Teozofia

**Teozofia** (z gr. *theosofia* = múdrosť [alebo poznanie alebo náuka] o božských veciach [alebo o Bohu], božská múdrosť) má dve základné definície:
* 1) Teozofia je akýkoľvek (najmä filozofický či náboženský) ucelený myšlienkový smer (resp. učenie) snažiaci sa spoznať (alebo lepšie spoznať) podstatu prírody (resp. sveta) poznaním podstaty Boha (či bohov), ktoré sa získalo (mystickou) intuíciou (t. j. fantáziou a pocitmi) napr. z určitých informácií v posvätných knihách alebo z vízií. Takto chápaná teozofia mala pôvodne úzky vzťah ku gnosticismu.
* 2) Alternatívne sa názvom teozofia označuje myšlienkový smer založený Helenou Blavatskou na konci 19. storočia, ktorý je značne aberantným variantom definície z predchádzajúcej odrážky a je podľa niektorých názorov v podstate len iným označením pre indický okultizmus či indický ezoterizmus.

## Definície
Základné definície teozofie sú uvedené vyššie v úvode článku. Existuje aj veľa iných definícií teozofie (často sú v podstate len obmenou vyššie uvedenej definície č. 1). Napríklad:
* Teozofia (najmä v novoplatonizme a teda v pôvodnom ponímaní) znamená poznanie božských vecí ich bezprostredným prežívaním, resp. intuitívne (t. j. na fantázii založené), mystické, okultné vedomosti o Bohu a podstate, jednote vecí.
* V ranom novoveku teozofia často špecificky znamenala myšlienkový smer, resp. ezoterický prúd, Jacoba Böhmeho a jeho bezprostredných nasledovníkov (a podľa niektorých názorov aj rozenkruciánov). V trochu širšom zmysle sa teozofia niekedy stotožňuje s niektorými formami mystiky 16.-18. storočia stojacimi mimo kresťanskej tradície, t. j. s dielami J. Böhmeho a jeho bezprostredných nasledovníkov a napríklad dielami Paracelsa (to je Böhmeho predchodca), L.-C. de Saint-Martina, F. Oetingera a E. Swedenborga.
* Novšie sa teozofia niekedy definuje (prevažne na základe Böhmovej teozofie) takto: Teozofia je „forma hermeneutiky, najmä vo vzťahu k písomným zjaveniam, proroctvám, zakladateľským mýtom a víziám. Predmetom sú božské a univerzálne mystériá, ktoré treba skúmať; pritom má zažitie symbolu a pohľad na symbol u teozofa spôsobiť hlbokú, vnútornú transformáciu“.
* Podľa F. W. von Schellinga a iných je teozofia syntéza mystického poznania a racionálnej filozofie.
* Podľa A. Rosminiho je teozofia veda o bytí a súcne.
* L. Spence teozofiu stotožňuje so špekulatívnou mystikou.
* Teozofia sa niekedy (napríklad v Areopagitikách) stotožňuje s teológiou. Väčšina autorov však naopak prísne rozlišuje medzi teozofiou a teológiou.
* Teozofia sa niekedy stotožňuje s pojmom philosophia perennis.
* Niekedy sa teozofia chápe ako „akýkoľvek systém filozofie alebo mystiky, ktorý sa snaží dosiahnuť styk s Bohom i vyššími duchmi - a z toho vyplývajúce nadľudské poznanie - fyzikálnymi procesmi, ako napríklad teurgickými úkonmi niektorých starovekých platonikov, alebo chemickými procesmi nemeckých filozofov ohňa.“

## Teozofia podľa vyššie uvedenej definície č. 1
Teozofická je (resp. teozofické aspeky má) najmä novoplatónska mystika (Plótinos), z ktorej termín teozofia aj pochádza, a ďalej hermetizmus, gnostici, kabala, časť mystiky 16. až 18. storočia (porov. v kapitole Definícia) a kresťanská teozofia.

## Teozofia podľa vyššie uvedenej definície č. 2 (t. j. teozofia Heleny Blavatskej)
Teozofia je jeden z nových (novodobých) druhotných náboženských prúdov, ktorý založila v roku 1875 Helena Blavatská (1831-1891), pôvodom Ruska, v New Yorku ako Teozofickú spoločnosť, ktorej prvým prezidentom bol americký plukovník H. St. Olcott (+1907). Teozofická spoločnosť sa presídlila v roku 1879 do Indie, najprv do Benáresu, potom od roku 1882 do Adyaru, predmestia Madrásu. 

K cieľom teozofie patrilo štúdium a porovnávanie náboženstiev s cieľom vybudovať univerzálnu etiku a rozvíjať schopnosti latentne prítomné v ľudskej duši. Učenie Teozofickej spoločnosti zahrňovalo zmes ezoterického budhizmu a hinduistickej mystiky. Pôvodný záujem Blavatskej krúžil okolo špiritizmu a parapsychologických javov, zakladateľka sama sa vraj osvedčovala ako médium. V Indii pôvodné prvky čoskoro prekryli budhistické a hinduistické vplyvy, najmä učenie o prevteľovaní. Blavatskej nástupkyňou sa stala Angličanka Annie Besantová, ktorá prestúpila na hinduizmus. Hnutie sa začalo šíriť po Európe a Amerike. Napriek tomu, že bolo z indického strediska riadené pokiaľ možno jednotne, došlo onedlho k jeho deleniu. Najvýznamnejší bol odchod Rudolfa Steinera, neskoršieho zakladateľa antropozofie.

## Referencie

## Iné projekty