Ján Francisci-Rimavský

náhľad|Pamätník v Rimavskej Sobote
[náhľad|Hrob na [Národný cintorín|Národnom cintoríne v Martine]]

**Ján Samuel Francisci-Rimavský**, vlastným menom *Ján Francisci*, tiež *Janko Francisci*, pseudonymy *Janko Rimavský, Slavoľub, Vratislav Rimavský* a iné (* 1. jún 1822, Hnúšťa – † 7. marec 1905, Martin) bol slovenský básnik, prozaik, prekladateľ, publicista a politik, teológ, spolupracovník Ľudovíta Štúra a predovšetkým Štefana Marka Daxnera.

## Životopis
Pochádzal z remeselníckej rodiny Jána Francisciho a jeho manželky Márie rodenej Chrapan. Od roku 1827 navštevoval ľudovú školu v Hnúšti, 1830 – 34 študoval na latinskej škole v Ožďanoch, 1834 – 39 na ev. lýceu v Levoči, 1839 – 43 v Bratislave. Počas štúdia v Bratislave sa zoznámil s Ľudovítom Štúrom, ktorý spolu so Štefanom Markom Daxnerom významne ovplyvnil Francisciho filozofické myslenie. V roku 1843 zložil kandidátsku skúšku z teológie, o niečo neskôr (1845 – 47) pokračoval v štúdiu na práve v prešovskom kolégiu.

Pracoval ako námestník profesora na katedre reči a literatúry v Levoči, neskôr u podžupana Gemerskej stolice Gustáva Fáya.

Spolu s Daxnerom a Bakulinym sa zúčastňuje liptovsko-mikulášskeho zhromaždenia.

V roku 1848 so Štefanom Marko Daxnerom a Michalom Bakulinym organizoval národné gardy. Bol odsúdený do väzenia (väznený v Plešivci a v Pešti) a po prepustení sa stal kapitánom slovenského dobrovoľníckeho oddielu. Podľa samotného Francisciho bolo toto vojsko symbolom toho, že Slováci vôbec vo svete existujú, tak pred Maďarmi, ako pred „Austriou“.

Po revolúcii pracoval v Banskej Bystrici a v rokoch 1853 – 1859 pôsobil ako župný komisár v Debrecíne. V roku 1860 sa stal v Budíne radcom kráľovskej miestodržiteľskej rady. Popri superintendantovi Karlovi Kuzmánym sa stal svetským predstaviteľom slovenských evanjelických cirkví v Uhorsku. V rokoch 1861 – 1863 bol šéfredaktorom Pešťbudínskych vedomostí. Bol predsedom dočasného výboru Matice slovenskej a po jej založení doživotným čestným podpredsedom.

V roku 1864 – 1865 bol županom Liptovskej stolice, po rakúsko-maďarskom vyrovnaní bol penzionovaný, presťahoval sa do Revúcej, kde pôsobil ako hlavný dozorca vyššieho gymnázia v Revúcej.

V roku 1872 sa natrvalo presťahoval do Martina, no zostáva v ústraní od kultúrneho i spoločenského a politického diania.

V roku 1870 sa stal predsedom Kníhtlačiarskeho účastníckeho spolku v Martine a bol ním až do roku 1898, čo dokumentuje časť seriálu Trezor.

Pochovaný je na Národnom cintoríne v Martine.

## Rodina
Uchádzal sa o priazeň prvej slovenskej herečky Aničky Jurkovičovej, dcéry slovenského zakladateľa družstevníctva a národného buditeľa Samuela Jurkoviča. Do lásky zasiahli štúrovci a Francisci bol nútený pred láskou uprednostniť národ (vo svojom životopise však píše, že ho Anna Jurkovičová *nechcela*). Anička Jurkovičová sa napokon vydala za Jozefa Miloslava Hurbana. Francisci si zobral mladú slečnu Amáliu, dcéru komorného nadlesného. Ich stretnutie opísal vo svojom životopise nasledovne: „Hne*ď pri prvom stretnutí sa s Amáliou pocítil som dobrý dojem, ktorý na mňa urobila, a pozoroval som i pri nej, že som jej nie celkom ľahostajný.*“
* Otec Ján Francisci, krajčír (1800 – 1836), matka Mária Francisci, rod. Chrapanová (1804 – 1875).
* Mal dvoch bratov.
* Manželka Amália, rod. Kasanická (1833 – 1876), mal dcéru a dvoch synov:
*Starší syn Miloslav Francisci bol hudobným skladateľom a autorom prvých slovenských operiet.
*Mladší syn Fedor Francisci (1855 - 1938) bol gymnaziálnym učiteľom v Rusku. Jeho manželkou bola Vera Konstantinovna Francisci (rod. Karatygina)
*Vnuk Sergej Fedorovič Francisci (* 12. apríl 1884, Kostroma – † 13. marec 1956, Moskva). Jeho manželkou bola Anna Ivanovna Francisci (rod. Moskvinová, * asi 1888 – † 16. december 1946).
*Vnuk Dmitrij Fedorovič Francisci (* 25. september 1885 - † asi 1935 až 1940). Jeho manželkou bola Ksenia Nikolajevna Francisci (neskôr Ušakovová, rod. Bolotova (* 20. júl 1901, Odesa – † 1987)
*Vnuk Leonid Fedorovič Francisci (* 1884 – † 8. september 1915). Padol na bojisku Prvej svetovej vojny kdesi v Lotyšsku.
*Vnučka Jelena Francisci (* 29. január 1891, Moskva - † 195?, Moskva)
*Vnučka Ľudmila Francisci (* 1897, Moskva - † ? v detstve, Moskva)
*Pravnuk Sergej Dmitrievič Ušakov-Francisci (* 20. jún 1921, Černovice - † 30. máj 1982, Omsk). Jeho manželkou bola Anna Jakovlevna Ušakovová (rod. Majer, * 1930 – † 2008).
*Pravnuk Vladimír Dmitrievič Ušakov-Francisci (* 1924, Černovice - † 2005, Liepaja)
*Prapravnuk Vladimir Sergejevič Ušakov
*Prapravnuk Stanislav Francisci (* 1950, Omsk - † 2016)
*Praprapravnuk Gleb Francisci (* 1977, Liepaja - )
*Praprapravnuk Timur Francisci (* 1979, Liepaja - )

## Tvorba
Podľa *Encyklopédie spisovateľov Slovenska* je ťažiskom Francisciho tvorby poézia a próza, a patrí k vôbec prvým prejavom štúrovskej spisovnej slovenčiny (autori dodávajú, že v porevolučnom období svoj talent už nerozvíjal). Zbieral slovenské ľudové rozprávky a ako prvý ich aj začal vydávať. Spolupodielal sa na vydaniach Dobšinského a Škultétyho zbierok. Ako uvádza L. Šutor, dôvod prečo je Francisciho tvorba menej známa je to, že ho zatienili mená ako Kráľ, Botto, Sládkovič. V knihe *Dejiny slovenskej literatúry* je osobnosť Jána Francisciho zaradená k ostatnej tvorbe do konca matičných rokov na pomedzí romantizmu a realizmu. Autori *Dejín* pripomínajú, že kým Štúr bol vedúcou osobnosťou v Bratislave, Francisci zase v Levoči (a napokon táto osobnosť nahradila aj Štúra po jeho smrti). Autori oceňujú jeho literárny prínos predovšetkým v zbieraní rozprávok, piesní a porekadiel v *Prostonárodnom zábavníku* (1842-43) a následnom vydaní *Slovenských povestí* (1845). To oceňujú aj autori rozhlasového profilu o Franciscim a dodávajú, že práve Francisci založil na Slovensku (ešte pred Pavlom Dobšinským) tradíciu rozprávkových zbierok a žáner rozprávky tiež teoreticky reflektoval. Autori *Dejín slovenskej literatúry* dodávajú, že práve rozprávky tvorili pre Francisciho, ale aj Janka Kráľa a Jána Botta „*celú filozofiu o nadaní, mravnom charaktere a túžbach slovenského ľudu*“.

Svoje prvé literárne diela uverejňoval v časopise Nitra. Jeho prvé diela patria tiež k jedným z prvých diel písaných v štúrovskej slovenčine. Písal vlastenecké básne, lyrické básne, no tiež sa venoval písaniu balád a ľúbostným veršom. Jaroslav Vlček uvádza Francisciho ako prvého štúrovca, ktorého „*verše zaspievali hudbou slovenských krakoviakov, našich srdečných trávnic…*“, teda autora, ktorý popri Jankovi Matuškovi, ako vôbec prvý písal lyrické spevy, napr. *Svojim vrstovníkom*. Imrich Sedlák vo svojich *Dejinách slovenskej literatúry I.* venoval Franciscimu samostatné encyklopedické heslo a pripomína, že vynikal veľkou aktivitou a ako prvý publikoval verše v novoustanovenej slovenčine. Vajanský, ktorého cituje Dalimír Hajko, zdôrazňuje, že v prípade celej štúrovskej a post-štúrovskej generácie ide o číre poetické pokusy so silným oduševnením, no zriedkakedy sa transformujú do formy, ktorá je adekvátna teoretickým úvahám. To podľa Hajka vyplýva z pomerne malej rozvinutosti vedeckého myslenia v slovenskom 19. storočí a metodologickou neujasnenosťou a taktiež pre dôraz na popularizačný a osvetársky charakter tvorby v kontexte historických okolností oduševnelých snáh o formovanie moderného národa. Naivita je podľa autorov u Francisciho spojená s odmietnutím irónie za cenu objavenia posvätnosti pátosu.

V prozaickej oblasti sa venoval najmä historickým dielam písaným ľudovým jazykom.

V časopise Orol mu vyšlo viacero recenzií na literárnu produkciu.

Venoval sa tiež recenzistike a prekladal tiež Wiliama Shakespeara, nemeckého revolucionára Henryho Börnsteina či poľského dramatika Aleksandra Fredu.

Významným prínosom Francisciho predovšetkým pre národné dejiny je jeho *Vlastný životopis*, v ktorom rekapituluje podstatné momenty národného hnutia a taktiež *Črty z doby moysesovskej*, kde vzdáva hold nielen Moyzesovi, ale opisuje tiež podrobne udalosti spojené s Memorandom slovenského národa (Francisci 1897).

## Filozofické a politické postoje
Podľa vlastného životopisu Francisci vyštudoval kurz, kde sa prednášali vysokoškolské predmety filozofické a teologické; gréčtina, hebrejčina a úvod do Nového zákona a jeho výkladu. Sám však dodáva, že už vtedy bola jeho pozornosť a pracovitosť na inšie obrátená. Filozof Dalimír Hajko pripomína s nadväznosťou na Varrossovú, že Francisci aj Daxner nadväzovali na tú ideovo-politickú líniu, ktorú pred revolúciou predstavovali názory Štúra a Hurbana v otázke filozofie dejín a vytvárali syntézu herderovského vplyvu, mesianizmu (skvelá budúcnosť národov) a hegelianizmu (duch národa). Duch ľudstva sa prejavuje prostredníctvom aktivity konkrétneho národa, v rámci ktorej sa objektivizuje, pripomína tento koncept Hajko.

U Jána Francisciho môžeme rekonštruovať aj otázku zmyslu historického procesu. Francisci sa vo svojich prácach – podľa Dalimíra Hajka – síce len zriedka zmieňuje o pokroku priamo, tieto myšlienky však možno v jeho textoch nájsť okrajovo, a to v kontexte materiálneho zabezpečenia slovenského národa. Podľa Dalimír Hajka bol kontakt s nemeckou klasickou filozofiou u Francisciho iba sprostredkovaný (pravdepodobne cez Štúra, čo dokazuje aj vyššie uvedený citát zo životopisu). Napriek tomu možno konštatovať, že jadro rekonštruovaného filozofického odkazu Francisciho tvorí syntéza hegelovsky a herdovsky orientovaného pohľadu na dejiny a spoločenský pokrok. To dokazujú aj Francisciho názory na slovenské dejiny, keď v súvislosti so Štúrom hovorí, že *Slovanstvo a Slovenstvo zahynúť nesmú, ale musia sa rozvíjať v rámci historického vývinu človečenstvo*.

Hajko tiež poukazuje na Francisciho zdôrazňovanie nielen ducha národa, ale aj „ducha ľudstva“. To Francisciho taktiež zaraďuje do akejsi tretej, syntetickej alternatívy v rámci štúrovského hnutia, do tej kategórie štúrovcov, ktorí uvažovali nielen národne, ale čiastočne aj internacionálne a humanisticky.

## Pocta
* Pomník Ján Francisci Rimavský, Hnúšťa
* Pomník Ján Francisci, Hnúšťa
* Pomník M.M. Bakulíny a J. Francisci Rimavský
* Hrob na Národnom cintoríne

Matica slovenská (resp. Slovenský literárny ústav Matice slovenskej; docenti Parenička a Lomenčík, dr. Perný a ďalší), pripomenula Francisciho kultúrno-literárny, filozoficko-politický a historický odkaz na vedeckej akcii *Janko Kráľ a štúrovci v Novohrade a Honte*, ktoré bolo zorganizované pod vedením docenta Júliusa Lomenčíka v Lučenci.

Matica slovenská si Francisciho 200. výročie pripomína aj v jeho rodnom meste Hnúšťa za prítomnosti predsedu Matice slovenskej.

## Diela
* 1844 – *Ohlas*, báseň
* 1844 – *Janko Podhradský*, historická próza
* 1844 – *Svojim vrstovňíkom na pamjatku*, prvá tlačená publikácia v štúrovskej slovenčine, Bratislava
* 1845 – *Slovenské povesti*, 1. diel, Levoča
* 1868 – *Vzájomné pomocnice*, Budapešť
* 1871 – *Poviedky pre slovenské dietky*, Martin
* 1871 – *Zornička*, Martin
* 1889 – *Iskry zo zaviatej pahreby*, zbierka ľúbostných básní, Martin
* 1895 – *Nákres povstania, ustrojenia, vyvinovania sa a výsledku účinkovania kníhtlačiarsko-účastinárskeho spolku v Turčianskom Svätom [[Martin (mesto na Slovensku)|Martine]] a jeho kníhtlačiarne za prvých dvadsaťpäť rokov ([[1870]] – [[1894]]) jeho jestvovania*, Martin
* 1897 – *Črty z doby moysesovskej*, dielo o osudoch Š. Moysesa, prvého predsedu Matice slovenskej pri príležitosti jeho 100. narodenín
* 1899 – *Vyšetrovanie Slovenského ústavu na evanj. lyceume v Prešporku r. 1843*, Slovenské pohľady, 19, 1899, s. 651 – 665
* 1899 – *Osvedčenie Štefana Marka Daxnera, podané r. 1848 Eugenovi Kubínyimu... o proklamácii "Bratia Slováci"*, Slovenské pohľady, 19, 1899, s. 714 – 721
* 1904 – *Vlastný životopis*, Martin (publikovaný prvý raz v Slovenských pohľadoch na pokračovanie v rokoch 1909 a 1910)

Preklady:
* 1871 – Shakespeare, W. : *Láska zdolá všetko alebo Skrotená divočka*, Martin
* 1880 – Börnstein, H. : *Oklamaní klamári*, Martin
* 1880 – Fredro, A. : *Dámy a husári*, Martin
* 1900 – Benedix, R. : *Nežné príbuzenstvo*, Martin
* 1900 – Fredro, A. : *Hrúza, čo sa robí*, Martin
* 1907 – Birch-Pfeifer, Ch. : *Diablik*, Martin

## Referencie

## Literatúra
* BOTTO, Július: *Ján Francisci : nákres životopisný.* Rimavská Sobota : Miestny odbor Matice slovenskej, 1922.
* ELIÁŠ, Michal (ed.): *Listy Jána Francisciho 1.* Martin : Matica slovenská, 1990, 276 s. ISBN 80-7090-067-7
* FRANKOVÁ, Libuša: *Ján Francisci-Rimavský (1822-1905) : politik a národovec, predstaviteľ vznikajúceho moderného slovenského meštianstva.* Prešov : Centrum antropologických štúdií, 2010, 161 s. ISBN 978-80-89450-00-8
* ŽILÁK, Ján: *Ján Francisci-Rimavský - genealógia rodu.* [Martin] : Slovenská genealogicko-heraldická spoločnosť pri Matici slovenskej, 2000, 43 s. ISBN 80-968341-6-9

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Záznam o krste v matrike evanjelického cirkevného zboru v Hnúšti, pokrstený ako Joannes-Samuel Francisci
* Životopis a pôvod mena: http://zlatyfond.sme.sk/dielo/988/Francisci_Vlastny-zivotopis/1
* Plné texty diel J. Francisciho
* *[http://digitalna.kniznica.info/s/yGFPT7mv5g FRANCISCI, J. / Slovenskie povesťi]* z r. 1845 - dostupné v Digitálnej  knižnici UKB 
* *[http://digitalna.kniznica.info/s/Em44bDu1XZ FRANCISCI, J. / Poviedky pre slovenské dietky]* z r. 1871 - dostupné v Digitálnej  knižnici UKB  
* Janko Francisci mal potomstvo v Rusku

Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí básnici
Kategória:Slovenskí národní buditelia
Kategória:Politici SNS (historickej)
Kategória:Slovenské vojenské osobnosti
Kategória:Osobnosti Evanjelického lýcea v Levoči
Kategória:Osobnosti Evanjelického kolégia v Prešove
Kategória:Pochovaní na Národnom cintoríne v Martine
Kategória:Osobnosti z Hnúšte