerzita s hlavným kampusom v taiwanskom hlavnom meste Tchaj-pej.

## Dejiny
Zakladateľom univerzity bol Čchang Čch’-jün a nadácia Chinese Culture and Education Foundation. Univerzita bola založená ako vysoká škola v roku 1962. Pôvodne sa mala volať „Far East University“, ale prezident Čankajšek navrhol zmenu názvu na „Chinese Culture College“. Zmenu navrhol kvôli hlbšiemu významu mena a jeho lepšiemu prepojeniu so smerom vývoja univerzity a jej filozofiou vzdelávania. V roku 1963 bola schválená a začala prijímať prvých študujúcich. V tom čase mala 15 katedier. V roku 1980 prešla reorganizáciou a bola premenovaná na Univerzitu čínskej kultúry.

V roku 1984 mala univerzita 18 500 študentov a bola druhá najväčšia na Taiwane.

## Súčasti a programy
V súčasnosti má 11 fakúlt:
* College of Liberal Arts
* College of International Studies and Foreign Languages
* College of Natural Science and Engineering
* College of Law, the College of Social Sciences
* College of Environmental Planning and Bioresources
* College of Business
* College of Journalism and Communications
* College of Arts
* College of Education
* College of Kinesiology and Health

Spolu ponúkajú 60 programov na bakalárskej, 40 na magisterskej a 10 na doktorskej úrovni. Univerzita má 5 kampusov. Na univerzite študuje 18 673 študentov, pričom pomer žien k mužom je 48:52.

Podľa *Times Higher Education* má univerzita celosvetový ranking 1500+ (údaj pre rok 2026). V rámci Taiwanu je medzi 29 najlepšími.

## Vyučujúci
Medzi vyučujúcich patrí spisovateľka Li Ang, ktorá je aj absolventkou. Medzi ďalšími je Lin Jü-tching, taiwanská boxerka a zlatá olympijská medailistka z letných olympijských hier 2024.

## Absolventi
Medzi absolventov ďalších absolventov patria herec Greg Hsu, herečka Tiffany Hsu, politička Chung Siou-ču, spevák Frankie Kao, politik a minister Kuan Čung-min a ďalší.

## Múzeum
V rámci univerzity funguje Hwa Kang Museum (Chua-kang Po-wu-kuan). Múzeum začalo ako výstavba artefaktov v miestnosti zvanej *Chinese Artifact Exhibition Hall*. Tá bola oficiálne otvorená 9. marca 1963. Zakladateľom múzea bol Čchang Čch’-jün. Oficiálne bolo múzeum založené 1. januára 1971. Pri založení *Chinese Artifact Exhibition Hall* Čchang Čch’-jün ako ciele múzea určil: 1. propagáciu modernej čínskej kultúry, 2. štúdium pre aplikáciu, 3. predstavenie nových ideí, 4. doplňovanie hmatateľného nehmatateľným a opačne, 5. konanie nového výskumu a 6. získanie nových poznatkov opätovným štúdiom starších materiálov.

## Galéria

Súbor:CCU Da Yi Building and Da Xian Building 20070814.jpg|Hwa Kang Museum
Súbor:Chinese Culture University Daxin Hall 20100930.jpg|Budova Tasin
Súbor:Chinese Culture University Main Campus view from Junjianyan Hiking Trail 20230910.jpg|Časť kampusu


## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka


Kategória:Vysoké školy na Taiwane
Kategória:Školy v Tchaj-peji