Pruské vojvodstvo

**Pruské vojvodstvo** či **Prusy vojvodské** bolo vojvodstvo, ktoré existovalo na území Východného Pruska v období rokov 1525 až 1701, pričom od roku 1618 až do roku 1701 bolo v personálnej a neskôr reálnej únii s Brandenburskom, dŕžava niesla pomenovania ako Brandenbursko-Prusko. Do roku 1657, resp. 1660 bolo vojvodstvo lénom Poľsko-litovského kráľovstva. Po celý čas jeho existencie mu vládla dynastia Hohenzollernovcov.

V súčasnosti je územie historickej dŕžavy rozdelené medzi Poľsko (Varmijsko-mazúrske vojvodstvo), Rusko (exkláva Kaliningradská oblasť) a Litvu (prevažne pobrežná časť Klaipedského kraja).

## Dejiny dŕžavy

### Založenie štátu
Koncom roku 1510 bol mladý Albrecht Brandenburský zvolený za veľmajstra rádu nemeckých rytierov v Prusku. O dva roky neskôr bol slávnostne uvedený do Kráľovca (Königsberg). Dôvodom jeho voľby boli príbuzenské väzby s poľským kráľom Žigmundom I. Starým, jeho strýka. Medzi križiakmi a krakovským dvorom vtedy panovali od uzavretia druhého toruňského mieru v roku 1466 veľmi napäté vzťahy, v dôsledku čoho sa predstavitelia rádu sa domnievali, že by tak mohli prispieť k zlepšeniu ich geopolitických pomerov. To sa však ukázalo napokon bez úspechu, keďže ani vzťahy medzi Hohenzollernovcami a ich poľskými príbuznými boli stále konfliktné.

Albrecht sa ako veľmajster snažil bez úspechu o mierové vyrovnanie medzi rádom a poľským kráľom. Vypukla vojna, ktorá prebiehala v rokoch 1519 až 1521, pričom sa skončila pre obidve strany ich vyčerpaním a bez možnosti diplomatického vyrovnania. Preto sa Albrechtovi ako veľmajstrovi rádu podarilo vyriešiť kritickú situáciu svojráznym spôsobom. Roku 1525 prijal luteránsku reformáciu. Následne sekularizoval majetok rádu a stal sa svetským kniežaťom. V tejto funkcii zložil v mene seba a svojich nástupcov lénny hold poľskému kráľovi. Lénna závislosť vyjadrovala taktiež znak vojvodstva, na ktorom korunované písmeno „S“ odkazovalo na meno poľského kráľa Sigismunda (Žigmunda). 

Roku 1553 sa narodil jeho syn a nástupca Albrecht Fridrich, ktorý sa po jeho smrti roku 1568 stal pruským vojvodom. Ten však v roku 1577 ochorel, čím potreboval regenta. Stal sa ním Juraj Fridrich Brandenburský z Brandenburska-Ansbachu, ktorý bol posledným mužským členom najstarších vetví dynastie.

### Brandenbursko-Prusko
Keďže pruský vojvoda Albrecht Fridrich bol bez mužských dedičov, zdedil po jeho smrti v roku 1618 vojvodstvo brandenburský kurfirst Ján Žigmund, ktorý sa už pred jeho skonom oženil s dcérou Annou Pruskou. Ján Žigmund však roku 1619 taktiež skonal. Panovnícky stolec zdedil ich syn a to Juraj Viliam.

Práve vtedy, keď sa roku 1618 brandenburskí šľachtici stali kurfirstami, bola vytvorená personálna únia medzi Brandenburskom a Pruskom, ktorá sa po čase vnútropoliticky ale aj geograficky zmenila na skutočnú úniu. Nová dŕžava niesla pomenovanie ako Brandenbursko-Prusko. Odvtedy už bola politika pruského vojvodstva obmedzená na duplicitnú s tou brandenburskou.

Dňa 19. septembra roku 1657 dosiahol kurfirst menom Fridrich Viliam I. Brandenburský (*1620†1688), prostredníctvom podpisu zmluvy z Wehlau to, že došlo k zániku lenného pomeru Brandenburska voči Poľsko-litovskému kráľovstvu. Koniec lénnej oddanosti bol napokon schválený dňa 3. mája roku 1660 po uzavretí Olivského mieru. Podľa mierovej zmluvy platila zásada, že v prípade vymretia dynastie Hohenzollernovcov na panovníckom tróne mohla poľská koruna naďalej využiť svoje staré práva na toto územie.

„Veľký kurfirst“ menom Fridrich Viliam I. Brandenburský, ktorý vládol v období rokov 1640 až 1688, využil po čase náročnú situáciu Poľsko-litovského kráľovstva, ktorého armády bojovali uprostred Veľkej severnej vojny (1700 až 1721) proti vojskám Švédskeho impéria. Vtedy ako diplomatický ale aj vojenský spojenec Ruského cárstva dosiahol skoncovanie svojich vazalských záväzkov.

### Zánik štátu
Dňa 18. januára roku 1701 sa potom jeho syn menom Fridrich III. vyhlásil v Kráľovci, so súhlasom poľského kráľa a rímsko-nemeckého cisára, „Kráľom v Prusku“ ako Fridrich I., čím všetky vazalské a poddanské väzby voči Poľsko-litovskému kráľovstvu boli vyhlásené za zaniknuté. Prvý pruský kráľ bol tiež posledný, ktorý hovoril plynule v poľskom jazyku. Jeho následníci na panovníckom tróne už hovorili plynule francúzsky a nemecky.

Vo vzniku Pruského kráľovstva síce územie pruského vojvodstva zohralo kľúčovú úlohu, lenže samo sa stalo už iba tou vedľajšou krajinou, ktorá bola odvtedy nazývaná ako **Staré Prusko** (*Altpreußen*), resp. po roku 1773 **Východné Prusko** (*Ostpreußen*; *Prussia* Orientalis), keďže za kráľovstvo boli považované súhrnne všetky dŕžavy brandenburských Hohenzollernovcov. Hlavným mestom nového kráľovstva sa stal Berlín, ktorý sa územne rozprestieral v Brandenbursku. Hohenzollernovci využili to, aby získali kráľovskú hodnosť, ktorá bola pre nich ešte skôr ako brandenburských markgrófov v rámci Svätej ríše rímskej takmer nedosiahnuteľná.

### Zoznam pruských vojvodov
*[[Hohenzollernovci]]* *[[Hohenzollernovci|– vetva brandenbursko-ansbašská]]*

* Albrecht I. (15251568)
* Albrecht Fridrich (15681618)

*[[Hohenzollernovci|Hohenzollernovci – brandenburskí kurfirsti]]*

* Ján Žigmund Brandenburský (16181619), manžel dcéry Albrechta Fridricha
* Juraj Viliam (16191640)
* Fridrich Viliam (16401688)
* Fridrich III. (16881701), od roku 1701 pruský kráľ (do 1713)

## Pozri aj
* Hohenzollernovci
* Brandenbursko-Prusko
* Pruské kráľovstvo
* Zmluva z Wehlau 

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Zaniknuté štáty Európy
Kategória:Zaniknuté monarchie
Kategória:Dejiny Pruska