Peter Mihálik (filmový teoretik)

Doc. PhDr. **Peter Mihálik**, CSc (* 15. máj 1945 – † 24. január 1987) bol slovenský filmový teoretik, historik, kritik, estetik, publicista, vedecký a pedagogický pracovník, dramaturg, scenárista a režisér.

## Štúdium
Peter Mihálik vyštudoval žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Vyšší stupeň štúdia si doplnil na Universite Jana Evangelistu Purkyně v Brne. V roku 1972 napísal rigoróznu prácu s názvom *Vznik slovenskej národnej kinematografie*, ktorá dodnes patrí medzi popredné tituly napísané výsostne o slovenskej kinematografii a v dobe vzniku patrila medzi prvé knihy o slovenskej národnej kinematografii.

Počas štúdií aj po nich pôsobil v Štúdiu krátkych filmov, najmä ako dramaturg, ale aj ako scenárista a režisér. Ďalej pracoval aj v Slovenskom filmovom ústave. Taktiež pôsobil v redakcii časopisu Príroda a spoločnosť a Film a divadlo. Od roku 1974 bol interným pedagógom na Katedre divadelnej a filmovej vedy na Vysokej škole múzických umení a externe prednášal aj na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Okrem toho bol lektorom Ústredia Slovenského filmu. Objektom jeho záujmu bola predovšetkým krátkometrážna tvorba.

## Filmová tvorba a dramaturgia
Peter Mihálik ponímal film v celej jeho komplexnosti. Aj vďaka svojmu pôsobeniu v Štúdiu krátkych filmov bol v kontakte s mladými a úspešnými slovenskými tvorcami. Mnoho z nich zaraďujeme do Slovenskej novej vlny. V roku 1968 patril medzi skupinu tvorcov (medzi nimi napríklad Lubor Dohnal, Juraj Jakubisko, Dušan Hanák, Elo Havetta, Igor Luther, Karel Slach, Ján Šuda, Rudolf Hassmann), ktorí formulovali svoj program a hodnoty odlišné od predchádzajúcej generácie. Prvá generácia oslavovala *[[Slnko v sieti (film)|Slnko v sieti]]* od Štefana Uhera, druhá, aj samotný Peter Mihálik, sa hlásila k Jakubiskovým *Kristovým rokom* a Jakubiskovej generácii, v ktorej videl posun k modernému filmovému výrazu.

Peter Mihálik bol výrazná osobnosť slovenskej kinematografie aj kvôli jeho všestrannému zameraniu. Ako dramaturg, scenárista a spoluautor sa podieľal na viacerých významných slovenských hraných aj dokumentárnych filmoch. Bol dramaturgom pätnástich filmov, spoluautorom dvoch filmov vyrobených v Štúdiu krátkych filmov a samostatne režíroval dokument pre televíziu *Pomaly miznúci svet* (1968) a krátky experimentálny film *Lilli Marlen* (1970)*.* Bola to práve snímka *Tryzna* (1969) o pohrebe Jana Palacha v spolupráci s Vladom Kubenkom a Dušanom Trančíkom, ktorou si vyslúžil nevôľu politickej moci. Nebola to však jediná snímka vykazujúca istú známku formálneho vzdoru, špecifického vzťahu k realite a hľadania nových prostreidkov filmovej reči. Jeho rukami prešli formálne progresívne aj kontroverzné filmy buď čerstvých absolventov alebo ešte študentov pražskej FAMU Dušana Trančíka *Fotografovanie obyvateľov domu* (1968) a *Šibenica* (1969), tituly Júliusa Matulu *Moja teta Vincencia* (1969) a *Som prekliaty fotograf* (1969), snímka Ivana Húšťavu *Rom* (1969), či film Karela Slacha *Interview v metelici* (1969). Tento fakt ho, paradoxne, posunul k výchove mladých filmárov na Vysokej škole múzických umení v Bratislave, kde začal pôsobiť.

Na pol roka, od júla dodecembra 1969 Mihálik získal funkciu vedúceho dramaturga krátkych a stredometrážnych filmov a filmov pre Televíznu filmovú tvorbu v Slovenskej televízii. Neskôr ho preradili späť do funkcie,,iba" dramaturga a v roku 1970 bol preradený na ešte nižšiu pozíciu, s čím súviselo zníženie platu a zákaz režírovania filmov na jeden rok, a navyše, zbavili ho členstva v dramaturgickej komisii. V tom istom roku bol preradený z funkcie dramaturga v Štúdiu krátkych filmov do Slovenského filmového ústavu ako samostatný propagačný a reklamný referent. Nedôvera zo strany štúdia voči jeho osobe, neochota spolupráce, podceňovanie mladého autora aj neľahképostavenie Mihálika na vynútenom pracovisku vyústili do mimoriadne napätých vzťahov s vedením štúdia.

### Filmografia
* *Dukát z rozprávky* (dramaturgia, r. Eugen Šinko, 1968)
* *Fotografovanie obyvateľov domu* (dramaturgia, r. Dušan Trančík, 1968)
* *Spoveď* (dramaturgia, r. Pavol Sýkora, 1968)
* *Žehra* (dramaturgia, r. Vlado Kubenko, 1968)
* *ABCD* (dramaturgia, r. Pavol Sýkora, 1969)
* *Cannes 68-69* (dramaturgia, r. Jovan Kubíček, 1969)
* *Malý gazda* (dramaturgia, r. Pavl Sýkora, 1969)
* *Moja teta Vincencia* (dramaturgia, r. Július Matula, 1969)
* *Nevera* (dramaturgia, r. Pavol Sýkora, 1969)
* *Rom* (dramaturgia, r. Ivan Húšťava, 1969)
* *Som prekliaty fotograf* (dramaturgia, r. Július Matula, 1969)
* *Šibenica* (dramaturgia, r. Dušan Trančík, 1969)
* *Interview V metelici* (dramaturgia, r. Karel Slach, 1969)
* *Návraty za šťastím* (dramaturgia, r. Vlado Kubenko, 1969)
* *Robotník X* (dramaturgia, r. Dušan Trančík, 1970)

* *Pomaly miznúci svet* (námet, scenár, réžia: Peter Mihálik, 1968) – dokument o posledných pamiatkach oravskej drevenej architektúry
* *Prerušené ticho* (námet, scenár: Peter Mihálik + Andrej Kristín, r. Andrej Kristín, 1969) – dokument o živote ľudí v okolí Oravskej priehrady
* *Tryzna* (námet, scenár, réžia: Peter Mihálik + Vlado Kubenko, Dušan Trančík, 1969) – dokument o pohrebe Jána Palacha
* *Lilli Marlen* (námet: Peter Mihálik + Dušan Hanák, scenár a réžia: Peter Mihálik, 1970) – strihový experimentálny film

## Publicistika

### Začiatky
V roku 1963, teda hneď po ukončení štúdia, sa mladý autor prvýkrát pokúsil o kritickú úvahu v časopise Film a divadlo. Redakcia časopisu jeho článok odmietla s oddôvodnením, že si vybral tému, ktorá je zložitá a ťažká aj pre skúsených publicistov. V ten istý aj nasledujúci rok sa Mihálik usiloval dostať na Stavebnú školu v Žiline, Elektrotechnickú fakultu SVŠT v Bratislave aj na štúdia Filmovej a televíznej vedy na Akadémií múzických umení v Prahe. Ani na jednu z vybraných škôl, žiaľ, nebol prijatý. V roku 1964 bol prijatý na Katedru žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Stal sa členom a dramaturgom bratislavského filmového klubu. Od roku 1964 začal pravidelne prispievať do slovenských aj českých periodík Ľud, Smena, Kultúrny život, Film a divadlo, Mladá tvorba.

Ďalším neúspešným pokusom bola aj Mihálikova snaha publikovať v pripravovanom dvojtýždenníku Zväzu československých filmových a televíznych umelcov Filmové a televizní noviny. Odpoveď redakcie bola taká, že jeho článok preradia do nasledujúceho čísla. Neskôr Mihálikovi oznámili, že nedostali vydavateľské povolenie, ale jeho dva články, ktoré im už poslal, honorované budú. V júli 1967 vydávanie novín pokračovalo a Mihálik v nich začal pracovať na polovičný úväzok.

O rok neskôr Mihálik získal od Slovenského literárneho fondu štipendium a absolvoval mesačný študijný pobyt v redakcii Filmových a televíznych novín. Jeho spolupráca s redakciou sa však zdramatizovala, a tak na jar roku 1968 šéfredaktor s Mihálikom rozviazal polovičný pracovný úväzok s oddôvodnením, že sa ich spolupráca nevyvíjala tak, ako si predstavovali a Mihálikova iniciatíva nebola dostatočná. O niekoľko mesiacov na to mu šéfredaktor poslal ospravedlňujúcu správu o zbrklom konaní a navrhovala mu ďalšiu možnú spoluprácu. V rokoch 19681969 jeho publicistická činnosť utlmuje a zameriava sa na filmovú dramaturgiu.

### 70. roky
V priebehu 70. rokov bolo v SFÚ zrušené oddelenie výskumu dejín kinematografie. Preto Mihálik podáva výpoveď a nastupuje do redakcie časopisu *Príroda a spoločnosť*. O rok neskôr odišiel na miesto interného ašpiranta pre odbor Teória a dejiny filmu na Filozofickej fakulte v Brne. Zo zachovaných materiálov usudzujeme, že Mihálik ako nestranník, spoluautor ideologicky neschvaľovaných filmov a pochádzajúci z rodiny súkromníka, ktorý Benéšovými dekrétmi prišiel o celý majetok, každé dva roky prechádzal komplexnými hodnoteniami. Z toho vyplýva, že podliehal štátno-bezpečnostnej ostražitosti(zamietnutie žiadostí o prijatie na štúdium vysokej školy). V priebehu 70.rokov sa z externého pracovníka vypracoval až na vedúceho Katedry divadelnej a filmovej vedy VŠMU.

Peter Mihálik sa podpísal pod niekoľko významných filmografických diel. O slovenskej kinematografii začal písať najskôr historicky. V roku 1975 vydal SFÚ jeho úvahy o metodológii a výskume filmového diela s názvom *Filmové dielo ako systém*. Ďalším významným medzníkom v jeho publicistickej činnosti bolo vydanie prekladu diela Jurija Lotmana *Semiotika filmu a problémy filmovej estetiky* (1975). Kniha vyšla aj v druhom vydaní na VŠMU v Bratislave. Pre Dom ČSSP v Bratislave napísal profil *Prehliadka tvorby režiséra M. Romma* (1976). Spoluautorsky sa podieľal aj na časti *FILM* encyklopedického diela *Slovensko IV. diel – Kultúra* *I.časť*. Vo svojej kandidátskej práci *Vznik slovenskej národnej kinematografie* (1972), ktorú napísal na Univerzite J.E. Purkyně v Brne, v súčasnosti Masarykovej Univerzite, spísal všetky svoje výskumy z oblasti dejín slovenskej kinematografie. Aktívny filmový vedec taktiež publikoval aj v katalógu SFÚ – *Film na Slovensku do roku [[1945]]* (1974).

Václav Macek porovnáva knihy *Krása tmy* (1971) od Ivana Stadtruckera s prácou *Kapitoly z filmovej teórie*: „Prvú knihu filmovej teórie na Slovensku od Ivana Stadtruckera charakterizuje aplikácia teórie informácie na filmové dielo, dôsledná analýza všetkých jeho zložiek z hľadiska znakovej podstaty umeleckého diela... *V Kráse tmy* sa jednotlivé príklady tvorby významu pri jednotlivých filmových prvkoch dokladali praktickými príkladmi, v *Kapitolách z filmovej teórie* sa už vedie diskusia len s rôznymi teoretickými koncepciami, prax filmu je v úzadí... Mihálik zhŕňa diskusie sedemdesiatych rokov, poučenie z vlastného prekladu knihy Jurija Lotmana *Semiotika filmu a problémy filmovej estetiky* (1975), aby dospel k teórii, ktorá je systémovo semiotická a netají sa lingvistickými inšpiráciami.“

### 80. roky
Kvôli nátlaku zo strany vedenia VŠMU od roku 1983 začal navštevovať Večernú univerzitu marxizmu-leninizmu (VUML). Jedným z dôvodov mohlo byť aj schválenie plánovaného päťmesačného pracovného pobytu v Centro Sperimentale di Cinematografia V Taliansku a následného dvojmesačného pobytu v Londýne.

V roku 1980 zostavil prvú, neskôr aj druhú (vyšla pod názvom Sovietska filmová teória dvadsiatych rokov) *Antalógiu filmovej teórie.* 1985 vyšla jeho kniha *Kapitoly z filmovej teórie*, ktoré patrí medzi prvé knihy od slovenského autora zamerané na teóriu. Ďalej napísal úvahy do kníh *Film, réžia, herec* Vsevoloda Pudovkina, *Berte len môj život* (Marlene Dietrich), *Do posledného dychu* (Luis Buñuel). Stihol napísať okolo 900 strán rukopisu do nevého vydania *Malej encyklopédie filmu*, ktorej prvé vydanie vyšlo v roku 1974. Taktiež bol jej spoluautorom. Napísal desiatky hesiel do pripravovanej *Encyklopédie dramatických umení.*

Pre Osvetový ústav Bratislava napísal niekoľko brožúr s názvom *Kapitoly z dejín dokumentárneho filmu* (1982) a taktiež *Réžia a dramaturgia v amatérskom filme* (1984). Ako člen komisie pre teóriu a kritiku ZSDU pripravoval úvodné vstupy do tvorivých diskusií o novej slovenskej tvorbe. Bol členom poroty na MFF Karlove Vary. Aktívne sa podieľal na seminároch SFÚ (naposledny *Kino a Slovensko*). Bol lektorom Ústredia Slovenského filmu. Zaujímal sa predovšetkým o kraátkometrážnu tvorbu a dva dni pred smrťou vystúpil na hodnotiacom aktíve, kde podrobil analýze slovenský dokumentárny film roku 1986. Takisto bol predsedom federálneho Klubu filmových novinárov ČSZN a predsedom slovenského KFN SZN.

Všetky tieto pracovné a mimopracovné tlaky pravdepodobne prispeli k tomu, že Peter Mihálik vo veku 41 rokov umiera. Nekončiace reštriktívne opatrenia a vynútené ústupky ale nedokázali poprieť Mihálikov potenciál v každej tvorivej činnosti, ktorej sa venoval. Publicistickej, dramaturgickej, režijnej, ani historicko-teoretickej.

### Publikácie
* Vznik slovenskej národnej kinematografie (1972)
* Filmové dielo ako systém (1974)
* Úvahy o metodológii výskumu filmového diela (1974)
* Film na Slovensku do roku 1945 (1974)
* Semiotika filmu a problémy filmovej estetiky (1975)
* Prehliadka tvorby režiséra M. Romma (1976)
* FILM encyklopedického diela Slovensko IV.. diel – Kultúra I. časť
* Antológie filmovej teórie (1980)
* Kapitoly z filmovej teórie (1983)
* Film, scenár, réžia, herec (Vsevolod Pudovkin); Berte len môj život (Marlene Dietrich); Do posledného dychu (Luis Buñuel); a iné.
* Kapitoly z dejín dokumentárneho filmu (1982)
* Réžia a dramaturgia (1984)

## Prínos
70. roky predstavujú pre Petra Mihálika nový začiatok v jeho publicistickej kariére. Jediným časopisom, v ktorom za uplynulé roky publikoval pod pseudonymom Ján Dubeň bola *Pravda.* V Slovenskom filmovom ústave vo funkcii samostatný kultúrno-politický a propagačný referent Mihálik pracoval do roku 1972. Zoznam jeho činností v rámci jeho pozície je mimoriadne rozsiahly. Dramaturgicky a lektorsky sa podieľal na programe filmových klubov a klubových seminárov. Zúčastňoval sa na zasadaní dramaturgickej komisie filmových klubov, poskytoval redakčné rady klubovému bulletinu, skompletizoval kompletnú produkciu Školfilmu, pracoval na identifikácii a zoradení materiálov archívu SFÚ, v oblasti slovenského filmu nadviazal spoluprácu s Maticou slovenskou, vytvoril Katalóg slovenských a na Slovensku nakrútených filmov do roku 1945, rozšíril tézy histórie slovenskej kinematografie do toho istého roku, viedol výskum materiálov o slovenskej kinematografii v pražskom a budapeštianskom filmovom archíve, organizoval výskumné sondy po slovenských mestách a v odbore filmu pracoval aj ako externý pedagóg na VŠMU.

Napriek niekoľkým zamietnutým textom, redakčným odporúčaniam a korekciám Mihálikových rukopisov vyšlo niekoľko stovák jeho článkov a recenzií, ktoré len dokazujú frekventovanosť i úspešnosť publikovania tohto mimoriadne plodného autora na poli slovenskej filmovej publicistiky. Profesionálna dráha Petra Mihálika sa vyvíjala od profesie publicistu, dramaturga, neskôr vedúceho dramaturga, krátkych a stredometrážnych hraných filmov v Slovenskej televízii, cez pedagogicko-lektorskú činnosť, prekladateľstvo, teóriu, až po historiografiu. Medzi jeho publikáciami môžeme nájsť aj životopisy, vyhlásenia, žiadosti, zamietnutia, odvolania, odborné posudky, pracovné a nakladateľské zmluvy, cestovné dotazníky a správy.

Peter Mihálik sa zaoberal filmovými teóriami, a súčasne sa snažil sformulovať ich terminologické základy, ktoré v slovenčine doposiaľ neboli rozpracované. O jeho výskumy sa opiera niekoľko generácii filmárov. Popri týchto činnostiach a pedagogickom pôsobení na VŠMU taktiež publikoval desiatky člínkov, recenzií, kritík, úvah a poznámok s filmovou problematikou v novinách a časopisoch ako Pravda, Nové slovo, Film a divadlo, Televízia. Peter Mihálik bol teoretik vychádzajúci z tradície prvých filmovo-teoretických prác ruskej formálnej školy aj zo súdobých filmových teórií. Zaujímal sa najmä o semiológiu. Nadväzoval na teoretické reflexie svetovo uznávaných filmových vedcov, napr. Christiana Metza, Jurija Lotmana či Alicje Helmanovej. Snažil sa skúmať film nielen umenovednými nástrojmi, ale aj špecifickými filmovovednými nástrojmi a zaviesť teoretickú terminológiu do filmovej problematiky.

## Použitá literatúra
* Václav Macek – Jelena Paštéková, *Dejiny slovenskej kinematografie* (Martin: Vydavateľstvo Osveta, 1997), 600 s.
* Eva Križková, „Profil: Peter Mihálik“. In: *Film SK*, č. 5, 2010. 
* Doc. PhDr. Peter Mihálik, Csc., Prodekan divadelnej fakulty VŠMU Bratislava. *Kinema 1-2*, 1987, st. 152 – 153, (autor neznámy), zdroj: Filmový ústav.
* *Peter Mihálik.* Vydal SFÚ-NKC k semináru Peter Mihálik 1945 – 1986, 5. – 6. Júna 1995 na VŠMU Bratislava, 3 st., zdroj: Filmový ústav.

## Referencie

Kategória:Slovenskí filmoví dramaturgovia
Kategória:Slovenskí režiséri dokumentárnych filmov
Kategória:Slovenskí scenáristi dokumentárnych filmov
Kategória:Slovenskí filmoví historici
Kategória:Slovenskí filmoví kritici
Kategória:Slovenskí publicisti
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Absolventi Masarykovej univerzity