Anatolij Kralickij

**Anatolij Kralickij** alebo **Anatolij Kralický** (vlastným menom **Alexander Kralickij**; * 12. február 1835, Vyšné Čabiny, Rakúske cisárstvo, dnes Slovensko† 11. február 1894, Mukačevo, Rakúsko-Uhorsko, dnes Ukrajina) bol mních rádu svätého Bazila Veľkého, cirkevný činiteľ, pedagóg, spisovateľ, prozaik, etnograf, historik, literárny vedec, folklorista, novinár, fotograf a významná osobnosť národného obrodenia Rusínov.

Anatolij Kralickij sa v roku 1858 stal mníchom – pôsobil v monastieroch v Máriapócsi a v Mukačeve. Jeho činnosť však bola rôznorodá. V 60. rokoch 19. storočia začal pôsobiť ako spisovateľ – popri Alexandrovi Duchnovičovi a Alexandrovi Pavlovičovi sa stal najvýznamnejším spisovateľom karpatskorusínskej a zakarpatskoukrajinskej literatúry druhej polovice 19. storočia. V rámci umeleckej literatúry sa venoval písaniu poviedok, románových noviel, povestí, rozprávok a legiend. Jeho literárna činnosť sa zaraďuje do obdobia neskorého romantizmu. Patril medzi zástancov idey slovanskej vzájomnosti. Prispieval do viacerých periodík, kde uverejňoval svoje diela a štúdie. Za najvýznamnejšie dielo sa považuje poviedka *Kňaz Laborec* (po slovensky *Knieža Laborec*) z roku 1863. Ako historik a etnograf napísal viaceré články o histórii monastierov, o živote významných kultúrnych činiteľov v karpatskej oblasti. Zároveň bol aj jedným z prvých fotografov v regióne.

## Životopis
[vľavo|náhľad|[Monastier Zostúpenia Svätého Ducha]]
Anatolij Kralickij sa narodil 12. februára 1835 v obci Vyšné Čabiny ako tretie z deviatich detí (3 synovia a 6 dcér) v rodine miestneho gréckokatolíckeho diakona a učiteľa Teodora (Fedora) Kralického a Anny Končovej (Anny Koncsovej). Pokrstený bol 13. februára 1835 v miestnom gréckokatolíckom chráme kňazom Michalom Jakovičom. Jeho otec Teodor sa narodil v Haliči (pri meste Stryj) a keď bol mladý, prišiel do monastierskej školy v Krásnom Brode, aby sa vyučil za kantora a učiteľa. Mama pochádzala z obce Svetlice. Anatolij Kralickij mal dve staršie sestry – Júliu a Teréziu, mladšími súrodencami boli Anton, Mária, Michal, Zuzana, Štefan a Anna. Základné vzdelanie najskôr získal od svojho otca v rodine a potom v škole v susednej obci Krásny Brod.

Anatolij Kralickij sa koncom 40. rokov stretol s Alexandrom Duchnovičom, ktorý navštevoval Monastier Zostúpenia Svätého Ducha v Krásnom Brode. Obdobie života Anatolija Kralického do roku 1858 nie je pre vedcov jednoznačné. Vznikajú názory, že bol samouk alebo sa učil na Haliči, v Prešove, v Užhorodskom duchovnom seminári (1852 – 56), v Užhorodskom biskupskom seminári či študoval filozofiu na Košickom gymnáziu, alebo bol určitý čas novicom do Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve. Podľa ďalšieho názoru sa v roku 1850 ako 15-ročný dostal do Monastiera Zostúpenia Svätého Ducha. V roku 1854 sa dostal ako kandidát do Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve na odporúčanie od Alexandra Duchnoviča, ktorý si všimol jeho nadanie k dejinám a k literatúre. Medzi rokmi 185658 študoval v Monastieri Zostúpenia Svätého Ducha. V roku 1856 podľa Heleny Rudlovčákovej taktiež dostal ponuku stať sa učiteľom v (dnes už ukrajinskej) obci Imstyčovo. Rozhodol sa však ostať vo Vyšných Čabináchvyžiadal si miesto miestneho učiteľa, aby pomáhal otcovi. Počas štúdií sa začal venovať umeleckej tvorbe a štúdiu regionálnej histórie, etnografie a ľudovej tvorby.
vľavo|náhľad|Monastier svätého Mikuláša
25. marca 1858 ho v Prešove prešovský biskup Jozef Gaganec vysvätil za mnícha a prijal rehoľné meno – Anatolij. Obrad zorganizoval Alexander Duchnovič vtedy pôsobiaci na pozícii tajomníka biskupa. Za necelý polrok bol prijatý do Monastiera sv. Michala v Máriapócsi ako profesor cirkevnej histórie a kánonického práva v rehoľnej škole. Zároveň získal právo viesť bohoslužbu. Tam sa naučil nemčinu, čo mu pomohlo pri štúdiu nemeckej literatúry. Práve počas obdobia stráveného v Máriapócsi sa Anatolij Kralickij začal venovať romantickej tvorbe – vtedy napísal takmer všetky svoje poviedky a románové novely s národno-patriotickým smerovaním (príkladom sú diela *Pastyr u polonynach*, *Bratovbyvcja, Fedir Petrjuk* či *Kňaz Laborec*...).

V 60. rokoch 19. storočia bol Anatolij Kralickij aktívny v občianskej, v kultúrnej a v osvetovej činnosti – venoval sa písaniu diel, prekladom či recenziám. V roku 1860 v novinách *[[Zoria Halycka]]* (po slovensky *Úsvit haličský*) ako svoje prvé dielo publikoval romantickú poviedku *Pastyr u polonynach* (po slovensky *Pastier na holiach*). O 3 roky neskôr napísal svoje najznámejšie dielpoviedku *Kňaz Laborec* (po slovensky *Knieža Laborec*)dielo o legendárnom kniežati Laborcovi ranofeudálneho štátu slovanského kmeňového zväzu Bielych Chorvátov. Ideou diela je názor Anatolija Kralického, že boj za slobodu národa bol v tejto dobe nevyhnutný. V roku 1863 prestúpil do Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve, ktorý bol od svojho vzniku hlavným strediskom náboženského, národného i kultúrneho života v Podkarpatskej oblasti. Začal v ňom pôsobiť ako učiteľ novicov, neskôr sa stal tajomníkom igumena. Od roku 1869 do smrti bol igumenom v Monastieri svätého Mikuláša v Mukačeve. Voľby, na ktorých výbor Rádu sv. Bazila Veľkého zvolil Anatolija Kralického za igumena, sa uskutočnili v roku 1869 v Monastieri Zostúpenia Svätého Ducha v Krásnom Brode. V roku 1875 sa stretol s Mychajlom Petrovyčom Drahomanovom, keď Drahomanov navštívil Monastier svätého Mikuláša v Mukačeve počas svojej návštevy Podkarpatskej Rusi. Následne obaja začali spolupracovať. Anatolij Kralickij bol podľa Mychajla Petrovyča Drahomanova názorovo orientovaný na Moskvu tzv. ľudovým spôsobom. Rád sv. Bazila Veľkého ho v roku 1885 navrhol ako kandidáta na pozíciu prvého predstaveného všetkých monastierov (protoigumena) Gréckokatolíckej cirkvi v Rakúsko-Uhorsku. Kandidatúru však neprijal, aby nedal uhorskej vláde dôvod na prenasledovanie členov rádu kvôli svojej názorovej orientácii na ideu slovanskej vzájomnosti a Rusko. Kvôli týmto názorom sa Anatolij Kralickij stal nepohodlným pre vládu. Vláda ho verejne obvinila z kolaborácie s redakciou novín *[[Slovo (časopis, 1861 – 1887)|Slovo]]*, ktorých vydávanie bolo na území Rakúsko-Uhorska zakázané, a z nelojálnosti k uhorským zákonom. Spolu s ďalšími redaktormi bol obvinený zo spolupráce s haličskými proruskými (v Rakúsko-Uhorsku zakázanými) novinami. V roku 1888 výbor Rádu sv. Bazila Veľkého predĺžil jeho pôsobenie ako igumena Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve. Koncom 80. rokov sa Anatolij Kralickij venoval hlavne písaniu umeleckej literatúry.

Anatolij Kralickij bol aj jeden z prvých amatérskych fotografov v Podkarpatskej oblasti. Vo februári 1866 ho Jakiv Fedorovyč Holovackyj požiadal, aby urobil niekoľko fotografií ľudí v kroji. Tieto snímky umiestnil do trojdielnej práce *Narodnyje pesni Galickoj j Ugorskoj Rusi* (po slovensky *Ľudové piesne Haličskej a Uhorskej Rusi*). Anatolij Kralickij v júni 1866 poslal Michailovi Fiodorovičovi Rajevskému fotografiu mužaRusína z oblasti pohoria Munții Maramureșului. V roku 1869 sa zúčastnil osadenia nového kríža na chrám v obci Lypča. Pri tejto príležitosti sfotografoval miestneho majstra a samouka Vasyľa Melcera oblečeného v huculskom kroji a napísal báseň *Pamjatnoje* (po slovensky *Pamätné*). Anonymný autor (pravdepodobne ním bol práve Anatolij Kralickij) v článku o vybudovaní chrámu v obci Lypča vysoko ohodnotil práve Vasyľa Melcera. František Rut Tichý tvrdil, že táto fotografia bola objavená v roku 1924 počas opravy zvonice chrámu pri Monastieri svätého Mikuláša v Mukačeve. Žiadna fotografia od Anatolija Kralického sa však nezachovala.

Anatolij Kralickij v spolupráci s Viktorom Kimakom po smrti Alexandra Duchnoviča v roku 1865 určitý čas vydával národné (ľudové) kalendáre – tzv. *Mesjaceslovy*, ktoré Duchnovič vydával od začiatku 50. rokov 19. storočia. Kalendáre mali nábožensko-moralizátorsky charakter, ale obsahovali tiež úryvky z umeleckej literatúry (diela napríklad Alexandra Duchnoviča, Alexandra Pavloviča, Anatolija Kralického či Alexandra Mytraka) či rady pre hospodárov.

Anatolij Kralickij sa v októbri 1866 zapojil do činnosti kultúrno-osvietenského spolku*[[Spoločnosť sv. Bazila Veľkého]]* (iný názov: *Spoločnosť sv. Vasyľa Velykoho*; slovenský názov: *Spoločnosť svätého Vasilija Veľkého*; rusínsky názov: *Spoločnosť sv. Vasyľa Velykoho*; ukrajinský názov: *Tovarystvo sv. Vasyľa Velykoho*), kde pôsobil na funkcii sekretára. V rámci činnosti spolku bol redaktorom novín *[[Slovo (časopis, 1861 – 1887)|Slovo]]* (po slovensky *Slovo*) a neskôr novín *[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]* (po slovensky *Svet*) v rokoch 186771. Bol tiež členom literárnej spoločnosti v Ľvove*[[Halycko-Ruska matycia]]* (po slovensky *Haličsko-Ruská matica*). Po tom, čo prestali vyhádzať periodiká *[[Sova (noviny)|Sova]]* (po slovensky *Sova*), *[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]* (po slovensky *Svet*) a neskôr aj *Novyj svit* (po slovenský *Nový svet*), sa v roku 1873 Anatolij Kralickij s Ivanom Siľvajom pokúšal o založenie vlastných literárno-občianskych novín, kde sa mal stať hlavným redaktorom. Myšlienku sa však nepodarilo zrealizovať, keďže v Užhorode zanedlho mali začať vychádzať noviny *[[Karpat]]*, čo sa Anatolij Kralickij dozvedel od Mykolu Homičkova, a tak myšlienka prestala byť aktuálnou. Anatolij Kralickij sa v roku 1880 v Mukačeve usiloval založiť literárno-spoločenské noviny s názvom *Slovesnosť* (po slovensky *Slovesnosť*). Malo ísť o umiernené a apolitické periodikum. Nápad bol však znovu neúspešný, keďže sa nenašlo dostatok predplatiteľov. V tom čase bol najproduktívnejším prispievateľom do miestnych periodík spomedzi prozaikov (uverejnil napríklad diela: *Prometej*, *Pijavycja*, *Siľskyj učyteľ*...). Medzi rokmi 1862 a 1872 napísal mnohé články o histórii monastierov Rádu svätého Bazila Veľkého v Mukačevskej eparchii. Počas obdobia pôsobenia v Mukačeve napísal viacero biografií významných osobností Gréckokatolíckej cirkvi (Ján Jozef de Camillis, Bazil Popovič, Juraj Joanik Bazilovič...). V roku 1874 objavil a publikoval úryvok z Mukačevskej kroniky z 15. storočia (nebola dosiaľ nájdená). Na konci života uverejňoval diela hlavne v periodiku *[[Beseda (časopis)|Beseda]]* (po slovensky *Beseda*).

Od 23. apríla do 19. júna 1867 sa uskutočnila Vseruská etnografická výstava v Moskve. Do prípravného výboru bol v roku 1866 pozvaný aj Anatolij Kralickij – list mu poslal Vasilij Andrejevič Daškov ako hlavný mecenáš výstavy, kde ho prosil, aby im na výstavu poslal exponáty z jeho regiónu. Z neznámej príčiny však účasť odmietol. Podľa názoru Heleny Rudlovčákovej práve počas príprav výstavy sa Anatolij Kralickij zoznámil s Jakovom Fedorovyčom Holovackým.

Anatolij Kralickij ovládal mnoho jazykovruštinu, ukrajinčinu, slovenčinu, češtinu, maďarčinu, nemčinu, francúzštinu, gréčtinu, latinčinu, karpatorusínsky.

Anatolij Kralickij po Rakúsko-Uhorskom vyrovnaní sa venoval prekladom diel slovenských autorov (Pavol Jozef Šafárik, Svetozár Hurban-Vajanský, Ondrej Serebíni, Anton Bielek...). V roku 1892 v novinách *Lystok* (po slovensky *Lístok*) publikoval historický prehľad slovenskej literatúry.

Anatolij Kralickij zomrel 11. februára 1894 v Mukačevskom monastieri a pochovali ho do krypty na cintoríne tohto monastiera. Nekrológ, v ktorom bol vyzdvihnutý prínos Anatolija Kralického, napísal Eugenij Fencik. Eugenij Fencik bol taktiež autorom prvej biografie Anatolija Kralického z roku 1893.

## Tvorba
Anatolij Kralickij je autorom okolo 400 vedeckých, publicistických a literárnych titulov. Svoje diela publikoval aj pod rôznymi pseudonymami (Askoľd, Ivan Noď, Foma Fomyč, Laborčan...) a kryptonymami (A. K., A. Kr., An. Kr...). Napísal veľa poviedok, románových noviel, povestí, noviel, čŕt, prekladov, publicistických článkov, etnografických a vlastivedných štúdií*Sivero-vostočnaja Uhorščyna* (po slovensky *Severovýchodné Uhorsko*), *Topografičesko-geografičeskoje opisanije* (po slovensky *Topograficko-geografický opis*), *Rusiny Laborskije v Uhorščine* (po slovensky *Rusíni Laboreckí v Uhorsku*), *Svadebnyji obrjady u Laborskych Rusinov* (po slovensky *Svadobné obrady u Laboreckých Rusínov*), *Narodnyji pesni iz okolicy Mističevskoj v Ugriji* (po slovensky *Národné piesne z okolia Mystyči v Uhorsku*), *Narodnaja etnografija* (po slovensky *Národná etnografia*)*, Etnografičeskije mysli iz byta Ugorskich Slovakov* (po slovensky *Etnografické poznámky zo života Uhorských Slovákov*)**', ''O sovremennom položenii russkich v Ugrii'' (po slovensky ''O súčasnom postavení Rusov v Uhorsku''). Jeho diela neboli za jeho života vydané knižne.

Práce a diela Anatolija Kralického boli publikované v rozličných publikáciách v [[Moskva|Moskve]], v [[Petrohrad|Petrohrade]], v [[Budapešť|Budapešti]], vo [[Viedeň|Viedni]], v [[Kyjev|Kyjeve]], v [[Ľvov|Ľvove]] a v [[Užhorod|Užhorode]]. V rokoch 185659 písal do prvých novín na [[Podkarpatská Rus|Podkarpatskej Rusi]] – ''[[Cerkovnaja hazeta]]'' (po slovensky ''Cirkevné noviny''). Prispieval taktiež do užhorodských novín''[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]'' (po slovensky ''Svet''), ''[[Lystok]]'' (po slovensky ''Lístok'') a haličských novín a časopisov''[[Slovo (časopis, 1861 – 1887)|Slovo]]'' (po slovensky ''Slovo''), ''[[Žyťe i slovo]]'' (po slovensky ''Život a Slovo''), ''[[Sokol (periodikum)|Sokol]]'' (po slovensky ''Sokol''), ''[[Sova (noviny)|Sova]]'' (po slovensky ''Sova''), ''[[Zoria Halycka]]'' (po slovensky ''Úsvit haličský''), ''[[Halyčanyn (1862)|Halyčanyn]]'' (po slovensky ''Haličan''), ''[[Novyj prolom]]'' (po slovensky ''Nový prelom''), ''[[Novyj halyčanyn]]'' (po slovensky ''Nový Haličan''), ''[[Vestnyk]]'' (po slovensky ''Vestník''), ''[[Beseda (časopis)|Beseda]]'' (po slovensky ''Beseda''), ''Naukovyj sbornik'' (po slovensky ''Náučný zborník''), ''Otečestvennyj sbornik'' (po slovensky ''Vlastenecký zborník''), ''[[Karpat]]''. Vyjadroval svoje kriticko-realistické názory, pre ktoré sa stal nepohodlným pre uhorskú vládupoukazoval na veľký útlak [[Rusíni|rusínskeho]] a [[Ukrajinci|ukrajinského]] obyvateľstva v [[Rakúsko-Uhorsko|Rakúsko-Uhorsku]].

Prispel tiež k vytvoreniu zbierky informácií o [[Slovania|slovanských národoch]]''Slavjanskij sbornik'' (po slovensky ''Slovanský zborník''), ktorý bol vydaný v [[Petrohrad|Petrohrade]]. V svojej tvorbe sa venoval aj histórii podkarpatských [[Monastier|monastierov]].  Kralickij v roku 1874 publikoval článok ''Pivnično-Schidna Uhorščyna'' (po slovensky ''Severovýchodné Uhorsko''), kde uviedol [[Topografia|topograficko]]-[[Geografia|geografický]] opis vtedajších 4 zakarpatských [[Komitát|komitátov]] s charakteristikou [[Mesto (všeobecne)|miest]], [[Obec (správna jednotka)|obcí]], [[Národnosť|národnostnej]] štruktúry a postavenia tunajšieho [[Obyvateľstvo|obyvateľstva]].

Vytvoril sériu článkov ''Naukovyj sbornik halycko-ruskoj maticy'' (r. 1866, I.IV.) (po slovensky ''Vedecký zborník Haličsko-rusínskej matice''), v ktorých vo forme [[Reportáž|reportáží]] napísal sériu [[Biografia|biografií]] významných predstaviteľov [[Rusíni|rusínskej]] kultúry[[Alexander Duchnovič|Alexandra Duchnoviča]], [[Arsenij Kocak|Arsenija Kocaka]], [[Bazil Popovič|Bazila Popoviča]], [[Michal Baluďanský|Michala Baluďanského]] a ďalších. V rámci publicistickej činnosti uverejnil články aj o niektorých osobnostiach slovenskej kultúry[[Štefan Moyzes|Štefanovi Moyzesovi]], [[Ján Kollár|Jánovi Kollárovi]], [[Pavol Jozef Šafárik|Pavlovi Jozefovi Šafárikovi]], [[Janko Kráľ|Jankovi Kráľovi]], [[Jozef Hložník|Jozefovi Hložníkovi]] a [[František Víťazoslav Sasinek|Františkovi Víťazoslavovi Sasinkovi]].

Je autorom mnohých [[Poviedka|poviedok]] a [[Rozprávanie (kompozičný postup)|rozprávaní]] zo života rodného kraja, podkarpatských [[Lemkovia|Lemkov]] ([[Rusíni|Rusínov]]). Tie sa neskôr stali podkladmi pre diela Alexandra Duchnoviča, Arsenija Kocaka či Bazila Popoviča.[[Súbor:Anatolij_Kralickyj_-_pamätník.jpg|náhľad|Pamätník Anatolija Kralického v Čabinách]]
Filozofia a názory Anatolija Kralického boli výrazne ovplyvnené [[Antická filozofia|antickými filozofmi]] starovekého Grécka a Ríma ako aj ideou [[Slovanská vzájomnosť|slovanskej vzájomnosti]]. V svojej tvorbe a národno-uvedomovacom procese nasledoval svojich veľkých predchodcov[[Andrej Bačinský|Andreja Bačinského]], [[Juraj Joanik Bazilovič|Juraja Joanika Baziloviča]], [[Vasil Dovhovič|Vasila Dovhoviča]], [[Michal Lučkaj|Michala Lučkaja]], [[Alexander Duchnovič|Alexandra Duchnoviča]], [[Alexander Pavlovič|Alexandra Pavloviča]], keď bránil kultúru svojho národa v období silnej [[Maďarizácia|maďarizácie]]. Považoval sa za stúpenca a pokračovateľa buditeľskej činnosti Alexandra Duchnoviča. Záchranu proti maďarizácii [[Rusíni|Rusínov]] videl rovnako ako Alexander Duchnovič v šírení idey slovanstva a slovanskej vzájomnosti. Zastával názor, že [[Ruská ríša|Rusko]] je záchrancom [[Slovania|slovanských národov]] a veril v ich lepšiu budúcnosť.

V spolupráci s [[Cirill Szabó|Cirillom Szabóom]] vytvoril knižnú sériu ''Narodnoje čtenije'' (po slovensky ''Národné čítanie'') a vydali ju v roku 1869. Ich cieľom bolo šíriť osvetu národa.

Zostavil veľkú knižnicu vďaka dávnym [[Archívny dokument|archívom]]. Jeho knižnica obsahovala diela významných [[Ukrajinská literatúra|ukrajinských]], [[Ruská literatúra|ruských]], [[Slovenská literatúra|slovenských]], [[Poľská literatúra|poľských]], [[Srbská literatúra|srbských]], [[Nemecká literatúra|nemeckých]] a [[Maďarská literatúra|maďarských]] spisovateľov ([[Hryhorij Savyč Skovoroda]], [[Ivan Petrovyč Kotľarevskyj]], [[Taras Hryhorovyč Ševčenko]], [[Marko Vovčok]], [[Oleksa Petrovyč Storoženko]], [[Michal Lučkaj]], [[Alexandr Sergejevič Puškin|Alexander Sergejevič Puškin]], [[Vasilij Andrejevič Žukovskij]], [[Nikolaj Vasilievič Gogoľ]], [[Pavol Jozef Šafárik]], [[Ján Kollár]], [[Adam Mickiewicz]]...). Mnoho kníh mu daroval ukrajinský vedec [[Mychajlo Petrovyč Drahomanov]], ktorý mu posielal etnografické a folklórne materiály a zbierky. Medzi nimi boli ''Maloruski narodni pisni'' (po slovensky ''Maloruské národné piesne'') a ''Maloruski narodni perekazy'' (po slovensky ''Maloruské národné povesti''). Diskutovali spolu aj o problémoch národnostných menšín v [[Rakúsko-Uhorsko|Rakúsko-Uhorsku]] a v [[Ruská ríša|Ruskej ríši]]. Ďalej to boli knihy ''Zapiski ochotnika'' ([[Ivan Sergejevič Turgenev]]), ''Rasskazy'' ([[Fiodor Michajlovič Rešetnikov]]), ''Kobzar'' ([[Taras Hryhorovyč Ševčenko]]), ''Povisti'' ([[Marko Vovčok]])... Mychajlo Drahomanov vyzval [[Rusíni|Rusínov]] a [[Ukrajinci|Ukrajincov]] žijúcich v [[Rakúsko-Uhorsko|Rakúsko-Uhorsku]], aby mu posielali [[Pieseň|piesne]] či [[Rozprávka|rozprávky]], na základe ktorých charakterizoval spôsob život a [[Ľudová slovesnosť|ľudovú tvorbu]] miestneho obyvateľstva v prácach ''Istoričeskije pesni malorusskogo naroda'' (po slovensky ''Historické piesne maloruského národa'') a ''Malorusskije predanija i rasskazy'' (po slovensky ''Maloruské povesti a rozprávky''). Na výzvu sa mu ako prvý prihlásil práve Anatolij Kralickij. Anatolij Kralickij si dopisoval s [[Jakov Fedorovyč Holovackyj|Jakovom Fedorovyčom Holovackým]], ktorý využil jeho materiály o folklóre a vo svojej trojdielnej práci ''Narodnyje pesni Galickoj j Ugorskoj Rusi'' (po slovensky ''Ľudové piesne Haličskej a Uhorskej Rusi''), [[Osyp Andrijovyč Mončalovskyj|Osypom Andrijovyčom Mončalovským]] a [[Ivan Jakovyč Franko|Ivanom Jakovyčom Frankom]]. Ivan Jakovyč Franko publikoval niektoré Kralického zápisy v časopise ''[[Žyťe i slovo]]'' (po slovensky ''Život a slovo''). Kralickij udržiaval vzťahy s mnohými osobnosťami vedy a kultúry, napríklad s [[Anton Semionovič Budilovič|Antonom Semionovičom Budilovičom]], s [[Bohdan Andrijovyč Didyckyj|Bohdanom Andrijovyčom Didyckým]], s [[Andrij Petrovyč Deško|Andrijom Petrovyčom Deškom]], s [[Mychajlo Petrovyč Drahomanov|Mychajlom Petrovyč Drahomanov]], s [[Izmail Ivanovič Sreznevskij|Izmailom Ivanovičom Sreznevským]]...



Anatolij Kralickij prekladal z [[Nemčina|nemčiny]], zo [[Slovenčina|slovenčiny]], z [[Čeština|češtiny]], z [[Ruština|ruštiny]], z [[Maďarčina|maďarčiny]] a z [[Francúzština|francúzštiny]]. Osobitnou časťou prekladateľskej činnosti Anatolija Kralického sú preklady diel nemeckého spisovateľa [[Jeremias Gotthelf|Jeremiasa Gotthelfa]] a švajčiarsko-nemeckého spisovateľa [[Heinrich Zschokke|Johanna Heinricha Daniela Zschokkeho]], ktorí pôsobili v období [[Osvietenstvo|osvietenstva]]. Anatolij Kralickij sa snažil preklady prispôsobiť prostrediu Užhorodskej Rusi (napríklad postavy v jeho dielach slávia Vianoce podľa [[Juliánsky kalendár|Juliánskeho kalendára]]). Zo slovenskej literatúry prekladal diela [[Ján Hollý (spisovateľ)|Jána Hollého]] (báseň ''Hlas matky Tatry''), [[Pavol Jozef Šafárik|Pavla Jozefa Šafárika]], [[Svetozár Hurban-Vajanský|Svetozára Hurbana-Vajanského]], [[Ondrej Seberíni|Ondreja Seberíniho]] (dielo ''Marína Hrúzová'') a [[Anton Bielek|Antona Bieleka]], ktoré uverejňoval v novinách ''Lystok'' (po slovensky ''Lístok''). Udržiaval kontakt aj s niektorými predstaviteľmi slovenskej kultúry ([[Janko Kráľ]], [[Samuel Ormis]]...). V rámci publicistickej činnosti uverejnil články aj o [[Štefan Moyzes|Štefanovi Moyzesovi]], [[Pavol Jozef Šafárik|Pavlovi Jozefovi Šafárikovi]], [[Jozef Hložník|Jozefovi Hložníkovi]] a [[František Víťazoslav Sasinek|Františkovi Víťazoslavovi Sasinkovi]].

Svoju literárnu tvorbu začal v [[60. roky 19. storočia|60. rokoch 19. storočia]]. Patril k slovanofilom a usiloval sa o presadenie myšlienky [[Slovanská vzájomnosť|slovanskej vzájomnosti]], ktorá ovplyvňovala spoločensko-politický život inteligencie v tom čase. Zastával názor, že [[Ruská ríša|cárske Rusko]] predstavuje akéhosi záchrancu [[Slovania|slovanských národov]] a podporuje ich mierumilovnosť. Nesúhlasil s tvrdením, že v tej dobe Rusko zaostávalo za [[Západná Európa|západnou Európou]] v oblastiach umenia, literatúry a náuky.  Pôsobil v období [[Romantizmus (literatúra)|romantizmu]] a [[Realizmus vo svetovej literatúre|realizmu]]. Bol hlavným predstaviteľom karpatorusínskeho romantizmu. V jeho romantických dielach sa postavy nepodrobia osudu, snažia sa0 pomáhať druhým bez viery v nadprirodzené sily, čo bolo dôkazom viery Anatolija Kralického v silu národa a v lepšie vlastnosti človeka. Presadzoval úprimnosť a lásku, nie odlúčenosť i samostatnosť ako iní romantici.

Anatolij Kralickij pod vplyvom [[Realizmus|realizmu]] napísal viacero sociálno-spoločenských poviedok. Poukazoval v nich na rôzne problémy a ťažkú sociálno-ekonomickú situáciu na území dnešného [[Východné Slovensko|východného Slovenska]] a [[Podkarpatská Rus|Podkarpatskej Rusi]]. Venoval sa problematikám sociálnej, národnej a kultúrnej obrody, sociálnej nespravodlivosti, biedy ľudu a [[Vysťahovalectvo|emigrácie]]. V dielach sa venoval aj [[Alkoholizmus|alkoholizmu]]veľkému problému tunajšieho obyvateľstva, čo zneužívali hospodári, obchodníci a krčmári. Druhou príčinou chudoby na vidieku v tejto oblasti podľa Anatolija Kralického bola [[Exekútor (povolanie)|exekúcia]]. Prvý zoznam diel Anatolija Kralického uverejnil v roku 1930 ruský historik [[Fiodor Fiodorovič Aristov]] pod názvom ''Chronologičeskij perečeň napečateľnych sočinenij A. F. Kralickogo. 18501893 gg'' (po slovensky ''Chronologický zoznam vydaných diel A. F. Kralického. Roky 18501893'').

Literárnu tvorbu Anatolija Kralického hodnotili napríklad [[Ivan Jakovyč Franko]], [[Jevmenij Ivanovyč Sabov|Jevmenij Sabov]], [[Volodymyr Ivanovyč Birčak]],, [[Dmytro Mykolajovyč Verhun]], [[Ivan Serhijovyč Kolomijec]], [[Vasyľ Lazarovyč Mykytas]]...

Život a tvorba Anatolija Kralického sa stala predmetom štúdia napríklad pre [[František Rut Tichý|Františka Ruta Tichého]], [[Fiodor Fiodorovič Aristov|Fiodora Fiodoroviča Aristova]], [[Vasyľ Lazarovyč Mykytas|Vasyľa Lazarovyča Mykytasa]], [[Jolana Holendová|Jolanu Holendovú]], [[Helena Rudlovčáková|Helenu Rudlovčákovú]], [[Eugen Perfecký|Eugena Perfeckého]], [[Valerij Paďak|Valerija Paďaka]], [[Michal Pavlič|Michala Pavliča]]...

== Etnografia ==
Anatolij Kralickij sa tiež zaoberal [[Etnografia|etnografiou]] a [[Folklór (kultúra)|folklórom]]. Zoznamoval sa často s obyčajnými dedinčanmi a pri stretnutiach si zapisoval [[Pieseň|piesne]], múdrosti, vedomosti o národných obradoch, [[Hádanka|hádanky]], [[Príslovie|príslovia]], [[Porekadlo|porekadlá]], [[Rozprávka|rozprávky]], [[Koleda (pieseň)|koledy]]... Napísal viaceré etnografické články aj o rôznych [[Slovania|slovanských národoch]]o [[Srbi|Srboch]], o [[Bulhari|Bulharoch]], o [[Rusi|Rusoch]], o [[Ukrajinci|Ukrajincoch]]... Riešil v nich tiež sociálno-ekonomické, politické, kultúrne či historické otázky.

Anatolij Kralickij v roku 1863 strávil dva týždne na [[Východné Slovensko|východnom Slovensku]], kde ho zaujali tunajšie svadobné zvyky, o ktorých napísal v článku ''Svadebnyji zvyčaji u šaryšskych Slovakov'' (po slovensky ''Svadobné zvyky šarišských Slovákov''). Článok uverejnil v časopise ''Halyčanyn'' (po slovensky ''Haličan'') ''v'' roku 1868. Článok druhýkrát vydal v roku 1871.

Materiálmi pre jeho etnografickú činnosť sa stali vtedajšie vydania [[Andrij Petrovyč Deško|Andrija Deška]], [[Mychajlo Andrijovyč Vrabeľ|Mychajla Andrijovyča Vrabeľa]], [[Vuk Stefanović Karadžić|Vuka Stafanovića Karadžića]], [[Ján Kollár|Jána Kollára]]...

== Dielo ==

=== Poviedky ===

* ''Kňaz Laborec'' (po slovensky ''Knieža Laborec'') je najvýznamnejšie a najznámejšie dielo Anatolija Kralického. Dielo bolo publikované v zborníku ''[[Halyčanyn (1862)|Halyčanyn]]'' (po slovensky ''Haličan'') v roku 1863. Dej [[Romantizmus|romantickej]] [[Poviedka|poviedky]] sa sústreďuje na [[Laborec (knieža)|knieža Laborca]], jeho snahu ubrániť sa vo svojej užhorodskej pevnosti proti [[Starí Maďari|Uhrom]]. Zradou bol nútený utekať so svojou dcérou Virou a so svojimi najbližšími spolubojovníkmi až k rieke [[Laborec|Sviržava]], na brehu ktorej ho Uhri chytili a popravili. Jeho verní spolubojovníci ho tam pochovali. Kralickij opisuje tragický koniec slovami: „''Pochovali ho na tom mieste pri Sviržave a nazvali tú nešťastnú riečku Laborec''“. Dielo bolo následne niekoľkokrát vydané (napríklad v roku 1925 [[Augustín Vološin|Augustínom Vološinom]]).
* ''Obraz žizni'' (po slovensky ''Obraz života'') je [[poviedka]], ktorá je literárnym [[Debut|debutom]] Anatolija Kralického. Bola publikovaná v šlabikári ''Knyžnycja čytaľnaja dľa načynajuščych'' v roku 1847. V poviedke vystupuje starec, ktorý má predstavovať [[Alexander Duchnovič|Alexandra Duchnoviča]].
* ''Pastyr u polonynach'' (po slovensky ''Pastier na planinách'') je [[poviedka]], ktorá je kompozične rozdelená na 6 častí s 2 dejovými líniami. V prvej dejovej línii sa dej sústreďuje na chudobného pastiera Volodymyra. Miluje Olenu, ktorú však zámožný otec už sľúbil rozmaznanému boháčovi Tichomírovi. Druhá línia sa odohráva vo [[Valašsko (Rumunsko)|Valašsku]], kde bojar Dumyriu vyznáva lásku Flore, pričom vo vedľajšej izbe na smrteľnej posteli leží jeho žena. Flora ho obviní z neľudskosti a chce sa mu pomstiť. Anatolij Kralickij vydal dielov roku 1860 v novinách ''[[Zorja Halycka|Zoria halycka]]'' (po slovensky ''Úsvit haličský'').
* ''Sviato-Jurskyj monastryr v Livadiyi'' (po slovensky ''Sväto-jurský monastier v Livadii'') je [[poviedka]] z obdobia oslobodzovacích bojov v Grécku. Anatolij Kralickij ju napísal v roku 1862 a bola vydaná v roku 1865 v 10 vydaniach časopisu ''[[Slovo (časopis, 1861 – 1887)|Slovo]]'' (po slovensky ''Slovo'').
* ''Kazň neba'' (po slovensky ''Nebeská poprava'') je [[poviedka]], ktorá bola publikovaná v roku 1863.
* ''Prometej'' (po slovensky ''Prometeus'') je poviedka s prvkami [[Grécka mytológia|gréckej mytológie]], ktorú Anatolij Kralickij vydal v novinách ''[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]'' (po slovensky ''Svet'') pod pseudonymom Foma Fomyč v roku 1867.
* ''Napoleon v Moskve''.
* ''Ne chody, Hrycju, na večornyci!'' (po slovensky ''Nechoď, Hryc, na priadky!'') je [[Romantizmus (literatúra)|romantická]] [[poviedka]] s prvkami [[Mystika|mystiky]] a [[Folklór (kultúra)|folklóru]], ktorej námetom boli aj známe ľudové piesne z [[Východné Slovensko|východného Slovenska]] a z [[Podkarpatská Rus|Podkarpatskej Rusi]]. Jednou z nich bola pieseň o večnej láske a boji o ľudskú dôstojnosť  ''[[Oj ne chody, Hrycju, ta j na večornyci]]'' (po slovensky ''Oj, nechoď Hryc, na priadky''), ktorá bola prvýkrát uvedená v roku 1805. Anatolij Kralickij časť zo začiatku piesne uviedol na koniec poviedky. Týmto dielom inšpiroval viacerých spisovateľov ([[Alexander Alexandrovič Šachovskoj]], [[Volodymyr Ivanovyč Samijlenko]], [[Mychajlo Petrovyč Staryckyj|Mychaljo Petrovyč Staryckyj]], [[Oľha Julianivna Kobyľanska]]...). Dielo bolo publikované až v roku 1865 v novinách ''[[Slovo (časopis, 1861 – 1887)|Slovo]]'' (po slovensky ''Slovo'').
* ''Fedir Petriuk'' je [[Romantizmus (literatúra)|romantická]] [[poviedka]] s historickou témou, ktorá bola publikovaná v zborníku ''Otečestvennyj sbornik'' (po slovensky ''Vlastenecký zborník'') vo [[Viedeň|Viedni]] v roku 1862.  Dej sa odohráva v pohorí [[Munții Maramureșulu|Munții Maramureșului]] v období [[Mongolský vpád do Uhorska|turecko-tatárskych nájazdov]]. Hlavnou postavou je vidiecky hospodár Fedir Petriuk, ktorý zradou nadobudol bohatstvo a kvôli peniazom je ochotný spraviť čokoľvek. Na druhej strane sú vzbúrenci, ktorých vedie Vasyľ Bahoš. Fedir Petriuk sa na konci stáva žobrákom ako trest za to, že spolupracoval s nepriateľom a zapredal jedinú dcéru do osmanského [[Hárem (islam)|háremu]].
* ''Bratovbyvcia'' (po slovensky ''Bratovrah'') je [[Romantizmus (literatúra)|romantická]] [[poviedka]] s [[Biblia|biblickým]] námetom. Rukopis diela sa nenašielstratil sa v redakcii literárneho zborníka ''[[Halyčanyn (1862)|Halyčanyn]]'' (po slovensky ''Halíčan'').
* ''Juhoslov'ianski amazonky'' (po slovensky ''Juhoslovanské amazonky'') je [[Romantizmus (literatúra)|romantická]] [[poviedka]] s námetom histórie obrany [[Slovania|slovanských]] národov, ktorú Anatolij Kralickij publikoval v roku 1891. Témou je povstanie v juhoslovanskej dedine pod vedením Ivana Holovyča. Toho neskôr zradia a vydajú nepriateľovi. Preto ho nahradí jeho manželka Terkahlavná postava poviedky. Anatolij Kralickij prostredníctvom diela odsúdil vtedajšie pomery v mnohonárodnostnej spoločnosti.
* ''Mojsej'' je [[poviedka]], ktorá bola publikovaná až v roku 1998.

=== Sociálno-spoločenské poviedky ===

* ''Pivnycja'' (po slovensky ''Pivnica'') je sociálno-spoločenská [[poviedka]] a jedno z najvýznamnejších diel Anatolija Kralického. Rieši v nej problém svojho rodného regiónuzrod krčmárstva vďaka rýchlemu vývoju [[Kapitalizmus|kapitalizmu]] a [[Alkoholizmus|alkoholizmu]]. Časté exekúcie mali za následok ešte väčšie zúboženie dedín.
* ''Ekzekutor'' (po slovensky ''Exekútor'') je [[Realizmus vo svetovej literatúre|realistická]] sociálno-spoločenská poviedka na vtedy aktuálnu témubieda a následné [[Exekútor (povolanie)|exekúcie]] na vidieku, ktorá bola publikovaná v roku 1892 pod pseudonymom Ivan Noď v časopise ''[[Beseda (časopis)|Beseda]]'' (po slovensky ''Beseda''). Rozprávačom diela s jednoduchou [[Kompozícia (literatúra)|kompozíciou]] a dejom je exekútor, ktorý cestuje do biednej dediny ''Iršavka.'' Autor v diele ukazuje veľkú prázdnu chyžu, ktorú je tiež potrebné dať do exekúcie. Exekútor odtiaľ berie jedinú vecteplú perinu, pod ktorou leží chorá manželka dedinčana.**' Svoje konanie vysvetľuje povinnosťou. Neskôr sa však zamýšľa, či jeho konanie bolo ozaj spravodlivé.
* *Pijavycja* (po slovensky *Pijavica*) je sociálno-spoločenská poviedka, ktorú Anatolij Kralickij publikoval s Cirillom Szabóom v roku 1869 v rámci knižnej série *Narodnoje čtenije* (po slovensky *Národné čítanie*). Má jednoduchý dej a kompozíciu tvorí 9 častí, z ktorých prvých osem je pomenovaných. Názov označuje hlavnú postavukrčmára Rozenfeľda. Rozenfeľd sa usiluje iba o čo najväčší zisk, na čo používa aj nemorálne spôsoby ako napríklad riedenie pálenky špinavou vodou. Je vdovec s 3 synmi. Jednému z nichMendeľovi chce dať skryté peniaze v pivnici. Tie už predtým objaví dedinčanka Mária, ktorá sa v pivnici skryje a pred odhalením predstiera smrť. Otec a syn prenesú jej telo do lesa, kde ho chcú spáliť. Mária je však dôvtipnázoberie peniaze, hodí ich do ohňa a utečie, za čo sa jej chce Rozenfeľd pomstiť. Mendeľ si následne otvorí vlastnú krčmu a založí aj fabriku. Hoci predáva pálenku lacnejšie, praktizuje nemorálne spôsoby ako otec. Na konci diela Mendeľa postavia pred súd.

### Románové novely

* *Sіľskyj učyteľ* (po slovensky *Dedinský učiteľ*) je realistická románová novela, ktorú Anatolij Kralickij vydal pod pseudonymom Askoľd v novinách *[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]* (po slovensky *Svet*) v roku 1868. Inšpiroval sa dielami nemeckých spisovateľov Johanna Heinricha Daniela Zschokkeho a Jeremiasa Gotthelfa. Obyvatelia v obci Blažovce, kde sa odohráva dej románovej novely, sú opísaní ako leniví, zaostalí a mnohí závislí na alkohole. Hlavnou postavou je nový učiteľ Hryhorij, po príchode ktorého nastáva v dedine zmena. Hryhorij je pracovitý, čestný, presný, dochvíľny a čistotný. Rád číta a rozmýšľa nad tým, ako by bolo možné zlepšiť život ostatných v dedine. Odmieta akékoľvek telesné tresty na vyučovaní. Snaží sa o rozvoj obce – otvorí nedeľnú školu pre dospelých, pekáreň, detský domov, knižnicu, domov dôchodcov a iniciuje výstavbu kamenných domov. Postava je inšpirovaná Alexandrom Duchnovičom. Vo výučbe a pri rozvoji dedinského života mu pomáha aj jeho manželka, ktorá miestne ženy učí domácim prácam. Do mnohých aktivít sa zapája aj miestny kňaz Luka.
* *Ivan* je romantická románová novela, ktorá vznikla na základe prekladu diela *Uli der Knecht* nemeckého spisovateľa Jeremiasa Gotthelfa. Anatolij Kralickij ju publikoval v užhorodských novinách *[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]* (po slovensky *Svet*). Neskôr ju knižne publikoval s Cirillom Szabóom v rámci knižnej série *Narodnoje čtenije* (po slovensky *Národné čítanie*) v roku 1869. Hlavnú postavu predstavuje 20-ročný Ivan, ktorý sa stáva múdrym ekonómom. Nie je však spokojný so svojím životom a východisko nachádza v alkohole.
* *Pugačov* je romantická románová novela, ktorá vznikla na základe prekladu diela *A vakmerő* (po slovensky *Smelý*) od maďarského spisovateľa Móra Jókaia. Anatolij Kralickij však konečný text upravilpreklad zdynamizoval vynechaním vedľajších postáv a epizód. Bol to zároveň jeho prekladateľský debut.

### Povesti

* *Abeľar i Heloysa* (po slovensky *Abélard a Heloisa*) je povesť, ktorú Anatolij Kralickij vydal pod pseudonymom Laborčan v roku 1866.
* *Ďak* (po slovensky *Kostolník*) je povesť, ktorú Anatolij Kralickij publikoval v roku 1866 v zborníku *Otečestvennyj sbornik* (po slovensky *Vlastenecký zborník*) vo Viedni pod pseudonymom Laborčan.
* *Britva i mylo* (po slovensky *Britva a mydlo*) je povesť, ktorá bola uverejnená v novinách *[[Novyj Prolom]]* (po slovensky *Nový prielom*) v roku 1883.
* *Fon Mynkač* je povesť, ktorú Anatolij Kralickij publikoval pod pseudonymom Ivan Noď v roku 1892.
* *Žitejskije drjazgi* (po slovensky *Každodenné škriepky*) je povesť, dej ktorej sa odohráva na jarmokoch v mestách Mukačevo a Berehovo. Témou sú príhody bežných ľudísiroty Marišky, dedinčanov Zozuli a Andráša, ktorí predávajú zakázaný tabak.

### Rozprávky

* *Kazka pro hory* (po slovensky *Rozprávka o horách*) je rozprávka o stvorení hôr. Kde Pán Boh zasial zrno, tam vznikla hora. Pôvodne ich chcel rozmiestniť rovnomerne. Stvorenie nového sveta sa však nepáčilo Diablovi, a preto v podobe osy uštipol Pána Boha. Tomu sa zrná rozsypali a hory boli rozmiestnené nerovnomerne.
* *Sv. Petr i Kolesar* (po slovensky *Sv. Peter a kolesár*) je rozprávka o chudobnom, dôvtipnom, čestnom a neúnavnom kolesárovi Ivanovi Kukynovi. Šesť dní v týždni ťažko pracuje a siedmy deň prehrá všetko v kartách. Raz ho navštívia Ježiš Kristus a sv. Peter. Na znak vďaky za pohostinnosť mu splnia 3 želania. Praje si, aby vždy vyhrával v kartách, aby bol obesený ten, kto mu bude z jablone kradnúť plody, a aby nemohol vstať z jeho lavičky ten, kto si na ňu sadne. Dlhý čas sa Ivanovi darí a koná dobré skutky. Jedného dňa za ním príde Smrť, ktorá si sadne na lavičku a už nemôže vstať. Ivan ju pustí, ak mu predĺži život o 100 rokov. Neskôr si chce zobrať jeho jablko, ale musí predĺžiť Ivanovi život o ďalších 300 rokov. Po 150 rokoch sa Smrť rozhodne veľmi starého Ivana vziať so sebou. Do neba však Ivana nepustia, a tak musí ísť so Smrťou do pekla.
* *Ohoň* (po slovensky *Oheň*) je rozprávka, ktorú Anatolij Kralickij publikoval v časopise *[[Beseda (časopis)|Beseda]]* (po slovensky *Beseda*) pod pseudonymom Ivan Noď v roku 1893. Vystupujú v nej Ježiš Kristus a sv. Peter. Tí odmeňujú dobrých pracovitých biednych ľudí a trestajú každého, kto je pyšný a prišiel nečestne k bohatstvu. Negatívne postavy sú dvaja bratia. Starší je dedinský boháč a mladší je valach. Obidvaja po zbohatnutí zabudnú na niekdajšiu chudobu a spyšnejú. Za trest všetko ich bohatstvo spáli oheň.
* *Frajir na husjačych nohach* (po slovensky *Frajer na husacích nohách*) je rozprávka, ktorá bola publikovaná v časopise *[[Žyťe i slovo]]* (po slovensky *Život a Slovo*) v roku 1894. Hlavnou postavou je Mária, ktorá ako jediná spomedzi kamarátok nemá priateľa a je ochotná pre to urobiť čokoľvek.

### Legendy

* *Dobra baba i čort* (po slovensky *Dobrá baba a čert)* je legenda, ktorú publikovala Oľha Fedorivna Franková v časopise *[[Žyťe i slovo]]* (po slovensky *Život a slovo*) v rámci rubriky *Novely i fablio* (po slovensky *Novely a fabliau*) v roku 1894. Dej sa dohráva sa v dedine, kde ešte nikdy neprišiel kominár. Raz si ho zavolá miestny statkár. Kominár sa spýta na cestu stareny, ktorá zbiera v lese hríby. Tá si myslí, že je čert. Preto mu odporučí dlhšiu cestu, aby nestretol kríž.
* *Zvidky vzjalasja žaba?* (po slovensky *Odkiaľ sa vzala žaba?*) je legenda, ktorá bola publikovaná v časopise *[[Žyťe i slovo]]* (po slovensky *Život a slovo*) v roku 1894. Je o mužovi, ktorému sa narodí dieťa, no nikto nechce byť jeho kmotor. Plakať na konci dediny ho nájdu Ježiš Kristus a sv. Peter. Ježiš Kristus sa ponúkne, že pôjde za kmotra. Pokrstia dieťa a doma sa koná bohatá hostina. Muž postupne zbohatne a spyšnie. Po roku ho znovu navštívia Ježiš Kristus a sv. Peter. Nechce ich už však pohostiť a vyháňa ich z domu. Ježiš Kristus ho preto hodí do mláky a z muža sa stane žaba.

## Pamiatka

* Na počesť Anatolija Kralického boli v mestách Užhorod a Mukačevo pomenované po ňom ulice.
* V rodnej obci Čabiny stojí jeho pomník, ktorého autorom je Juraj Gavula. Pomník bol odhalený v máji 1994.
* Rusínski aktivisti pod vedením Tibora Popovicsa v roku 2006 na budove monastiera v Mária Pócsi odhalili jeho pamätnú tabuľu v rusínčine a v maďarčine.

## Výskum života a tvorby

* Prvý zoznam publikácií Anatolija Kralického uverejnil v roku 1930 ruský historik Fiodor Fiodorovič Aristov pod názvom *Chronologičeskij perečeň napečateľnych sočinenij A. F. Kralickogo. 18501893 gg* (po slovensky *Chronologický zoznam vydaných diel A. F. Kralického. Roky 18501893*). Bibliografia neobsahuje diela uverejnené v periodikách *[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]* (po slovensky *Svet*) a *[[Novyj svit]]* (po slovensky *Nový svet*) ako aj diela napísané počas posledného obdobia jeho života. Bibliografiu neskôr doplnil Julijan Andrijovyč Javorskyj.
* Diela, ktoré Anatolij Kralickij napísal, boli uvedené hlavne v 3 nasledujúcich publikáciách: *Chrestomatija novoji zakarpatskoji ukrajinskoji literatury* (po slovensky *Čítanka novej zakarpatskej ukrajinskej literatúry*) od Juraja Baču a od Heleny Rudlovčákovej z roku 1964, *Anatolij Kralickij: Rozvidka i vybrani tvory* (po slovensky *Anatolij Kralickij: Vybrané diela*) od Jolany Holendovej z roku 1984 a *Komu myla jesť otčyna* (po slovensky *Komu je milá vlasť*) od Valerija Paďaka z roku 1998.
* Eugen Perfecký bol prvý historik, ktorý zistil informácie o ranom detstve Anatolija Kralického vďaka rozhovoru s jeho bratrancomMefodijom Kralickým.
* Ako prvý biografické informácie o živote Anatolija Kralického poskytol Eugenij Fencik vo svojej rozsiahlej historicko-literárnej štúdii z roku 1893*Očerk Ugro-russkoj pismennosti* (po slovensky *ČrtaUhro-ruskej písomnosti*), ktorú publikoval postupne medzi rokmi 1892 až 1896.
* Volodymyr Ivanovyč Birčak v roku 1921 vydal monografiu *Literaturni stremliňňa Pidkarpatskoji Rusi* (po slovensky *Literárne snahy Podkarpatskej Rusi*), kde sa venoval tunajším spisovateľom (vrátane Anatolija Kralického)predstaviteľom tzv. „zabudnutej literatúry“. Označil ich za Ukrajincov, čo vyvolalo kritiku zo strany vtedajších rusofilských výskumníkov (vrátane Heorhija Julianovyča Hevorského a Vasyľa Lazarovyča Mykytasa)..
* Jevgenij Leopoldovič Nedzeľskij v roku 1932 publikoval literárnu črtu *Očerk karpatorusskoj literatury* (po slovensky *Črta karpatskorusínskej literatúry*), kde hovoril o tom, ako spisovatelia pôsobiaci v čase prelomu 19. a 20. storočia na Podkarpatskej Rusi šírili "ruskú" ideu v rámci "uhro-ruskej" literatúry. Týchto spisovateľov (vrátane Anatolija Kralického) označil za karpatských Rusínov. Anatolija Kralického predstavil ako historika, etnografa a spisovateľa. Črta obsahuje aj charakteristiku jeho diel.
* Anatolijovi Kralickému sa počas medzivojnového obdobia v svojich publikáciách venovali Antonín Hartl, Stepan Doboš a Jozef Hanuľa, ktorí označovali Anatolija Kralického za Rusína.
* Informácie o živote a o tvorbe Anatolija Kralického na začiatku 30. rokov 20. storočia zisťoval František Rut Tichý. Vo svojej monografii *Anatolij Kralickij (Příspěvky k studiu jeho života i díla)* rozoberajúcej život a tvorbu Anatolija Kralického písal o pôvode jeho rodiny z Haliče a poskytol informácie o jeho detstve a mladosti. František Rut Tichý považoval Anatolija Kralického za Rusína na základe označenia obyvateľov z jeho rodného kraja, čo vo svojej publikácii vyjadril nasledovne: *„V rodnom kraji autora sa držali a do dnes sa držia národného pomenovaniaRusíni.“*
* Jolana Holendová v roku 1984 publikovala v ukrajinčine monografiu s názvom *Anatolij Kralickyj: Rozvidka i vybrani tvory* (po slovensky *Anatolij Kralickij: Vybrané diela*) po takmer 20-ročnom výskume. Približne tretina knihy je venovaná jeho životu a tvorbe, kde samostatnú časť vydeľuje románovej novele *Kňaz Laborec* (po slovensky *Knieža Laborec*) ako najslávnejšiemu dielu Anatolija Kralického. V ďalšej časti knihy sa nachádza jeho 10 literárnych diel, 4 folklórne zápisy a 6 článkov o niektorých osobnostiach (napríklad o Michailovi Alexandrovičovi Baluďanskom či o Jankovi Kráľovi). Na záver je uvedená bibliografia publikácií Anatolija Kralického. Časť textu vychádza z jej článku publikovaného v zborníku vydanom v roku 1980.
* Valerij Paďak v roku 1989 sa snažil vo vydavateľstve *Karpaty* vydať na ten čas najrozsiahlejšie vydanie tvorby Anatolija Kralického pod názvom *Kňaz Laborec* (po slovensky *Knieža Laborec*), čo sa však nepodarilo kvôli vtedajšej situácii v Sovietskom zväze a skrachovaniu vydavateľstva.
* Valerij Paďak a Larysa Iľčenko v roku 1994 v Užhorode vydali bibliografiu diel Anatolija Kralického, ktorá obsahuje približne 400 titulov. Okrem originálnych diel medzi ne patria aj preklady umeleckých diel slovenských, českých, maďarských, rakúskych, nemeckých, švajčiarskych, ruských a ďalších spisovateľov, novinové články, historické a literárne črty, memoáre, etnografické a štatistické výskumy, folklórne texty Rusínov a Zakarpatských Ukrajincov či články o histórii Rádu sv. Bazila Veľkého, mravoučné či liturgické texty... Snaha o vydanie diel do knižnej verzie vznikla už v roku 1989.
* Valerij Paďak a Michal Pavlič vydali v roku 2019 pri príležitosti 185. výročia dňa narodenia a 125. výročia úmrtia Anatolija Kralického v Prešove s podporou fondu na podporu kultúry národnostných menšínKULTMINOR publikáciu napísanú v rusínskom jazyku s názvom *Anatolij KralyckyjTvory* (po slovensky *Anatolij KralickijDielo*). Kniha obsahuje fakty týkajúceho sa jeho života a tvorby, umelecké prozaické diela, preklady, memoáre, články a historicko-etnografické štúdie, publicistické články (bola dovtedy najrozsiahlejšou zbierkou diel Anatolija Kralickéhoobsahuje 28 diel) ako aj vybranú korešpondenciu z rokov 18641883.
* Valerij Paďak a Michal Pavlič vydali zbierku diel Anatolija Kralického v rusínskom jazyku pod názvom *Kňaz Laborec: Vybrani tvory* (po slovensky *Anatolij Kralickij: Knieža Laborec*) vo Vydavateľstve Prešovskej univerzity v roku 2020. Jej vydanie podporil fond na podporu kultúry národnostných menšínKULTMINOR. Kniha obsahuje fakty týkajúce sa jeho života a tvorby, 32 umeleckých prozaických diel, preklady, memoáre, články a historicko-etnografické štúdie.
* Helena Rudlovčáková sa v rámci svojej vedeckej činnosti venoval aj predstaviteľom literatúry a kultúry 19. storočia, ktorí pôsobili na území východného Slovenska a dnešnej Zakapratskej oblasti Ukrajiny. V roku 1984 napísala samostatnú repertoárovú zbierku venovanú Anatolijovi Kralickému. Jednotlivých spisovateľov (vrátane Anatolija Kralického) označovala za Zakarpatských Ukrajincov.

## Poznámky


## Referencie


## Literatúra

### Odborné publikácie

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Odborné publikácie v periodických vydaniach

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Monografie
* 
* 
* 
* 
* 

### Vydania diel Anatolija Kralického
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Preklady

* 
* 

### Črty

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Historické články

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Folklór

* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Žurnalistika

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Cirkevné články

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Pozri aj
* Monastier Zostúpenia Svätého Ducha
* Laborec (knieža)

## Iné projekty

Kategória:Osobnosti z Čabín
Kategória:Rusíni
Kategória:Slovenské osobnosti rusínskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti v kultúre rusínskeho pôvodu
Kategória:Náboženské osobnosti rusínskeho pôvodu
Kategória:Ukrajinskí spisovatelia
Kategória:Baziliáni