open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Usypaná skala

**Usypaná skala** () je vrch v juhozápadnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Kamenná Poruba, približne  východne od Rajca.

## Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kýčery. Vrch leží v hrebeni, ktorý zasahuje na katastrálne územie mesta Rajec a obcí Kamenná Poruba a Kunerad v okrese Žilina, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Kamenná Poruba a Kunerad, západne sa nachádza mesto Rajec, Ďurčiná a Rajecká Lesná.
 
## Opis
Usypaná skala leží v rázsoche, ktorá vybieha severozápadným smerom z hlavného hrebeňa Lúčanskej Fatry medzi Hnilickou Kýčerou () a sedlom Majbíková. Východným smerom sa svahy zvažujú do údolia Bystričky, ktorou voda odteká do Kuneradského potoka a Rajčanky, severné svahy odvodňuje potok Konštica a juhozápadné Porubský potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.

Severným smerom sa nachádza Skalka (), Jurgová (), Rácovo () a Žiar (), západným Kopaná (), Sokol (), Baba () a Jablonská (), južným Kýčera (), Skalky (), Úplaz (), Hnilická Kýčera (), Oselná () a Javorina () a východným Zvadlivá (), Kopa (), Horná lúka (), Veterné () a Veľká lúka ().

### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje výhľad. Z vhodných lokalít a vyhliadok je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Súľovské a Strážovské vrchy, Kremnické vrchy a Veľkú Fatru.

## Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východne prechádza  červeno značená hrebeňovka z Hnilickej Kýčery () na Veľkú lúku (), odkiaľ je prístup po hrebeni. Prístup je tiež možný z okolitých dolín.

## Referencie

## Pozri aj
* Lúčanská Fatra
* Kýčery
* Zoznam vrcholov v Malej Fatre

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v Malej Fatre
Kategória:Vrchy v Lúčanskej Fatre
Kategória:Vrchy v okrese Žilina
Kategória:Kamenná Poruba (okres Žilina)
Kategória:Kunerad
Kategória:Rajec
Francis Giacobetti

**Francis Giacobetti** (* 1. júl 1939, Marseille – † 8. jún 2025) bol francúzsky fotograf, režisér, producent a scenárista. Preslávil sa najmä réžiou filmu *[[Emmanuella – antipanna]]*, druhej časti zo série Emmanuelle. Taktiež začiatkom 70. rokov spolupracoval na Kalendári Pirelli. Za svoju kariéru fotografoval mnoho významných osobností ako napr. Nelson Mandela, Stephen Hawking, Michail Gorbačov, Ray Charles, Woody Allen, Serge Gainsbourg alebo Rita Levi Montalcini. Bol otcom Louisa Giacobettiho, syna Carole Bouquetovej, ktorý sa narodil v roku 1987.

## Životopis
Ako popredného fotografa si Giacobetti vybrali v roku 1975 aby režíroval druhý film série Emmanuelle. Jaeckin sa druhého pokračovania nezúčastniť nechcel. K sérii filmov sa Giacobetti ešte vrátil o necelých desať rokov a to ako producent štvrtej časti *Emmanuella – Útek pred láskou* (1984).

V roku 1992 Francis Giacobetti ponúkol fotografie na výstavu do Grand Palais, pre Salon des Artistes Français. V roku 1993 si ho vybralo oddelenie Grand Louvre spolu s inými umelcami, aby predstavil súčasné umenie v múzeu umenia. Dvadsaťštyri jeho obrazov stále visí v bývalej kancelárii ministerstva financií, v krídle Richelieu v Louvri. Rok 1994 bol rokom Francisa Bacona od Francisa Giacobettiho, monumentálnej výstavy v galérii Marlborough v Londýne – spolu s 200 fotografiami. Potom prišla ďalšia výstava okolo Francisa Bacona v Sainsbury Center for Visual Art, University of East Anglia, Norwich. Taktiež v roku 2008 prišiel Francis Bacon od Francisa Giacobettiho do galérie Kings Place v Londýne. V roku 2017 Artcurial predal 50 Giacobettiho najlepších fotografií.

## Filmografia
* 1974: *[[Emanuela (film)|Emanuela]]* (fotograf)
* 1975: *[[Emmanuella – antipanna]]* (režisér, scenárista)
* 1975: *Sur le tournage du 2ème opus d'Emmanuelle* – rozhovor (self)
* 1984: *[[Emmanuella – Útek pred láskou]]* (producent)
* 2018: *Mireille Darc, la femme libre* – dokumentárny film (self)

## Referencie

## Literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny web 
* 
* 
* 
* 

Kategória:Francúzski filmoví režiséri
Kategória:Francúzski filmoví producenti
Kategória:Francúzski scenáristi
Kategória:Francúzski fotografi
Kategória:Francúzski maliari
Kategória:Francúzski výtvarníci
Kategória:Osobnosti z Marseille
Kategória:Fotografi kalendára Pirelli
Kategória:Francúzski režiséri erotických filmov
Kategória:Fotografi aktov
Kategória:Režiséri filmov Emmanuelle
The Rolling Stones, Now!

***The Rolling Stones, Now!*** je tretí štúdiový album anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones, ktorý vyšiel v Spojených štátoch. Album v marci 1965 vydal ich americký distribútor London Records. Obsahuje dve predtým nevydané piesne a jednu alternatívnu verziu, no väčšinou pozostáva z piesní vydaných skôr v Spojenom kráľovstve, ako aj z nedávneho singla skupiny zo Spojených štátov, „Heart of Stone“ a B-stranu tohto singlu, „What a Shame“. Mick Jagger a Keith Richards napísali na album štyri skladby (vrátane singlu z USA) a druhú časť skladieb zložili americkí R&B a rokenroloví hudobníci.

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
Čísla skladieb uvedené v zátvorkách nižšie vychádzajú z číslovania skladieb na disku CD.
;The Rolling Stones
* Mick Jagger&nbsp;– spev, harmonika, tamburína, perkusie
* Keith Richards&nbsp;– electrická gitara, vokály
* Brian Jones&nbsp;– electrická a slide gitara, harmonika, vokály
* Charlie Watts&nbsp;– bicie nástroje, perkusie
* Bill Wyman&nbsp;– basová gitara, vokály
;hostia
* Jack Nitzsche&nbsp;– klavír (2, 4), "Nitzsche phone" (zvukové efekt v skladbe č. 9)
* Ian Stewart&nbsp;– klavír (1, 5, 7)

## Rebríčky

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Albumy The Rolling Stones
Kategória:Hudobné albumy z 1965
Fyzulnačka

**Fyzulnačka** je tradičné kultúrne podujatie a medzinárodná súťaž vo varení fazuľovej polievky v Pezinku, ktorú organizuje mesto a Pezinské kultúrne centrum. Súťažné tímy s tajnou receptúrou polievku varia v 30 – 50 litrových kotlinách. „Fyzulnačku“ potom hodnotí odborná porota, ktorá určí troch najlepších. Možnosť hlasovať má aj široká verejnosť, ktorá vyberie najchutnejšiu polievku. Sprievodným programom sú hudobné koncerty.

## História podujatia
Fyzulnačka sa prvýkrát konala v roku 2002 alebo 2003. Vtedy sa jej šéfom a hlavným organizátorom stal Pavol Boriš. Prvých 6 ročníkov sa konalo ako sprievodné podujatie v rámci vinobrania. Od roku 2009 sa koná ako samostatné podujatie koncom augusta. V roku 2011 a v rokoch 2020 – 2022 sa podujatie neuskutočnilo. V roku 2025 sa podujatie presunulo zo 16. augusta na 4. október.

## Referencie

## Zdroje
* Fyzulnačka na goslovakia.sk
* Fyzulnačka na pezinok.sk

Kategória:Kultúra v Pezinku
Myrina

**Myrina**  môže byť:
*starogrécke mesto v ústí rieky Koca Çay, neďaleko mesta Aliağa v provincii Izmir, pozri Myrina (Malá Ázia)
*bývalá obec (démos) na ostrove Lemnos, pozri Myrina (Lemnos) 

**Myrina** môže byť aj:
*v gréckej mytológii kráľovná Amazoniek, pozri Myrina (Amazonka)
 
## Referencie
Jurgová

**Jurgová** () je vrch v juhozápadnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Kunerad, približne  východne od Rajca.

## Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v hrebeni, ktorým vedie hranica katastrálnych území obcí Stránske a Kunerad v okrese Žilina, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú západne situovaný Kunerad, Kamenná Poruba a Stránske, severozápadne sa nachádza Poluvsie, severne Turie a juhozápadne Ďurčiná a Rajecká Lesná.
 
## Opis
Jurgová leží v rázsoche, ktorá vybieha západným smerom z Veľkej lúky () v hlavnom hrebeni Lúčanskej Fatry. Severné svahy sa zvažujú do Stránskej doliny, ktorú odvodňuje Stránsky potok do Rajčanky, južné klesajú do Svitačovej doliny, ktorou voda z oblasti odteká Kuneradským potokom. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.

Severným smerom sa nachádza Žiar (), Kozol (), Kobylie () a Mylný grúň (), východným Skalka (), Krížava (), Veľká lúka (), Slatiny (), Veterné () a Humience (), južným Horná lúka (), Kopa (), Usypaná skala () a Jablonská () a západným Kopaná (), Dubová () a Žibrid ().

### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje výhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť najmä okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Súľovské a Strážovské vrchy.

## Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z blízkych dolín, prípadne hrebeňom z Veľkej lúky ().

## Referencie

## Pozri aj
* Lúčanská Fatra
* Lúčanské Veterné hole
* Zoznam vrcholov v Malej Fatre

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v Malej Fatre
Kategória:Vrchy v Lúčanskej Fatre
Kategória:Vrchy v okrese Žilina
Kategória:Stránske
Kategória:Kunerad
Rádio Bonton

**Rádio Bonton** je česká súkromná rozhlasová stanica. Začala vysielať 7. októbra 1991 ako prvá rýdzo česká rozhlasová stanica. Od začiatku išlo o hudobnú stanicu orientovanú prevažne na cieľovú skupinu 16 až 35 rokov s veľkým množstvom hudobných noviniek a dynamickou aktuálnou muzikou. Teraz vysiela predovšetkým časom preverené české a svetové hity, čomu zodpovedá aj jej slogan – „Tady je česká hudba doma!“

Spoločne s rádiami Evropa 2, Frekvence 1, a Dance Rádio patrí od roku 2018 do mediálnej skupiny Czech Media Invest. Stanica vysiela z 8 FM vysielačov, v DAB+ multiplexe ČRa a na internete.

## História
Rádio Bonton zahájilo vysielanie 7. októbra 1991. Až do roku 2006 stanica sídlila priamo v budove na Zelenom pruhu, odkiaľ vysiela na kmitočte 99,7 MHz. Potom sa z dôvodu zmeny vlastníka presťahovala do centra na Nové Město.

Bontonu sa darilo a v deväťdesiatych rokoch sa stal populárnym médiom šíriacim predovšetkým modernú tanečnú hudbu. V pôvodnej podobe fungoval až do roku 2002, kedy sa Rádio Bonton dostalo do područia talianskej mediálnej skupiny Elmedia. Zo svojho pôvodného názvu upúšťalo postupne – najprv sa z Rádia Bonton stal Bonton Rádio DeeJay, potom sa názov Bonton vytratil úplne, a vzniklo vtedy prvé pražské Rádio DeeJay, ktoré pokrývalo aj stredné Čechy. Koncom roku 2005 sa však Rádio DeeJay začalo pozvoľna meniť späť na Bonton, keď ho získala do svojho portfólia mediálna skupina Lagardere. Vtedy sa písalo, že značka DeeJay nie je súčasťou transakcie, skupina sa však dohodla s pôvodným vlastníkom značky Rádio Bonton o jej nasadení späť do pražského éteru a 1. marca 2006 sa z Rádia DeeJay znovu stal Bonton, ktorý sa ale sústredil na „nezastaviteľný pop-rock“ a so svojim predchodcom nemal veľa spoločného. 1. apríla 2012 došlo k zásadnej zmene hudobného formátu z pop-rocku na české a časom preverené svetové hity. V rovnaký deň došlo tiež k zmene loga, sloganov a webových stránok.

## Súčasnosť
Aj v súčasnosti (2025) sa Rádio Bonton zameriava na časom preverené české, slovenské aj svetové hity, ale nechýba aj novšia hudba. Program stanice tvorí niekoľko moderovaných a nemoderovaných blokov. Súčasťou moderovaných blokov sú krátke správy o počasí, rozhovory a informácie z dopravy. V nočných hodinách sa vyysielajú krátke predtočené správy. V roku 2025 stanica spoločne s Frekvenciou 1 a Európou 2 vstúpila do celoplošného DAB+ multiplexu Českých Rádiokomunikácií, vďaka ktorému získala celoplošné pokrytie signálom.

## Moderátori

* Dan Kostka
* Libor Weber
* Markéta Mayerová
* Milan Bílek
* Milan Fiala
* René Hnilička
* Tomáš Fíla

### Predtým

* Vojta Efler (2020 - 2025 prešiel na stanicu Frekvence 1)
* Iva Lecká (2020 - 2022 prešla na stanicu Rádio Blaník)
* Dan Kohout (prešiel na stanicu Rádio Beat)
* Ladislav Vonz (teraz šéfredaktor Rádia Impuls)
* Michal Jirák (1993 - 1999)

## Vysielače
Rádio Bonton je šírené z nasledujúcich FM a DAB vysielačov

## Externé odkazy
* – oficiálna stránka

Kategória:České rozhlasové stanice
Kategória:Organizácie založené v 1991
Five by Five (Rolling Stones EP)

***Five by Five*** je druhý EP album anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones, ktorý vyšiel v Spojenom kráľovstve, krátko po ich debutovom albume, v auguste roku 1964. Nahrávky vznikli v júni toho istého roka v štúdiu firmy Chess Records v Chicagu (USA). Názov *Five by Five* je slovná hračka, ktorá má vychádzať z faktu, že jeho päť skladieb nahrali piati členovia kapely Rolling Stones.
 
## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
;The Rolling Stones
*Mick Jaggerspev, harmonika, tamburína
*Keith Richardsakustická a elektrická gitara, vokály
*Brian Joneselektrická a akustická gitara, harmonika, vokály
*Charlie Wattsbicie nástroje
*Bill Wymanbasová gitara
;hostia
*Ian Stewartklavír, organ

## Referencie

## Zdroj

Kategória:EP skupiny The Rolling Stones
Kategória:EP z 1964
Teri Hatcherová

**Teri Hatcherová** (* 8. december 1964, Palo Alto, Kalifornia, USA) je americká herečka a speváčka, ktorá sa preslávila úlohou Lois Lane v televíznom seriáli *[[Superman (seriál z roku 1993)|Superman]]* (19931997) a *[[Zúfalé manželky]]* (20042012), kde stvárnila postavu Susan Mayer.

## Detstvo a mladosť
Hatcherová sa narodila v Palo Alto v štáte Kalifornia ako jedináčik. Jej otec je waleského pôvodu, zatiaľ čo jej matka je francúzskeho, nemeckého a sýrskeho pôvodu. Hatcherová navštevovala hodiny baletu na San Juan School of Dance v Los Altos, vyrastala v meste Sunnyvale v Kalifornii. Hatcherová študovala herectvo na American Conservatory Theatre.

## Kariéra
Jednou z jej prvých rolí, bola postava Amy v televíznom seriáli *The Love Boat*, ktorý sa natáčal v rokoch 1985 až 1986. Účinkovala aj v šiestich epizódach televízneho seriálu *[[MacGyver]]*.
[vľavo|náhľad|Hatcherová a jej herecký kolega z televízneho seriálu ''Superman'', [Dean Cain.]]
V roku 1988 hosťovala v epizóde *Star Trek: The Next Generation The Outrageous Okona*. O rok neskôr si zahrala po boku hercov ako Sylvester Stallone a Kurt Russell vo filme *Tango a Cash*.

V roku 1992 sa Hatcherová uchádzala o hlavnú rolu v televíznom seriáli *Som do teba blázon*, ale rolu nakoniec získala Helen Huntová.

Hatcherová získala v roku 1993 hlavnú ženskú rolu v televíznom seriáli *[[Superman (seriál z roku 1993)|Superman]]*, kde stvárnila reportérku Lois Lane. Jej hereckým kolegom, ktorý stvárnil Supermana, bol Dean Cain. Hatcherová s Cainom účinkovali v televíznom seriáli od roku 1993 do 1997.

V roku 1997 si zahrala vo filme *[[James Bond: Zajtrajšok nikdy nezomiera]]*. V roku 2001 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Antonio Banderas, Carla Guginová a Alan Cumming vo filme *Spy Kids: Špióni v akcii*.

Hatcherová v rokoch 2004 až 2012 účinkovala v televíznom seriáli *[[Zúfalé manželky]]*, v ktorom stvárňovala postavu Susan Mayer. Za svoj herecký výkon obdržala v roku 2005 cenu Zlatý glóbus a cenu SAG.

V roku 2010 bola špeciálnym hosťom v poslednej sérii televízneho seriálu *[[Smallville]]*, kde stvárnila postavu Elly Lane, matky Lois Lane, ktorú v seriáli *[[Smallville]]* stvárnila Erica Durance.

V roku 2016 sa objavila v druhej sérii televízneho seriálu *[[Supergirl (seriál)|Supergirl]]*, kde stvárnila postavu menom Rhea. V rokoch 2016 až 2017 sa objavila v niekoľkých epizódach televízneho seriálu *Správna dvojka*.

## Súkromný život
V júni 1988 sa Hatcherová vydala za Marcusa Leitholda. Ich manželstvo sa skončilo rozvodom o rok neskôr. Od roku 1994 do roku 2003 bola vydatá za herca Jona Tenneyho, s ktorým má dcéru, narodenú v roku 1997.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Filmové herečky USA
Kategória:Televízne herečky USA
Kategória:Dabingové herečky USA
Kategória:Speváčky USA
Kategória:Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon v seriáli (komédia/muzikál)
Kategória:Držitelia Screen Actors Guild Award
Kategória:Osobnosti USA sýrskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti USA waleského pôvodu
Kategória:Osobnosti USA francúzskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti USA nemeckého pôvodu
Kategória:Osobnosti z Palo Alto
Charles Matton

**Charles Matton** (* 13. september 1931, Saint-Ouen† 19. november 2008, Paríž) bol francúzsky maliar, sochár, ilustrátor, spisovateľ, fotograf, scenárista a režisér.

Charles Matton vystavoval svoje obrazy a sochy predovšetkým vo Francúzsku, Taliansku a Japonsku. Vystavoval aj v Palais de Tokyo, Múzeu moderného umenia v Paríži, Centre Georges Pompidou či Forum Gallery.

Zomrel v novembri 2008 vo veku 77 rokov na rakovinu pľúc.

## Životopis
Matton začal vystavovať svoje figuratívne maľby v 50. rokoch 20. storočia, v čase, keď dominovalo abstraktné umenie. Po mnohých neúspechoch a sklamaniach v tejto oblasti sa preorientoval na ilustrátorstvo. Začiatkom 70. rokov sa stal aj filmovým režisérom s pozoruhodným prvým celovečerným filmom *L'Italien des roses* (1972). Následne natočil kuriózny film *[[Spermula]]* (1976), hororovo-erotického charakteru. Neskôr začal navrhovať krabice, v ktorých umelecky vytváral miniatúrne priestory. Tieto krabice mu priniesli určité uznanie vo svete umenia. Následne sa z času na čas vracal do sveta filmu, najmä vďaka réžii drámy *La Lumière des étoiles mortes* z roku 1994 a vizuálne veľkolepému životopisnému filmu *Rembrandt* (1999). Počas kariéry vystavoval svoje diela v rôznych krajinách no predovšetkým v Paríži.

## Kinematografia

### Krátkometrážne snímky
* 1967: *La Pomme ou l’Histoire d’une histoire* (scenár, réžia a herec)12 min.
* 1968: *Paris Mais 68* ou *Mai 68 ou les violences policières* (scenár a réžia)11 min.
* 1969: *Activités vinicoles dans le Vouvray* (scenár a réžia)15 min.

### Filmy
* 1972: *L’Italien des roses* (scenár a réžia)
* 1976: *[[Spermula]]* (scenár a réžia)
* 1988: *Douanes* (scenár a réžia)
* 1994: *La Lumière des étoiles mortes* (scenár a réžia)
* 1999: *Rembrandt* (scenár a réžia)

## Publikácie
* 1989: *Charles Matton*
* 1991: *Charles Matton*
* 1991: *Charles Matton*
* 1992: *Rétrospective et citations*
* 1999: *Matton Rembrandt*
* 1999: *Rembrandt*
* 2002: *Within these Walls*
* 2002: *Être artiste aujourd'hui*
* 2010: *Emboîtements*

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny web
* 
* 
* 
* 
* Cercle des amis de Charles Matton

Kategória:Francúzski filmoví režiséri
Kategória:Francúzski scenáristi
Kategória:Francúzski maliari
Kategória:Francúzski sochári
Kategória:Francúzski výtvarníci
Kategória:Francúzski fotografi
Kategória:Úmrtia na rakovinu pľúc
Gróf Monte Christo

**Gróf Monte Christo** môže byť:

* román Alexandra Dumasa, pozri Gróf Monte Christo (kniha)
* film z roku 2024, pozri Gróf Monte Christo (film z roku 2024)
* seriál z roku 1998, pozri Gróf Monte Christo (seriál)
Zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom VII.

[náhľad|Znázornenie pápeža [Gregor VII. (pápež)|Gregora VII. (Paul von Bernried, *Vita Gregorii VII.*, 1. polovica 12. storočia)]]

Toto je **zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom VII.**

## Menovacia politika
Pápež Gregor VII. vymenoval počas svojho pontifikátu (10731085) 31 kardinálov v ôsmych konzistóriách, ktoré sa spočiatku konali skoro pravidelne každý rok; neskôr sa ich frekvencia znížila. Najviac kardinálov bolo vymenovaných počas prvého roku pontifikátu.

Hlava Cirkvi vymenovala minimálne 5 kardinálov talianskeho pôvodu a 5 francúzskeho; pôvod ďalších 21 kardinálov nie je úplne zrejmý. Medzi vymenovanými sa nachádzali aj dvaja neskorší pápeži: Eudes de Lagery sa stal Urbanom II. a Raniero de Bieda pápežom Paschalom II.

Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Gregor VII., bol kardinál Benedetto (kreovaný v roku 1077). Skonal pravdepodobne po 5. máji 1125, teda zhruba 39 rokov po pontifikovej smrti. Pápež Lev XIII. potvrdil 14. júla 1881 dovtedajší kult uctievania Eudesa de Lagery, neskoršieho pápeža Urbana II. ako svätého.

## Konzistórium v 1073
# Kardinál Regizzo (?1078?)
# sv. Eudes kardinál de Lagery, OSB (1035/1042?1099), neskôr pápež Urban II.
# Kardinál Conone (?1123)
# Kardinál Deusdedit (1043?1098/1099)
# Benedetto kardinál Cao (?1087)
# Kardinál Jean (??)
# Raniero kardinál de Bieda (1053/1055?1118), neskôr pápež Paschal II.
# Kardinál Natrone (??)
# Kardinál Giovanni (?1088?)
# Kardinál Éven, OSB (?1081)
# Kardinál Gregorio (?1086?)
# Kardinál Giovanni (??)
# Kardinál Gregorio (?1085)

## Konzistórium v 1074
# Kardinál Giovanni (??)

## Konzistórium v 1075
# Kardinál Graziano (?1086)
# Kardinál Falco (?1079)
# Kardinál Innocenzo (??)
# Kardinál Bonsignor (?1085)
# Kardinál Crescenzio (??)
# Licinio kardinál Savelli (?1088)
# Kardinál Berardo (?1115?)

## Konzistórium v 1076
# Pietro kardinál Damiano ml., OSB (?1091)

## Konzistórium v 1077
# Kardinál Benedetto (?1125?)
# Kardinál Desiderio (?1099?)
# Kardinál Pietro (??)

## Konzistórium v 1078
# Kardinál Gregorio (?1086?)
# Richard kardinál de Milhau, OSB (?1121)

## Konzistórium v 1080
# Kardinál Giovanni Minuto (?1094)
# Kardinál Stefano (??)

## Konzistórium v 1084
# Kardinál Gebizo, OSB (?1097)

## Konzistórium v 1085
# Kardinál Azzo (?1124?)

## Referencie


## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom II. (predchodcom)
* Zoznam kardinálov vymenovaných Viktorom III. (nástupcom)

## Zdroj

Gregor 07
Herci

**Herci** môžu byť:

* množné číslo slova herec
* film z roku 2002, pozri Herci (film z roku 2002)
* film z roku 2000, pozri Herci (film z roku 2000)
* film z roku 1998, pozri Herci (film z roku 1998)
* film z roku 1995, pozri Herci (film z roku 1995)
* film z roku 1954, pozri Herci (film z roku 1954)
Eiffel

**Eiffel** môže byť:

* film z roku 2021, pozri Eiffel (film z roku 2021)
* programovací jazyk, pozri Eiffel (programovací jazyk)
* hudobná skupina, pozri Eiffel 65
* priezvisko, napr.:
** Gustave Eiffel, architekt

## Pozri aj
* Eifel
San Giovanni Rotondo

**San Giovanni Rotondo** je mesto a obec (*comune*) v provincii Foggia a regióne Apúlia na polostrove Gargano v južnom Taliansku. Je tiež súčasťou Národného parku Gargano.

San Giovanni Rotondo bolo domovom svätého Pia z Pietrelciny od 28. júla 1916 až do jeho smrti 23. septembra 1968. Pútnický kostol Pátra Pia bol postavený z úcty k svätému a zasvätený 1. júla 2004. Mesto je známe svojou nemocnicou a medicínsko-výskumným centrom Casa Sollievo della Sofferenza (*Domov pre trpiacich*), ktoré založil svätý Pio z Pietrelciny.

Neďaleká Svätyňa svätého Michala archanjela v Monte Sant'Angele je tiež miestom katolíckych pútí a v roku 1987 ju navštívil Pápež Ján Pavol II.

## Partnerské mestá
*  Monte Sant'Angelo, Taliansko
*  Wadowice, Poľsko
*  Pietrelcina, Taliansko
* Bari, Taliansko
*  Marktl, Nemecko

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Mestá v Apúlii
Končiar (vrch v Malej Fatre)

**Končiar** () je vrch v južnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Trebostovo, približne  juhozápadne od Martina.

## Poloha
Nachádza sa na východe južnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý zasahuje na katastrálne územie obcí Trebostovo a (čiastočne) Bystrička v okrese Martin, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Bystrička, Turčiansky Peter a Trebostovo, juhovýchodne sa nachádza Trnovo a Valča, južne Kláštor pod Znievom a severovýchodne mesto Martin.
 
## Opis
Končiar leží v rázsoche, ktorá vybieha z Hornej lúky () v hlavnom hrebeni Lúčanskej Fatry juhovýchodným smerom na Ostré (). Juhozápadne sa nachádza Trebostovská dolina, ktorou voda z priľahlých svahov odteká Trebostovským potokom do rieky Turiec, severovýchodne hrebeň vymedzuje Veľká Bystrická dolina, ktorou vodu z lokality odvádza potok Bystrička. Na vrchol vedie značená turistická trasa.

Severným smerom sa nachádzajú atraktívne Martinské hole s vrcholmi Krížava (), Veľká lúka (), Veterné () a Humience (), severne susedí aj Ostré () a Horná lúka (), západným smerom leží Kopa (), Usypaná skala (), Zvadlivá (), Hnilická Kýčera () a Javorina (), južným Rovienky () a Zniev () a východným Dubový diel () a Hrádok ().

### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje výhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Turčiansku kotlinu, Žiar, Kremnické vrchy a Veľkú Fatru, ojedinele i Západné Tatry.

## Prístup
* po  žlto značenom chodníku:
** od juhovýchodu z Trebostova
** od severozápadu z Turatínskeho sedla (križovatka so  zelenou značkou z Bystričky na Hornú lúku)

## Referencie

## Pozri aj
* Lúčanská Fatra
* Lúčanské Veterné hole
* Zoznam vrcholov v Malej Fatre

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v Malej Fatre
Kategória:Vrchy v Lúčanskej Fatre
Kategória:Vrchy v okrese Martin
Kategória:Trebostovo
Končiar

**Končiar** môže byť:

* vrch v Malej Fatre (), pozri Končiar (vrch v Malej Fatre)
* vrch v Štiavnických vrhoch (), pozri Končiar (vrch v Štiavnických vrchoch)
Monte Sant'Angelo

**Monte Sant'Angelo** (*Mónde* [mondə] v montanarskom nárečí) je mesto 
a obec (*comune*) v provincii Foggia a regióne Apúlia na južných svahoch Monte Gargano v južnom Taliansku.

## História
Samotné mesto Monte Sant'Angelo vzniklo v 11. storočí. Medzi rokmi 1081 a 1103 bolo Monte Sant'Angelo hlavným mestom rozsiahleho normanského panstva pod správou grófa Henricha, ktorý bol vazalom Byzantskej ríše.

V jaskyni, v ktorej sa nachádza Svätyňa svätého Michala archanjela, podľa legendy došlo k zjaveniu archanjela Michaela v rokoch 490, 492 a 493. Kvôli udalostiam, ktoré sú spojené s posledným z troch zjavení, sa oslavuje 29. septembra ako hlavný Michaelov sviatok. Ide o veľmi významné pútnické miesto. V roku 1987 navštívil svätyňu pápež Ján Pavol II.

Mestská štvrť (*rione*) Junno je najstaršou štvrtou v meste. Je charakteristická množstvom malých jednoposchodových radových domčekov, ktoré sú bielené vápnom. Sú veľmi malé, často sa jedná o jedinú miestnosť a dvorček. Vznik tejto štvrti sa datuje do 6. storočia. Štvrť Junno je obývaná (informácie z roku 2022).

V 17. storočí sa mesto stalo súčasťou Neapolského kráľovstva, ku ktorému patrilo až do zjednotenia Talianska v roku 1861.

Dňa 25. júna 2011 bola Svätyňa svätého Michala archanjela v Monte Sant'Angelo zapísaná do zoznamu svetového dedičstva UNESCO.

## Galéria

Súbor:Monte Sant'Angelo (náměstí před Svatyní Archanděla Michaela).jpg|Námestie pred Svätyňou svätého Michala archanjela.
Súbor:Svatyně archanděla Michaela, Monte Sant'Angelo, Itálie.jpg|Vstup do Svätyne svätého Michala archanjela. Táto svätyňa je postavená nad jaskyňou, kde podľa legendy prišlo k trojitému zjaveniu archanjela Michala v 5. storočí.
Súbor:Monte Sant'Angelo, Itálie.jpg|Pohľad na rad domov v historickej časti mesta


## Referencie

## Pozri aj
* pane di Monte Sant'Angelo

## Iné projekty

## Externé odkazy
*  

## Zdroj

Kategória:Mestá v Apúlii
Zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom II.

[náhľad|Umelecká predstava pápeža [Alexander II. (pápež)|Alexandra II. (mozaika, Bazilika svätého Pavla za hradbami, Rím)]]

Toto je **zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom II.**

## Menovacia politika
Pápež Alexander II. vymenoval počas svojho pontifikátu (10611073) 45 kardinálov. Ku kreovaniam dochádzalo skoro každý rok, pričom najviac (8) ich pápež vymenoval v roku 1062.

Hlava Cirkvi vymenovala minimálne 11 kardinálov talianskeho pôvodu, 3 francúzskeho, 2 nemeckého a 1 gréckeho; pôvod zvyšných 28 prelátov nie je úplne zrejmý. Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Alexander II., bol benediktín kardinál Alberto. Skonal v roku 1116, teda približne 43 rokov po pontifikovej smrti. Rímske martyrológium uvádza Pietra Ignea kardinála Aldobrandiniho ako blahoslaveného a Anselma kardinál da Baggio ako svätého.

## Menovania v 1061
# Kardinál Romano (?1063?)
# Kardinál Emanno (?1088)
# Kardinál Udeberto (??)
# Kardinál Leone, OSB (?1088)

## Menovania v 1062
[náhľad|[Svätec|Svätý Anselmo da Baggio, ktorý na obraze má videnie počas posviacky kostola v San Paole, sa stal kardinálom v roku 1062. (Francesco Borgani, olej na plátne, asi 1616)]]
# Kardinál Pietro (?1065?)
# Kardinál Ubaldo (?1094)
# Kardinál Bonifazio (?1088?)
# Kardinál Adimaro (?1073?)
# Kardinál Pietro (?1099?)
# Anzelm kardinál da Baggio (1035/10401086)
# Teodino kardinál Sanseverino, OSB (?1099)
# Kardinál Pietro (?1120)

## Menovania v 1063
# Kardinál Ponone (?1073)
# Kardinál Attone (?1083)
# Hugues kardinál de Die (1040?1106)

## Menovania v 1065
# Kardinál Leopertus (?1069)
# Kardinál Giovanni (?1088)
# Bernard kardinál de Millau, OSB (1045?1079)
# Pietro kardinál Atenolfo, OSB (?1069?)
# Kardinál Ottaviano (??)

## Menovania v 1066
# Kardinál Giovanni (?1095)

## Menovania v 1067
# Kardinál Gerhard, OSB (1000?1077)
# Kardinál Giovanni (?1080?)
# Kardinál Ubaldo (?1077?)
# Kardinál Bernardo (?1073?)
# Kardinál Giovanni (??)

## Menovania v 1068
# Kardinál Basilios (?1074?)
# Uberto kardinál Belmonte (?1082)

## Menovania v 1069
# Pietro kardinál Orsini (?1073?)

## Menovania v 1070
# Kardinál Firmino (??)
# Kardinál Alberto, OSB (?1116)

## Menovania v 1072
[náhľad|[Blahorečenie|Blahoslavený Pietro Igne Aldobrandini (v strede) sa stal členom kardinálskeho kolégia v roku 1072. (Marco Palmezzano, maľba, 15. storočie)]]
# bl. Pietro Igneo kardinál Aldobrandini, OSB (1020?1089)
# Kardinál Guitmond, OSB (?1084)
# Paolo kardinál Boschetti (?1073)
# Kardinál Nicola (??)
# Kardinál Nicola (??)

## Menovania v 1073
# Kardinál Rodolfo (??)
# Kardinál Giovanni (?1099?)
# Kardinál Uberto (??)
# Kardinál Roberto (?1099?)
# Kardinál Arduino (?1099?)

## Menovania v neurčenom roku
# Kardinál Ferdinando (??)
# Kardinál Ugo (??)
# Kardinál Ugo (??)
# Kardinál Curione (?1099?)

## Referencie


## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom II. (predchodcom)
* Zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom VII. (nástupcom)

## Zdroj

Alexander 02
Cesenatico

**Cesenatico** (romagnolsky: *Ziznàtic*) je prístavné mesto a obec (*comune*) s približne 26 000 obyvateľmi na jadranskom pobreží Talianska. Nachádza sa v provincii Forlì-Cesena v regióne Emilia-Romagna, asi 30 km južne od Ravenny. Prístavný kanál Cesenatico preskúmal a nakreslil Leonardo da Vinci na žiadosť Cesara Borgiu ako súčasť jeho plánov na opevnenie neďalekého mesta Cesena.

## Frazioni
Toto sú *frazioni* (mestské časti) mesta Cesenatico:
* Bagnarola
* Borella 
* Cannucceto
* Sala
* Valverde
* Villalta
* Villamarina
* Zadina

## Osobnosti mesta
náhľad|Socha Marca Pantaniho
* Marcella Hazan (* 1924 – † 2013), autorka kuchárskych kníh
* Emilio Pericoli (* 1928 – † 2013), spevák
* Giorgio Ghezzi (* 1930 – † 1990), futbalový brankár a manažér
* Maurizio Delvecchio (* 1962), maliar žijúci a pôsobiaci v Cesenaticu
* Marco Pantani (* 1970 – † 2004), profesionálny cyklista
* Mattia Graffiedi (* 1980), futbalista
* Dalia Muccioli (* 1993), cyklistka

## Partnerské mestá
Partnerskými mestami Cesenatica sú:
* Aubenas, Francúzsko
* Schwarzenbek, Nemecko
* Sierre, Švajčiarsko
* Zelzate, Belgicko

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Mestá v regióne Emilia-Romagna
December’s Children (And Everybody’s)

***December’s Children (And Everybody’s)*** je piaty americký album anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones. Album bol vydaný hudobným vydavateľstvom London Recordings v decembri roku 1965. Album je primárne zostavený z rôznych už vydaných skladieb z celej doterajšej hudobnej kariéry kapely a nachádzajú sa na ňom skladby, ktoré boli na britskej verzii *[[Out of Our Heads]]*. Podľa vyjadrenia basgitaristu kapely, Billa Wymana Jagger v roku 1968 o nahrávke povedal, že to „nie je album, je to len kompilácia skladieb“. Medzi nahrávkami je aj ich vtedy dosť aktuálny medzinárodný hitový singel „Get Off of My Cloud“, ako aj ich remake hitu Jagger-Richards, ktorý pôvodne zložili pre Marianne Faithfullovú, „As Tears Go By". Táto verzia piesne vyšla aj ako druhý singel albumu v USA.

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
;The Rolling Stones
* Mick Jagger – spev, vokály (A1, A2, B1, B2, B4, B5), tamburína (B4)
* Keith Richards – elektrická gitara (všetko okrem B3), akustická gitara (B1, B3), vokály (A1, A2, 5–B2, B4–12), spev (B1)
* Brian Jones – elektrická gitara (A1, A2, B1–B2, B5), akustická gitara (A3, B4), slide gitara (12), harmonika (A4, 12), organ (B2), vokály (A3)
* Bill Wyman – basová gitara (všetko okrem B3), vokály (A3)
* Charlie Watts – bicie nástroje (všetko okrem B3)
;hostia
* Ian Stewart – klavír (A2, 4, B1)
* Mike Leander – aranžmány sláčikov (B3)

## Rebríčky

## Certifikácie

## Referencie

Kategória:Albumy The Rolling Stones
Kategória:Hudobné albumy z 1965
Serdešna Oksana

***Serdešna Oksana*** (po slovensky *Srdečná Oksana*) je románová novela Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, ktorá bola prvýkrát publikovaná v roku 1841 v almanachu *[[Lastivka]]* (po slovensky *Lastovička*). Témou románovej novely je príbeh ženy s nemanželským dieťaťom, ktorú zviedol vojak, čo predstavuje rovnakú tematiku ako v poéme *[[Kateryna (poéma)|Kateryna]]* od Tarasa Hryhorovyča Ševčenka.

## Prijatie
Vzťah diela s poémou *[[Kateryna (poéma)|Kateryna]]*. Ešte aj samotný Hryhorij Kvitka-Osnovianenko v liste z 23. októbra 1840 písal Tarasovi Hryhorovyčovi Ševčenkovi o podobnosti/o spoločných znakoch/o spoločných vlastnostiach diel *Kateryna* a *Serdešna Oksana*:Neskôr vznikla teória, podľa ktorej Taras Hryhorovyč Ševčenko mohol čítať *Serdešnu Oksanu* (po slovensky *Srdečnú Oksanu*) v čase, keď pomáhal Jevhenovi Pavlovyčovi Hrebinkovi založiť almanach *[[Lastivka]]* (po slovensky *Lastovička*). Jevhen Pavlovyč Hrebinka dostal podľa názoru Jurija Oleksijovyča Ivankina románovú novelu Hryhorija Kvitku-Osnovianenka obdržal na prelome rokov 1838 a 1839; v rovnakom čase bola napísaná poéma *[[Kateryna (poéma)|Kateryna]]*.

29. novembra 1925 mal Oleksandr Kollessa v aule Geologického ústavu pražskej univerzity prejav na inauguračnej prednáške s názvom *Genéza modernej ukrajinskej drobnej prózy (povisti)*. V prejave sa sústredil na prozaickú tvorbu Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, čo porovnával s českou prózou – pozornosť zameral hlavne na diela Boženy Němcovej. Zároveň aj konštatoval analógiu poviedky *Sestry* od Boženy Němcovej a románovej novely *Serdešna Oksana* Hryhorija Kvitku-Osnovianenka.

## Vydania

* 
* 

## Referencie

## Zdroje

* 
* 
* 

Kategória:Ukrajinské romány
Kategória:Hryhorij Kvitka-Osnovianenko
Ivan Fedorovyč Štejn

**Ivan Fedorovyč Štejn** (* koniec 18. storočia† 1837) bol impresário, režisér a choreograf pochádzajúci z Braunschweigu. Od roku 1802 pôsobil na scénach nemeckých divadiel v Petrohrade a v Moskve. Neskôr prišiel na územie súčasnej Ukrajiny – v rokoch 18041809 bol choreografom v divadle J. Ilinského v obci Romaniv. Pôsobil ako učiteľ tanca – na gymnáziu v Kyjeve (18091811) a na Charkovskej univerzite (18121816). Od roku 1816 pokračovali ako impresário v Charkov, kde spolupracoval s Osipom Ivanovičom Kalinovským, kde budovali miestne divadlo.

Mal v tom čase najväčší herecký súbor (40 herci a 20 hudobníkov) – vystupoval v Poltave, v Odese, v Kyjeve aj v ďalších mestách. Herecký súbor tvoril napríklad Mychajlo Semenovyč Ščepkin, Petro Jehorovyč Barcov, Ľubov Młotkowska, Ludwik Młotkowski, Karpo Trochymovyč Solenyk, Ivan Chrystyjanovyč Drejsih a ďalších. Ich repertoár tvorili divadelné hry Ivana Petrovyča Kotľarevského, Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, ako aj svetových dramatikov – Williama Shakespeara, Friedricha Schillera či Molièra.

## Zdroje

* 
* 
* 

Kategória:Ukrajinskí režiséri
Kategória:Osoby s neistým dátumom narodenia
Kategória:Narodenia v 17. storočí
Kategória:Osoby s neistým dátumom úmrtia
Kategória:Úmrtia v 1837
Kategória:Portál:Ľudia/Zapojené články
Ludwik Młotkowski

**Ludwik Młotkowski** (* 1795 – † 27. marec 1855) bol herec, režisér a impresário Ruskej ríše. Jeho manželku bola známa rusko-ukrajinská herečka Ľubov Młotkovská.

## Životopis
Ludwik Młotkowski sa narodil v roku 1795 v poľskej šľachtickej rodine. Od roku 1816 vystupoval v&nbsp;súboroch A. Žmijevského, O. Lenkawského, neskôr aj Ivana Fedorovyča Štejna.

Ludwik Młotkowski spolu s ďalšími hercami zo súboru Ivana Fedorovyča Štejna vytvoril vlastný súbor, ktorý vystupoval v Charkove – boli v ňom napríklad L. Ostriakova, Karpo Trochymovyč Solenyk, Nikolaj Chrisanfovič Rybakov, Ľubov Młotkowska. Spočiatku si prenajímal Charkovské a na dve sezóny aj Kyjevské divadlo. Vystupovali v Kyjeve, v Jelysavethrade, ako aj v ďalších ukrajinských mestách. Młotkowski v roku 1842 vytvoril vlastné divadlo v Charkove, pri ktorom existovala aj divadelná škola. O&nbsp;rok neskôr však zbankrotoval a odišiel do Oriola.

Bol pochovaný na Prvom kresťanskom cintoríne v Odese, ktorý bol komunistami zničený v roku 1937. Na jeho mieste vznikli Park Iľjiča so zábavnými atrakciami a zoologická záhrada. Do súčasnosti sa zachovali informácie iba o niektorých premiestneniach tiel zo starého cintorína iba časť cintorína a informácie, ale v prípade Młotkowského sa stratili.

## Divadelná tvorba
Ludwik Młotkowski uskutočnil so svojím súborom inscenácie divadelných hier: *[[Útrapy z rozumu]]* odAlexandra Sergejeviča Gribojedova, *[[Revízor (divadelná hra)|Revízor]]* od Nikolaja Vasilieviča Gogoľa, *[[Hamlet]]* od Williama Shakespeara, *[[Mirandolína]]* od Carla Goldoniho, *[[Úklady a láska]]* od Friedricha Schillera, *[[Svataňňa na Hončarivci]]* od Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, *Olena Glinska* a *Smerť ili česť* (po slovensky *Smrť alebo česť*) od Nikolaja Aleksejeviča Polevoja a ďalšie.

Herecký súbor Ludwika Młotkowského bol jeden z najlepších na Ukrajine. Tvorili ho napríklad Karpo Trochymovyč Solenyk, Ivan Chrystyjanovyč Drejsih, Mychajlo Semenovyč Ščepkin, Pavel Stepanovič Močalov, Teofil Matvijovyč Dombrovskyj, Karl Mychajlovyč Zelinskyj a ďalší.

## Referencie

## Zdroje

* 
* 
* 
* 
* 
* 

Kategória:Poľskí divadelní herci
Kategória:Poľskí režiséri
Kategória:Osoby s neistým dátumom narodenia
Viasat True Crime

**Viasat True Crime** je televízna stanica vysielajúca kriminálne programy bola spustená 6. júna 2024 a patrí pod Viasat World.

Kanál sa venuje rôznym typom kriminálnej produkcie. Harmonogram zahŕňa kriminálne programy. Viasat True Crime môžu od 6. júna sledovať predplatitelia poskytovateľov Canal+, UPC Polska a Orange TV. Od júla 2024 je k dispozícii aj u satelitného operátora Polsat Box. Pre Česko a Slovensko je stanica dostupná na družici Eutelsat 16A, kde svoje služby poskytuje aj slovenský satelitný operátor ANTIK Sat. Oficiálne ju v Česku a na Slovensku zaradili operátori 4ka TV, Magio, Magenta TV a Vodafone TV.

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálne stránky 

Kategória:Televízne stanice
Osip Ivanovič Senkovskij

**Osyp Ivanovyč Senkovskij** (poľ. *Józef Julian Sękowski*, najznámejší pseudonym: Baron Brambeus; * 31. marec 1800, Antologon, okres Vilnius, Ruská ríša, dnes Litva   – † 16. marec 1858, Petrohrad, Ruská ríša, dnes Rusko) bol rusko-poľský orientalista, polyglot, spisovateľ, kritik, redaktor a novinár.

## Životopis
Osyp Ivanovyč Senkovskij sa narodil 31. marca 1800 v šľachtickej rodine, ktorá patrí do starobylého rodu Sarbevskovcov. Nadobudol najskôr vzdelanie doma, skoro prejavil vzťah k filológii. V detstve sa učil staré jazyky – jeho učiteľom bol profesor Vilniuskej univerzity Gottfried Ernst Groddeck. Učil sa v Minskom kolégiu. Počas štúdia na Vilniuskej univerzite absolvoval štúdium na 3 fakultách – na fyzikálno-matematickej, na filologickej a na morálno-politickej. Pokračoval na lekárskej fakulte – počas štúdia však vážne ochorel. Aby si odpočinul od štúdia, v roku 1819 odišiel do Istanbulu za účelom zlepšenie praktickej znalosti východných jazykov. Formálne neukončil univerzitu.

V rokoch 1819 – 21 uskutočnil cestu po Turecku, po Sýrii a po Egypte. Čiastočne na ňu prispeli vedci z Vilniusu pod podmienkou, že sa počas cesty zozbierajú dokumenty o poľsko-tureckých vzťahoch. V roku 1821 prišiel z cesty do Petrohradu, kam priniesol odborné práce a staré arabské rukopisy.

Ovládal mnoho jazykov. Okrem európskych jazykov dokonale ovládal východné jazyky – obzvlášť turečtinu a arabčinu – okrem rozprávania v nich písal prozaické diela a básne, ďalej perzštinu, novogréčtinu, taliančinu a srbčinu. Neskôr sa naučil aj čínštinu, mongolčinu a tibetčinu.

Senkovskij sa stal zakladateľom ruskej orientalistiky.

## Zdroje

* 
* .
* .
* .
* .
* .
* 

Kategória:Ruskí spisovatelia
Kategória:Poľskí spisovatelia
Kategória:Poľskí novinári
Kategória:Ruskí novinári
Kategória:Poľskí orientalisti
Kategória:Ruskí orientalisti
Kategória:Redaktori
Kategória:Polygloti
Kategória:Poľskí literárni kritici
Kategória:Ruskí literárni kritici
Hašima (ostrov)

**Hašima** () je ostrov v Japonsku nachádzajúci sa v prefektúre Nagasaki necelých dvadsať kilometrov juhozápadne od rovnomenného mesta. Rozprestiera sa na ploche vyše 6 hektárov. Od roku 2015 je zapísaný na Zozname svetového dedičstva UNESCO ako súčasť lokalít japonskej priemyslovej revolúcie Meidži.

## Opis ostrova
Kvôli početným a kvalitným zásobám tam začiatkom priemyselnej revolúcie začali ťažiť uhlie. V roku 1887 bola na ostrove vybudovaná prvá uhoľná šachta. Po pár rokoch od spustenia bola ťažba zastavená kvôli zlým poveternostným podmienkam. V roku 1890 bane kúpil koncern Mitsubishi, aby tam vystaval infraštruktúru čím veril, že ťažba bude účinnejšia, ak budú zamestnanci bývať bližšie k baniam. A tak boli na ostrove postavené okrem domov aj nemocnice, školy, obchody, kiná, ba aj cintorín. V raných časoch 20. storočia bol areál niekoľkokrát umelo zväčšený betónovými vlnolamami na ochranu ostrova. V rokoch 1887 až 1974 ostrov obývalo okolo 5 tisíc ľudí. Prevádzka bola definitívne ukončená v polovici 70. rokov.

## Súčasnosť
Pre verejnosť bol areál ostrovu otvorený 35 rokov od zatvorenia, teda v roku 2009. Hašima je jedným z 505 neobývaných ostrovov v prefektúre Nagasaki.

## Skyfall
Lokalita sa objavila aj v bondovke *[[James Bond: Skyfall|Skyfall]]* z roku 2012. V deji filmu tam mal hlavný záporák Raoul Silva (Javier Bardem) svoj úkryt.

## Galéria

Súbor:Hashima circa 1930 - 2.jpg|Vzhľad baní okolo roku 1930.
Súbor:Nagasaki Hashima 01-1.png|Ostrov v roku 2009.
Súbor:Model of Hashima (Gunkan Island), Nagasaki.jpg|Zmenšený model Hashima Island.
Súbor:Nagasaki Hashima map ja.png|Mapa objektu ostrova.
Súbor:Hashima (Nagasaki) 20170526-4.jpg|Schátrané stavby v objekte.
Súbor:Gunkanjima-variousviews-2016-1-3.ogv


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Gunkanjima-museum
* Gunkanjima-excursion

Kategória:Ostrovy Japonska
Kategória:Prefektúra Nagasaki
Kategória:Lokality Svetového dedičstva v Japonsku
Kategória:Lokality z filmov o Jamesovi Bondovi
Kategória:Mitsubishi
Konsťantyn Maksymovyč Sementovskyj

**Konsťantyn Maksymovyč Sementovskyj** (* 10. apríl 1823, Semenohrika, dnes súčasť obce Irklijiv, Ruská ríša, dnes Ukrajina – † 1902) bol ukrajinský etnograf, folklorista a literárny kritik. Využíval pseudonym Kalajdenskyj.

## Životopis
Konsťantyn Maksymovyč Sementovskyj sa narodil 10. apríla 1823 v rodine statkára Maksyma Sementovského. V roku 1839 vyštudoval Nižinské lýceum. Pracoval ako úradník v Černihove, v Poltave, v Charkove a v ďalších mestách. Stál vo vedení amurskej spoločnosti a publikoval rad článkov z oblasti ekonomických a politických tém v periodikách *Žurnal dľa akcioneriv* (po slovensky *Časopis akcionárov*) a *Biržovi vidomosti* (po slovensky *Burzové správy*). V roku 1847 sa stal riadnym členom *[[Russkoje geografičskoje obščestvo|Rusského geografičského obščestva]]* (po slovensky *Ruskej geografickej spoločnosti*).

Udržiaval kontakt s viacerými osobnosťami ako napríklad s Izmailom Ivanovičom Sreznevským, s Mykolom Ivanovičom Kostomarovom, s Hryhorijom Kvitkom-Osnovianenkom, s Petrom Petrovyčom Hulakom-Artemovským či s Amvsrosijom Lukianovičom Metlynským.

Zozbieral folklórne a etnografické materiály o ľudových tradíciách, veľa ľudových hádaniek či zariekadiel.

## Práce

* 
* 
* 
* 
* 

## Zdroje

* 
* 
* 
* 
* 

Kategória:Narodenia 10. apríla
Kategória:Narodenia v 1823
Kategória:Úmrtia v 1902
Kategória:Ukrajinskí spisovatelia
Kategória:Ukrajinskí etnografi
Kategória:Folkloristi
Kategória:Literárni kritici
Utrenňaja zvezda

***Utrenňaja zvezda*** (po slovensky *Ranná hviezda*) je literárny almanach z roku 1833. Vyšiel v dvoch knihách v Charkove. Vytvorenie inicioval Hryhorij Kvitka-Osnovianenko, vydávali ho Ivan Matvejevič Petrov a Izmail Ivanovič Sreznevskij.

## Prvá kniha
Prvý diel almanachu vydal Ivan Matvejevič Petrov. Obsahoval článok Izmaila Ivanoviča Sreznevského – *Otryvki iz zapisok o starce Grigorije Skovorode* (po slovensky *Úryvky zo zápisov o starcovi Hryhorijovi Skovorodovi*) v ruštine a ukrajinský preklad náčrtu od Oresta Mychajlovyča Somova – *Nedobryj glaz* (po slovensky *Nedobré oko*).

Obsah:

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Druhá kniha
Druhý diel obsahoval diela Hryhorija Kvitku-Osnovianenka – prvú románovú novelu napísanú po ukrajinsky *[[Saldackyj patret]]* (po slovensky *Portrét vojaka*), článok *Suplika do pana izdateľa*, kde vystúpil proti vtedajším ohlasom, čo popierali literárne možnosti ukrajinského jazyka, a úryvok z románovej novely *[[Marusia (Hryhorij Kvitka-Osnovianenko)|Marusia]]*. Ďalej ho tvorili básne Petra Petrovyča Hulaka-Artemovského, bájky Jevhena Pavlovyča Hrebinku, úryvky z poémy *[[Enejida (Kotľarevskyj)|Enejida]]* (po slovensky *Eneida*) od Ivana Petrovyča Kotľarevského a úryvky ukrajinského prekladu historickej poémy *[[Poltava (Puškin)|Poltava]]* od Alexandra Sergejeviča Puškina.

Obsah:

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Referencie

## Zdroje
* 
* 
* 

Kategória:Ukrajinské knihy
Kategória:Almanachy
Jevgraf Matvejevič Filomafitskij

**Jevgraf Matvejevič Filomafitskij** (* 20. december 1790 – † 16. apríl 1831) bol vedec a spisovateľ ruského pôvodu z obce Malachova (v súčasnosti v Jaroslavskej oblasti), syn kňaza. V roku 1816 ukončil Charkovskú univerzitu a od roku 1826 na nej pôsobil ako profesor všeobecnej histórie, geografie a štatistiky. Patril k redaktorom *[[Ukrajinskyj visnyk (1816 – 1819)|Ukrajinského visnyku]]* (po slovensky *Ukrajinského vestníku*) – prvého časopisu na Ukrajine. Je známy aj ako propagátor divadla na Ukrajine.

## Zdroje

* 
* 
* 

Kategória:Osobnosti z Charkova
Kategória:Ruskí novinári
Kategória:Ruskí spisovatelia
Ivan Ivanovyč Bass

**Ivan Ivanovyč Bass** (* 27. máj 1907, Berezaň, Ruská ríša, dnes Ukrajina – † 5. október 1984, Kyjev, Sovietsky zväz, dnes Ukrajina) bol ukrajinský literárny vedec a doktor filologických vied.

## Životopis
Ukončil sedemročnú školu, potom poľnohospodársku školu v Zolotonoši. Do roku 1940 študoval na filologickej fakulte Charkovskej univerzity. V rokoch 1941 – 44 pôsobil v strane, 1945 – 49 bol zástupca redaktora časopisu *[[Ukrajina (časopis)|Ukrajina]]*. V roku 1949 – 51 viedol katedru literatúry Užhorodskej univerzity. Následne medzi rokmi 1951 – 75 pracoval ako vedecký pracovník na *[[Instytut literatury im. T. H. Ševčenka|Instytute literatury im. T. H. Ševčenka]]* (po slovensky *Inštitúte literatúry T. H. Ševčenka*). Napísal rad monografií a článkov na témy z histórie ukrajinskej literatúry do roku 1917, obzvlášť o Ivanovi Jakovyčovi Frankovi:

* 1956 – *Ivan Franko. Žyťťa i tvorčisť* (po slovensky *Ivan Franko. Život a tvorba*).
* 1963 – *V. G. Bielisnkyj i ukrajinska literatura 30 – 40 rokiv 19 st.* (po slovensky *V. G. Belinskij a ukrajinská literatúra 30 – 40-tych rokov 19. st.*).
* 1965 – *Chudožňa proza Ivana Franka* (po slovensky *Umelecká próza Ivana Franka*).
* 1983 – *Ivan Franko. Žiťtevyj i tvorčyj šľach* (po slovensky *Ivan Franko. Život a tvorba*).
* Bol redaktorom a spoluautorom zbierky *Literaturna spadščyna Ivana Franka* (po slovensky *Literárne dedičstvo Ivana Franka*).
* Patril do kolektívu autorov 8-zväzkovej publikácie *Istorija ukrajinskoji literatury* (po slovensky *História ukrajinskej literatúry*).
* Patril do kolektívu autorov pri príprave *Zibraňňa tvoriv I. Franka u 50-ty tomach* (po slovensky *Zbierka diel I. Franka v 50 zväzkoch*).

Písal taktiež básne, ktoré publikoval pod pseudonymom Ivan Majovyj. Niektoré z nich boli zhudobnené.

## Zdroje

* 
* 

Kategória:Ukrajinci na Slovensku
Kategória:Literárni vedci