Byzantské výtvarné umenie

[náhľad|Mozaika ''[Deésis*, detail [[Ježiš Kristus]] ako [[Pantokrator]], [[13. storočie]], [[Hagia Sofia]], [[Istanbul]].]]
[[Súbor:Hagia_Sophia_B47-24.jpg|náhľad|Vrcholné dielo byzantského umenia, [[Hagia Sofia]] (dnes [[mešita]]). V chráme sa nachádza početné množstvo byzantských mozaík, väčšina fresiek v chráme sa nezachovala.]]

*'Byzantské výtvarné umenie** je [[Podmnožina|súčasťou]] [[stredovek]]ého [[Výtvarné umenie|výtvarného umenia]]. Štýlom nadväzuje na [[antické umenie]] [[Staroveký Rím|Rímskej ríše]] a [[ranokresťanské umenie]].

V užšom zmysle ide o výtvarné umenie (a [[Byzantská architektúra|architektúru]]) na území niekdajšieho [[Byzantská ríša|byzantského štátu]]. V širšom zmysle zahŕňa aj štýlom rovnaké či podobné umenie tvorené v byzantskom politickom a kultúrnom okruhu, teda napríklad umenie na území dnešného [[Srbsko|Srbska]], [[Bulharsko|Bulharska]], [[Ukrajina|Ukrajiny]] či [[Rusko|Ruska]], poprípade ďalších prevažne pravoslávnych krajín. V tomto zmysle možno hovoriť skôr o **byzantskom štýle** alebo **byzantskom slohu**.

Svetské byzantské umenie v architektúre reprezentovali najmä [[Palác (reprezentatívna budova)|paláce]], pamätníky, cisterny či [[Opevnenie|fortifikačné stavby]], vo výtvarnom umení následne početné veci dennej spotreby, ako napríklad šperky, knihy či riady. Oveľa známejšie a historicky významnejšie je byzantské sakrálne umenie, ktorého početné exempláre sa zachovali do dnešných dní. V architektúre ide najmä o kresťanské chrámy a [[monastier]]e, vo výtvarnom umení [[Ikona|ikony]], [[Freska|fresky]], [[Kríž (symbol)|kríže]] či rôzne úžitkové umenie.

[[Definícia|Definície]] byzantského umenia a jeho [[periodizácia]] sa u autorov líšia (pozri nižšie). 

Významný vplyv malo byzantské umenie, najmä na umenie východného kresťanstva, osobitne na umenie cirkví konštantínopolskej (byzantskej) tradície.

== Charakteristika a definícia ==
[[Kunsthistória|Kunsthistorickým]] pojmom sa byzantské umenie stalo v 17. storočí. Priekopníkmi v tomto smere boli [[Philippe Labbé]] a [[Du Cange]]. Vecný vedecký obsah pojmu nebol dlho vyjasnený a byzantské umenie bolo ešte aj v 19. a 20. storočí predmetom mnohých diskusií a polemík. 

Najjednoduchším, no neuspokojivým, vnímaním byzantského umenia je podľa ''[[New Catholic Encyclopedia]]'' jeho vnímanie ako umenia produkovaného obyvateľmi [[Byzantská ríša|Byzantskej ríše]] pre jej obyvateľov. Byzantské umenie ďalej možno opísať aj ako umenie neskoroantické, ranokresťanské, umenie [[Pravoslávna cirkev (východná Európa)|východnej pravoslávnej cirkvi]], umenie [[Východorímska ríša|Východorímskej ríše]] či ako východné [[stredoveké umenie]]. Ani tieto definície ale nevyčerpávajú celý obsah pojmu. 

Stredoveké umenie býva vo všeobecnosti členené na umenie sekulárne (svetské) a umenie sakrálne (náboženské). [[David Talbot Rice]] opisuje v tomto zmysle byzantské umenie ako ''„predovšetkým kresťanské umenie oddané poslaniu cirkvi a určené ilustrovať jej vieru, a viac alebo menej riadené zákonmi cirkvi.“'' Osobitne náboženské figurálne výjavy ([[Ikona|ikony]]) nemali pre byzantských adresátov autonómnu (a priamu) umeleckú hodnotu. Šlo o umenie vedomé si svojho cieľa, ktorým bola chvála Boha a ktorý predurčoval jeho podoby. Náboženský účel si tak vyžadoval určitý stupeň [[Abstrakcia (filozofia)|abstrakcie]], keďže myšlienkový základ figurálnej kompozície bol z teologického hľadiska významnejší ako reálnosť a podobnosť prírode. Byzantský umelec bol preto vnímaný predovšetkým ako remeselník, ktorý musel pri tvorbe svojich svojich diel (a najmä pri ikonách) prísne dodržiavať stanovené teologické doktríny a závery [[Ekumenický koncil|ekumenických koncilov]] či miestnych synod. Niektoré diela síce niesli aj osobitnú pečať ich autorov, vo všeobecnosti sa však umenie prezentovalo ''„neosobným, anonymným a kolektívnym spôsobom“''.

Byzantské umenie je dodnes úzko spojené s umením [[Pravoslávna cirkev (východná Európa)|pravoslávneho kresťanstva]]. I preto byzantské umenie nemožno vnímať len geograficky, ale aj duchovne. Je prítomné všade tam, kde sa dostal vplyv [[Byzantská teológia|byzantskej teológie]], resp. [[byzantský obrad]]. Prelínalo sa teda najmä s umením [[Gruzínske umenie|gruzínskym]], [[Koptské umenie|koptským]] a [[Arménske umenie|arménskym]], neskôr aj s umením slovanských krajín. Obsahuje však aj prvky orientálne, perzské a islamské či prvky antiky. Územie, ktoré byzantské umenie (a kultúra) ovplyvnilo rusko-anglický historik [[Dimitrij Obolensky]] nazval [[byzantský commonwealth]].

Byzantská [[Numizmatika (odbor)|numizmatika]] a [[sfragistika]] bez ohľadu na ich aktuálnu umeleckú hodnotu poskytujú neoceniteľné predpoklady pre chronologickú a ikonografickú systematizáciu pamiatok byzantského umenia.

== Vznik ==
Počiatky byzantského umenia a architektúry datujú jednotliví autori rozlične. Neraz bývajú kladené už do čias rímskeho cisára [[Konštantín I. (cisár)|Konštantína I.]] Iné pramene hovoria o byzantskom umení až od iných historických udalostí (pozri aj kap. Periodizácia).  

''Encyklopedie Byzance'' ([[Vladimír Vavřínek|Vavřínek]], Balcárek) uvádza, že dnes je ''„všeobecne prijímaný názor, že byz. umenie je'' ''skôr syntézou umenia celej vtedajšej oikumené, teda, že prepracovalo alebo absorbovalo umenie východných'' [rímskych] ''provincií a Východu vôbec.“'' Encyklopédia [[Pyramída (encyklopedický časopis)|''Pyramída'']] jeho ranú podobu definuje ako ''„slohový konglomerát, v ktorom sa okrem gréckych prvkov výrazne prejavovali aj orientálne štylistické hľadiská“''. Poukazuje pritom na perzské a islamské umenia, vplyvy z Kaukazu a neskôr aj zo slovanských krajín. 

Vývoj byzantského umenia a architektúry sa taktiež spája s procesom historického vyčlenenia Byzantskej ríše z východnej časti [[Staroveký Rím|Rímskej ríše]] po založení mesta [[Konštantínopol]] ([[4. storočie]]), obsadením západnej časti ríše v roku [[476]], s postupujúcou christianizáciou pôvodne pohanskej ríše, a najmä s vládou cisára [[Justinián I.|Justiniána I.]] ako aj dokonaním [[Helenizácia|helenizácie]] (grekizácie) pôvodne latinskej správy rímskeho štátu za vlády [[Hérakleios (Byzantská ríša)|Hérakleia]]. Podľa zrejme prevládajúcej mienky sa z hľadiska umenia individualizácia osobitného byzantského štýlu s určitosťou zavŕšila za vlády [[Justinián I.|Justiniána I.]], keď byzantské umenie dosiahlo svoj prvý [[zlatý vek]] a stalo sa ''„vedomou svojbytnou umeleckou kategóriou“. ''Následne sa ďalej vyvíjalo v priebehu nasledujúcich desiatich storočí a prežilo i zánik [[Byzantská ríša|Byzantskej (Východorímskej) ríše]] v roku [[1453]]. Aj po zániku Byzancie však naďalej ovplyvňovalo celý rad národných umeleckých prúdov [[Postbyzantské umenie|postbyzantského umenia]]. 

== Periodizácia ==
V odbornej literatúre sa možno stretnúť s viacerými rozličnými členeniami byzantského umenia a architektúry.

''[[Encyclopaedia Beliana]]'' byzantské výtvarné umenie a architektúru člení na: „''tri veľké obdobia: na obdobie od zač. vlády Justiniána I. Veľkého do konca obrazoborectva,'' ''obdobie macedónskych a komnénovských cisárov'' ''a obdobie palaiologovskej renesancie''“. K obdobiam následne radí nasledujúce časové intervaly: [[527]][[60. roky 9. storočia|60. roky 9. stor.]] (1. obdobie); [[867]] až [[1453]] (2. obdobie) a [[1261]] až [[1453]] (3. obdobie). Ide skôr o širšie koncipované obdobia, ktoré v sebe zahŕňajú kratšie úseky, ktoré iní autori vymedzujú aj samostatne (pozri ďalej). Koncový časový údaj pri druhom (t. j. macedónskom a komnénovskom) období (1453) uvádza buď chybne, alebo nie v čisto chronologickom a historicko-dynastickom význame. 

Tri obdobia podľa politických udalostí rozoznáva aj ''[[New Catholic Encyclopedia]]'': ''ranobyzantské'' (pol. 4. storočiapol. 6 storočia), ''strednobyzantské'' (9. storočie1204) a ''neskorobyzantské'' (12611453).

Česká ''Encyklopedie Byzance'' voľnejšie a menej systematickejšie (t.j. nie v striktných intervaloch) rozpoznáva v rámci historického vývoja ''ranokresťanské obdobie'' (= ''východorímske umenie do vlády Justiniána I.'', pričom deklaruje: ''„dejiny byz. umenia sú tesne spojené so založením Konštantínopola a s presunutím centra ríše na Východ...“''), ''vládu Justiniána I.'' ([[6. storočie]]), ktorú vníma ako prelomovú, ''zásahy obrazoborceckého hnutia'' (8.[[9. storočie]]), ''obdobie vlády Macedónskej dynastie'' ([[867]][[1057]]), ''umenie v dobe Komnénovcov'' ([[1081]][[1185]]), ''umenie v dobe okupácie Konštantínopola a palaiologovské umenie''. Preferuje teda skôr voľnejšie chronologické členenie, pričom periódy nevymedzuje striktne a priamo, ako niektorí iní autori. Justiniánske obdobie a obrazoborectvo; macedónske a komnénovské umenie; ako aj obdobie prechodné (v exile) a palaiologovské systematicky spája v troch spoločných odsekoch. Pod heslom byzantská architektúra následne ešte voľnejšie popisuje vývoj chronologicky a nevymedzuje, resp. nepomenuváva všetky jednotlivé obdobia.

Slovenská časopisecká encyklopédia [[Pyramída (encyklopedický časopis)|''Pyramída'']] rozpoznáva v rámci byzantského umenia: ''justiniánske'' (= ''ranobyzantské obdobie''); ''obdobie obrazoboreckých búrok'' (= [[obrazoborectvo|''obrazoborectvo'']]; [[726]][[843]]); ''obdobie renesancie byzantského umenia za macedónskych cisárov a Komnénovcov'' (= ''strednobyzantské obdobie'', ''deuterobyzantské obdobie''; [[843]][[1204]]) a ''palaiologovské obdobie'' (= ''neskorobyzantské obdobie'', ''renesancia za vlády Palaiologovcov''; [[1261]][[1453]]).

''[[Encyklopédia archeológie]]'' člení periodizáciu byzantského umenia na štyri obdobia: 1. ''začiatočné obdobie Justiniána a jeho nástupcov'', 5.7. stor.; 2. ''obdobie ikonoklazmu'' 726843; 3. ''obdobie druhého rozkvetu za vlády macedónskej dynastie'', 2. pol. 9. storočia1. pol 11. stor.; 4. ''obdobie Palaiologovcov'' 13.15. stor. Na druhú stranu byzantské umenie a literatúru čiastočne zjednodušujúco opisuje ako ''„statické, bez vývoja“''.

Americký ''The Oxford Dictionary of Byzantium'' (ed. [[Alexandr Petrovič Každan|A. Kazhdan]]) v hesle od [[Anthony Cutler|Anthonyho Cutlera]] o umení jednotlivé obdobia nevymedzuje a nepomenuváva. V rámci hesla byzantská architektúra od [[Slobodan Ćučić|Slobodana Ćučića]] rozpoznáva ''„zhruba sedem“'' chronologických období, pričom ich delí chronologicky: (1.) ''4.5. storočie'', ktoré popisuje ako prechodné obdobie; (2.) ''6. storočie''; (3.) ''7. storočiepolovica 9. storočia'', ktoré charakterizuje ako obdobie [[Kríza|krízy]]; (4.) ''pol. 9.11. storočia'', t. j. obdobie vlády [[Macedónska dynastia|Macedónskej dynastie]]; (5.) ''12. storočie'', t. j. obdobie vlády [[Komnénovci|Komnénovcov]]; (6.) ''13. storočie'', t. j. obdobie [[Latinské cisárstvo|latinskej okupácie Konštantínopola]]; (7.) ''14.15. storočie'', t. j. obdobie vlády [[Palaiologovci|Palaiologovcov]]. Obdobia nazýva primárne iba číslovkou, prípadné iné pomenovanie obsahuje opis danej etapy.

Poľské encyklopedické dielo ''Encyklopedia kultury bizantyńskiej'' poskytuje členenie čiastočne odlišné. Za prvé obdobie vymedzuje ''obdobie ranobyzantské'' ([[330]][[726]]), ktoré malo vrchol zažiť počas vlády [[Justinián I.|Justiniána I.]], ''[[Byzantské umenie v období obrazoborectva|obdobie ikonoklastické]]'' ([[726]][[843]]), ''obdobie strednobyzantské'' ([[843]][[1204]]), ktoré malo rozkvet počas vlády macedónskych a komnénovských panovníkov, ''obdobie [[Latinské cisárstvo|Latinského cisárstva]]'' ([[1207]][[1261]]), ''[[Byzantské umenie v exilovom a palaiologovskom období|obdobie neskorobyzantské]]'' (aj ''palaiologovská renesancia''; [[1262]][[1453]]) a [[Postbyzantské umenie|''obdobie pobyzantské'']], ktoré malo viaceré fázy.

Odlišný prístup zvolili tvorcovia amerického ''Dictionary of the Middle Ages'', ktorí v bližšie opisujú len byzantské umenie v rokoch 8431453 a pre ranejšie obdobie odkazujú na heslo o ranokresťanskom umení a architektúre. Dané obdobie v sekciách člení na ''obdobie Macedónskej dynastie'' ([[867]][[1056]]), ''umenie Komnénovcov a Angelovcov'', ([[1081]][[1204]]), ''obdobie latinskej okupácie Konštantínopola'' ([[1204]][[1261]]) a ''obdobie Palaiologovcov'' ([[1261]][[1453]]). 

Doteraz jediná všeobecne orientovaná česko-slovenská monografia ''Dějiny Byzance'' rozlišuje v rámci kapitoly o umení ''predbyzantské umenie''/''predbyzantská architektúra'', ''umenie'' [a architektúra] ''od vlády Justiniána do začiatku ikonoklastického obdobia'' (''justiniánske umenie''/''architektúra''), ''obdobie ikonoklasmu'' (v rámci neho rozlišuje dve: [[724]] až [[Druhý nicejský koncil|Nicaea II.]] a [[815]] až [[843]]; umenie pred týmto obdobám nazýva aj ''predikonoklastickým'', ''umenie macedónskej a komnénovskej epochy'', a ''umenie palaiologovskej epochy''. Záver kapitoly sa v dvoch odsekoch venuje [[Postbyzantské umenie|odkazu byzantského umenia]], pričom deklaruje: ''„Pádom Konštantínopola umenie byzantského sveta nekončí. Jednak pokračuje v susedných ortodoxných štátoch, jednak žije v múroch kláštorov, alebo sa posúva na pozície ľudového prejavu...“'' Pojem ''predbyzantské umenie'' pozná aj ''Encyklopedie umění středověku'', ktorá ho vymedzuje intervalom 4. až 6. storočie.

Slovenská mutácia [[Wikipédia|Wikipédie]], najmä pre prehľadnosť, rozlišuje v článkoch obdobia podľa chronológie, pridržiavajúc sa (ak je to možné) jednotlivých panovníckych dynastií a etáp nasledovne: [[Ranokresťanské umenie|ranokresťaské umenie]], [[Byzantské umenie v justiniánskom a hérakleianskom období|umenie v justiniánskom a hérakleianskom období]], [[Byzantské umenie v období obrazoborectva|umenie v období obrazovorectva]], [[Byzantské umenie v macedónskom období|umenie v macedónskom období]], [[Byzantské umenie v komnénovskom a angelovskom období|umenie v komnénovskom a angelovskom období]], [[Byzantské umenie v exilovom a palaiologovskom období|umenie v exilovom (prechodnom) a palaiologovskom období]] a [[postbyzantské umenie]], v ktorom opisuje byzantské výtvarné umenie a architektúru aj v širšom význame pojmu.

== Vývoj byzantského umenia ==
[[Súbor:Ravenna_1978_079.jpg|vľavo|náhľad|[[Mauzóleum Gally Placidie]], [[5. storočie]], [[Ravenna]], [[Taliansko]].]]
[[Súbor:Wilpert 060.jpg|náhľad|[[Rímske katakomby|Katakomby svätých Marcellina a Petra]], pred. 5. storočím, [[Rím]], Taliansko.]]
[[Súbor:Lipsanoteca_di_Brescia.jpg|vľavo|náhľad|Brescijská kresťanská skrinka, 4. storočie, Museo di Santa Giulia, [[Brescia (mesto)|Brescia]].]]
[[Súbor:Ancient praying.jpg|náhľad|[[Kalixtove katakomby]], [[4. storočie]], Rím, Taliansko.]]
[[Súbor:Katharinenkloster_Sinai_BW_2.jpg|náhľad|[[Kláštor svätej Kataríny|Kláštor svätej Kataríny Alexandrijskej]] na [[Sinajský polostrov|Sinaji]], 6. storočie, [[Egypt]].]]
[[Súbor:Ravenna,_San_Vitale.jpg|vľavo|náhľad|Interiér [[Bazilika San Vitale|Baziliky San Vitale]], [[6. storočie]], Ravenna, Taliansko.]]
=== Ranokresťanské umenie (1. – 6. storočie) ===


Pretože v kresťanskom umení na území [[Staroveký Rím|Rímskej ríše]] v prvých storočiach neexistovali výraznejšie rozdiely medzi Západom a Východom, býva dozrievajúce kresťanské umenie až do vlády [[Justinián I.|Justiniána I.]] vnímané ako súčasť [[Ranokresťanské umenie|ranokresťanského umenia]] (iní autori obdobie od 3. storočia na kresťanskom Východe nazývajú aj predbyzantským obdobím, pozri Periodizácia).  

Pre prvotný odpor [[Staroveký Rím|Rímskej ríše]] ku [[Kresťanstvo|kresťanom]] boli Kristovi nasledovníci v priebehu prvých troch storočí nútení svoju vieru tajiť a z toho dôvodu existovalo najranejšie kresťanské umenie len na skrytých miestach ako napríklad v katakombách. Situácia sa zmenila v 4. storočí po tom, čo bolo v Rímskej ríši prijatých viacero právnych noriem, ktoré posilnili náboženskú slobodu v krajine, osobitne [[Milánsky edikt]], ktorý zrovnoprávnil všetky náboženstvá v krajine, a ktorý povolili kresťanom vykonávať svoje obrady verejne. 

S rozvojom kresťanstva začali na území ríše vznikať prvé chrámy a prvé umelecké predmety cirkevného charakteru. Umeleckými centrami ranokresťanského umenia sa stali prvé biskupské obce: [[Rím]], [[Konštantínopol]] (ktorý bol zakladaný a budovaný ako prevažne kresťanské mesto), [[Antiochia]], [[Jeruzalem]] a [[Alexandria]]. V neskoršom období k umeleckým centrám patrili aj talianske mestá [[Miláno]] a [[Ravenna]]. Dodnes sa z tohto obdovia zachovali napríklad Galériov oblúk a rotunda v [[Solún]]e zo 4. storočia či mauzóleum [[Galla Placidia|Gally Placidie]] v Ravenne. 

S rozvojom pútnictva od tretieho storočia vznikalo veľké množstvo chrámov a rozvíjalo sa umenie tvorby mozaiky. Tá sa postupne presťahovala z podláh na steny a klenby, kde symbolizovala vyšší (duchovný) svet. Na miestach významných hrobov vznikali zdobené sarkofágy. Rozvíjala sa reliéfová plastika, najčastejšie sa používala slonovina z alexandrijských a antiochijských dielní. Používali sa tiež drahé kovy. Naopak sa postupne znižovalo množstvo priestorových sochárskych diel, nakoľko všeobecná cirkev už na [[Prvý nicejský koncil|Prvom nicejskom koncile]] odmietla [[Idolatria|idolatriu]]uctievanie modiel, za ktoré boli sochy považované.

Maliarstvo sa v ranokresťanskom období nachádzalo skôr v úzadí. Existovala dosková maľba a početné boli aj knižné iluminácie, avšak len málo z nich sa zachovalo do dnešných dní a viaceré z nich len ako neskoršie kópie. Vďaka obchodu s ďalekým východom sa v Byzantskej ríši vyvíjala aj výroba z východných materiálov a hodvábu, v tomto období však pre čínsky monopol s hodvábom ešte len v obmedzenej miere.

=== Justiniánske a herákleianske obdobie (6.7. storočie) ===


Prvé vrcholné obdobie pre byzantské umenie začína za vlády [[Justinián I.|Justiniána I.]], keď sa v [[Byzantská ríša|Byzantskej ríši (Východorímskej ríši)]] naplno rozvíjal kláštorný život a dochádzalo k vzniku viacerých kultúrnych pamiatok náboženského charakteru. Vznikol [[Kláštor svätej Kataríny|Kláštor svätej Kataríny na Sinaji]], najväčšia súdobá bazilika na svete [[Hagia Sofia]], či jej predchodkyňa [[Hagia Sofia (Malá)|Hagia Sofia Malá]] (pôvodne Chrám svätých Sergia a Bakcha), [[Chrám svätých Apoštolov (Konštantínopol)|Chrám svätých Apoštolov]] ([[mauzóleum]] cisárov) a mnohé ďalšie. O mnohých stavbách sa žiaľ dozvedáme len z dobových svedectiev, medzi nimi najmä [[Prokopios Cézarejský|Prokopiov]] spis ''De aedificiis''O stavbách. 

Pri budovaní sa využívali najmä [[mramor]] a [[Tehla (stavebníctvo)|tehla]], bežnými ale boli aj iné kamene. Často sa využíval materiál zo starších, najmä pohanských, budov. Klasické rímske monumentálne [[sochárstvo]] postupne ustupovalo drobnému dekoratívnemu umeniu.**' Drobná plastika v tomto období dosahovala veľkú úroveň. Ešte za vlády cisára Justiniána I. vzniklo viacero sôch, no ich počet následne rapídne klesal. Spravidla sa o nich dozvedáme len zo správ historikov. Byzantské budovy zdobili stĺpy so zdobenými hlavicami a cibóriami. Uplatňovala sa výzdoba štukou. Reliéfna výzdoba je charakteristická rastlinnou a zvieracou tematikou. Rozvíjala sa drevorezba a rezba do slonoviny.

[náhľad|[Nanebovstúpenie Krista|Nanebovstúpenie Pána, Rabulov evanjeliár, 586, Bibliotheca Laurenziana, Florencia.]]
6. storočie bolo zlatým obdobím byzantských kníh a ilustrátorstva. Vznikali nové rukopisy i odpisy starších diel. Zvitky postupne nahradili kódexy. Známe sú dve iluminátorské tradície: helenizujúca alexandrijská a ázijsko-orientálna vyznačujúca sa monumentálnosťou.**' Známe sú napríklad tzv. [[purpurové rukopisy]] písané na purpurom zafarbený pergamen, medzi významné diela patrí [[Rabulov evanjeliár|Rabulov]] a [[Rossanský evanjeliár]].

V 5. storočí sa rozvíjala tvorba [[Ikona|ikon]], doskových malieb, ktorá mala najmä náučno-teologický charakter. Historicky vychádzala z tradície zobrazovania rímskych cisárov a z orientálnej tradície zobrazovania zosnulých. Jej pôvod možno badať v [[Palestína (územie)|Palestíne]] a [[Sýria|Sýrii]]. Byzantský umelec už na rozdiel od svojho antického predchodcu svoje objekty nezobrazoval ako predmety zobrazujúce ľudskú (telesnú) krásu, ale prostredníctvom alegórie sleduje jej duchovnú stránku a vlastnosti. Najznámejšie ikony z tohto obdobia sa zachovali v [[Kláštor svätej Kataríny|Kláštore svätej Kataríny Alexandrijskej]].

[[Súbor:Meister der Demetrius-Kirche in Saloniki 002.jpg|náhľad|Mozaika [[Demeter Solúnsky|svätého Demetera Solúnskeho]] <nowiki/>a dvoch donátorov [[7. storočie|7.]][[8. storočie]], [[Chrám svätého Demetera (Solún)|Chrám svätého Demetera]] [[Solún]].|vľavo]]
Rozvíjala sa tiež mozaika, ktorá zobrazovala ako duchovné, tak i svetské motívy. O svetských motívoch sa dnes ale dozvedáme najmä z historických materiálov. Časť z nich sa dochovala v [[Ravenna|Ravenne]]. Významná bola duchovná mozaika, avšak podľa dobových správ hlavné chrámy v [[Konštantínopol]]e v tomto období nemali prekvapivo figurálne mozaiky. Tie mali vzniknúť až za vlády [[Justín II.|Justína II.]]

Značný bol rozsah úžitkového umenia, ktoré však bolo v priebehu storočí často prerobené na iné predmety. Významným nálezom z toho obdobia bol poklad strieborných mís nájdených v roku [[1902]] na [[Cyprus (ostrov)|Cypre]]. V roku [[552]] sa v Byzancii po tom, čo sa dvom mníchom podarilo z Číny priniesť [[Priadka morušová|priadku morušovú]] začalo s výrobou [[Hodváb|hodvábu]]. Ten sa používal na rozličné účely (závesy, šatstvo, či dokonca pri [[Mumifikácia (konzervovanie)|mumifikácii]]). Najstaršie dochované kusy pochádzajú zo 7. storočia. Vzory na látkach boli najmä loveckého a zvieracieho charakteru, ornamenty boli ovplyvnené perzským [[Sásánovci|sásánovským]] umením.

V siedmom storočí v [[Byzantská ríša|Byzantskej ríši]] doznievalo vrcholné justiniánske obdobie. Boje s [[Perzská ríša|Peržanmi]] a neskôr i [[Arabská ríša|Arabmi]] a avarsko-slovanskými nájazdníkmi mocensky i ekonomicky oslabili Byzantskú ríšu, takže sa obmedzil i rozpočet pre rozvoj umenia. Prestali vznikať nové stavby podobe veľkého významu ako za Justiniána a umenie sa prenieslo najmä do tvorby mozaík. Na rozdiel od ťaživej doby mozaiky z tohto obdobia žiaria svojou farebnosťou a leskom. Využívali sa kamenné, sklenené a smaltové kamene. Najznámejšia figurálna mozaika z tohto obdobia sa nachádza v Chráme svätého Demetera v Solúne.

V tomto období sa taktiež v cirkevných kruhoch začína prejednávať a kanonicky presnejšie upravovať požadovaná výzdoba a vybavenie chrámov, mení sa prístup Byzantíncov k náboženstvu a v niektorých úvahách sa (azda aj pre arabský vplyv) začína odsudzovanie terajšieho kresťanského umenia a najmä ikon.

[[Súbor:Agia Kyriaki on Naxos, iconoclastic frescos, 9th-12th c, 119021x.jpg|náhľad|Obrazoborecké fresky z [[9. storočie|9. storočia]] na ostrove [[Naxos (ostrov)|Naxos]], Kostol [[Svätý Kyriakos|svätého Kyriaka]].|vľavo]]
[[Súbor:Irenekirken.jpg|náhľad|[[Apsida (architektúra)|Apsida]] chrámu s jednoduchou obrazoboreckou mozaikou kríža, 8. storočie, [[Hagia Eiréné|Chrám Hagia Irena]], Istanbul, [[Turecko]].]]
=== Umenie v období obrazoborectva (730843) ===


Obdobie [[Obrazoborectvo|obrazoborectva]] (ikonoklazmus) sa rozdeľuje do dvoch hlavných vĺn. Prvé obdobie boja proti uctievaniu ikon sa začalo v roku roku [[724]] a trvalo až do vlády cisárovnej Ireny a usporiadania [[Druhý nicejský koncil|Druhého nicejského koncilu]] v roku [[787]]. Druhé obdobie ikonoklazmu trvalo v rokoch [[815]] až [[843]]. 

Príčin ikonoklazmu bolo viacero a ich  konkrétny vplyv je predmetom diskusie. Jednak boli duchovného charakteru. V cirkevných kruhoch sa už dlhší čas prejednávala otázka výzdob chrámov a na niektorých, najmä východných teológov pôsobili moslimské názory nezobrazovania tvárí a ľudských postáv. Teologické vysvetlenie ikonoklazmu bolo, že nie je možné zobraziť duchovnú podstatu božstva a uctievanie iba telesnej stránky osôb sa rovná modlárstvu. K príčinám ďalej možno pripočítať i neúspechy Byzancie na východnej fronte a arabskú expanziu, čo niektorí chápali ako znak toho, že sa od Byzancie odvrátil Boh a hľadali dôvody, prečo sa tak stalo.

Nech už príčiny a zámienky obrazoborcov boli akékoľvek, fanatické ničenie figurálnych výjavov (kresťanského i antického umenia) sa stalo temnou stránkou byzantskej histórie. Asi prvou verejnou obeťou novej cisárskej politiky bola ikona Krista na [[Brána Chalké|Chalké]]bronzovej bráne konštatinopolského [[Veľký palác (Konštantínopol)|Veľkého paláca]]. Ešte väčšia vlna prenasledovania ikon nastala za vlády [[Konštantín V. (Byzantská ríša)|Konštantína V. Kopronyma]], ktorý dokonca ikonodúliu nechal odsúdiť na koncile (respektíve synode) v roku [[754]]. 

I napriek prenasledovaniu istých typov umenia a poklesu podpory umenia v tomto období vzniklo niekoľko významnejších stavieb a diel. Cisár [[Teofil (Byzantská ríša)|Teofil]] nechal napríklad vystavať palác v Bryose. Do architektúry prenikli niektoré orientálne prvky (trikonchálna dispozícia). Obrazoborecké mozaiky sa zachovali v chráme [[Hagia Eiréné|Hagia Irena]], či v Solúne. Väčšina obrazoboreckých diel sa však do dnešného obdobia nezachovala. Mnohé boli zničené v priebehu 20. storočia, počas grécko-tureckej vojny a niektoré vďaka požiarom. Zachovala sa však napríklad výzdoba Kostola svätého Kyriaka na ostrove [[Naxos (ostrov)|Naxos]]. Umelci sa v tomto období snažili zjednodušiť zobrazovanie kresťanských motívov a namiesto tvárí sa orientovali na kríže a symboly. V mozaike sa využíval motív vtáctva, divých zvierat a rastlín vychádzajúci z perzských a helenistického motívov.

Veľký odporca ikonoklazmu [[Ján Damaský|Ján Damascénsky]] toto obdobie popisuje nasledovne:

[[Súbor:Triumph orthodoxy.jpg|náhľad|Ikona [[Nedeľa ortodoxie|Triumfu ortodoxie]], [[14. storočie|14.]][[15. storočie]], [[British Museum]], [[Londýn]].|vľavo]]

K definitívnemu obnoveniu kultu ikon prišlo až za vlády regentky [[Theodora (9. storočie)|Teodory]] v roku [[843]]. Tento deň je dodnes vo východných cirkvách oslavovaný ako [[nedeľa ortodoxie]].

=== Umenie v macedónskom období (8431081) ===


[[Súbor:Cappadocia_-_Kapadokya_03.jpg|náhľad|Skalné obydlia v [[Kapadócia|Kapadócii]], Turecko.]]
[[Súbor:Triptych Harbaville Louvre OA3247 recto.jpg|náhľad|Harbavilský triptych, medzi rokmi [[940]][[960]], [[Musée du Louvre]], [[Paríž]].]]
[[Súbor:Empress_Zoe_mosaic_Hagia_Sophia.jpg|vľavo|náhľad|Mozaika ''Deésis'', Ježiša Kristus ako Pantokrator medzi cisárovnou [[Zóé (Byzantská ríša)|Zóé]] a jej tretím manželom [[Konštantín IX.|Konštantínom IX. Monomachomom]], 11. storočie, [[Hagia Sofia]], Istanbul.]]
[[Súbor:"Hosios Lukas" monastery, Greece - © UNESCO World Heritage property - panoramio (1).jpg|náhľad|[[Monastier Hosios Lukas]],[[10. storočie|10.]]/[[11. storočie|11.storočie]], [[Grécko]].]]Obdobie [[Macedónska dynastia|Macedónskej dynastie]] bolo druhým zlatým vekom byzantského umenia. Napriek zložitým začiatkom obnovy ikonografie (z dôvodu absencie znalcov daného remesla) sa postupne znovu rozvinula tvorba ikon. Tá v obrazoboreckom období prežívala najmä v Sýrii a [[Kapadócia|Kapadócii]], odkiaľ sa znovu šírila do Byzancie. Práve v Kapadócii vznikli v tomto období početné v skalách vytesané chrámy a kláštory, z ktorých pravdepodobne najznámejšie sa zachovali v okolí [[Göreme]]. Sýrska ikonografia postupne prenikla i do európskej časti ríše a na cisársky dvor. Nanovo sa tvorili náboženské mozaiky a obnovovali sa dekorácie chrámov. Prevládala farebnosť a symbolika. Do popredia sa dostávali inovatívne prvky.

Macedónske umenie možno považovať za prechod medzi antikou a stredovekom. Diela stále niesli niektoré klasické rímske znaky (ako napríklad farby či doplnky), naopak postavy niesli východný orientálny nádych a často i ľudové prvky. Zároveň sa však po porážke ikonoklazmu sprísnili i teologické nároky na ikony. Tie nesmeli za žiadnych okolností pripomínať prázdne modlárstvo ale mali poukazovať na svoj veľkolepý duchovný predobraz. Nutno dodať, že samotné ikony v Byzantskej ríši ako umenie chápané neboli a boli brané čisto duchovne. Stále častejšie sa v chrámoch začínali objavovať i oltárne priehradyikonostasy. Rozmohlo sa zobrazovanie typických novozákonných obrazcov a objavuli sa i apokalyptické diela. V dielach boli zobrazované typizované postavy s typickými formami. Väčšie uvoľnenie hláv nastáva až v neskoršom 12. storočí. V umení možno celkovo badať dve tendencie, realistickú dvorskú a tradicionalisticko-teologickú, kláštornú.''

[[Súbor:Paris psaulter gr139 fol136v.jpg|náhľad|Parížsky žaltár, prorok [[Nátan (prorok)|Nátan]] kára kráľa [[Dávid (biblická postava)|Dávida]], [[950]], [[Francúzska národná knižnica|Bibliothèque Nationale de France]], [[Paríž]].]]
Vznikali chrámy a postupne i nová výzdoba chrámov: v [[Solún]]e, v [[İznik|Nikáji]] či bohato vyzdobená (no nezachovaná) Bazilika [[Nea Ekklésia]] v [[Konštantínopol]]e. Početné kláštory vznikli na posvätnej hore [[Athos (polostrov)|Athos]]. Niektoré zakladali [[Gréci]], iné [[Gruzínci]], [[Bulhari]], či [[Arméni]]. Athos sa tak stal centrom ortodoxného sveta i kultúr byzantskej mocenskej sféry.

Takmer každý z macedónskych cisárov nechal pristavať nové sály cisárskych palácov. Postupné odpútanie sa od latinskej tradície a oživenie gréckeho jazyka prinieslo i helénske prvky. Bežné boli reliéfy so zvieracími motívmi. Založené boli rozsiahle cisárske záhrady, tzv. Nový Eden, a rozmáhalo sa i budovanie nových palácov. Rozšíril sa [[Veľký palác (Konštantínopol)|Veľký palác]] a medzi nové paláce patrili [[Blachernský palác]] a [[palác Bukoleon]] so známym súsoším býka a leva. Takmer každý cisár a jeho manželka nechali postaviť nové [[monastier]]e a začali ich ako svoje miesta posledného odpočinku uprednostňovať pred Chrámom svätých apoštolov. Typická je i mozaika zobrazujúca cisársky pár. Zrejme najznámejšia je obdobná mozaika cisárovnej [[Zóé (Byzantská ríša)|Zóé]] v [[Hagia Sofia|Hagii Sofi]] s jej manželom. Pre jej opakované manželstvá však musela byť postava cisára (manžela) viackrát menená.

[[Súbor:Life Christ Louvre OA5004.jpg|náhľad|Triptych ''Život Krista'', 10. storočie, [[Musée du Louvre]], [[Paríž]].|vľavo]]
Rozvinula sa štátna výroba hodvábu, ktorý sa stal predmetom exportu. Bohato vyzdobené textílie sa stali jedným z najvýznamnejších umeleckých výrobkov a hodvábnictvo dôležitým umeleckým remeslom. Vysokú úroveň si zachovala i byzantská iluminácia, ktorá sa tešila veľkej priazni byzantských mocných. Zachovali sa mnohé diela, medzi nimi ''Kázania Gregora Naziánskeho'', či ''Kozmografia christiana'', opis staršieho diela alexandrijského kupca. Svetovo známe sú ''[[Parížsky žaltár]]'', ''[[Vatikánsky žaltár]]'', či ''[[Biblia kráľovnej Kristíny]].'' V roku [[986]] vzniklo ''Menológium [[Bazil II.|Bazila II.]]'', liturgický kalendár zobrazujúci svätcov. Štýl jej prevedenia predznamenáva nástup novej generácie umelcov. Stráca sa priestornosť a antikizujúca modrosťplne prevažuje zlaté pozadie. 

Opätovne sa rozmáhala výroba predmetov zo slonoviny. Významné sú macedónske [[diptych]]y a [[triptych]]y, bohato zdobené skrinky a reliéfy. Svetovo známe bolo [[byzantské šperkárstvo]] a zlatníctvo, ktoré v očiach Západu vzbudzovalo závisť a predstavu neskutočného prepychu a bohatstva cisárskeho dvora a neskôr sa vďaka [[Štvrtá križiacka výprava|štvrtej križiackej výprave]] dostalo na európske dvory. V úžitkovom umení sa na rozdiel od ikonografie vyskytovali aj početné antické motívy či svetské motívy cisárov, bitiek a loveckých scén. Niektoré ornamentálne motívy predznamenávali európsku gotiku, ktorá však v byzantskom svete nikdy neprepukla.

[[Súbor:Vladimirskaya.jpg|náhľad|Vladimírska [[Theotokos]], byzantská ikona z [[12. storočie|12. storočia]], [[Štátna Tretiakovská galéria]], [[Moskva]].|vľavo]]
[[Súbor:Pala_D'OroII.jpg|náhľad|Oltár [[Pala d’Oro]], 10.14. storočie, pokladnica [[Bazilika svätého Marka (Benátky)|Baziliky svätého Marka]], [[Benátky]].]]

=== Komnénovská renesancia a Angelovci (11.13. storočie) ===


Druhá polovica 11. storočia, teda obdobie po vymretí [[Macedónska dynastia|Macedónskej dynastie]], uvrhla Byzantskú ríšu do zmätkov a na krátko sa obmedzil i rozvoj umenia. Nástup dynastie [[Komnénovci|Komnénovcov]] pozastavil úpadok ríše a vytvoril predpoklady pre ďalší vývoj umenia. Budovali sa malebné domy a paláce, ktoré boli vyzdobené ornamentmi s tehlovými okrasami a detailami z majoliky. Narastala geometrickosť a strácali sa zoomorfné prvky. V architektúre vznikla tzv. grécka škola s jej chrámami v Aténach a na ostrovoch. Po dočasnej strate väčšiny Malej Ázie sa umelecká tvorba viac orientovala na európsku časť. Miestne diela však začínali obsahovať i lokálne štýly a nádychy. 

V mozaike sa prejavovala lineárnosť tvarov a chladnosť farieb. Najvýznamnejšie pamiatky z obdobia možno nájsť najmä v kláštoroch. Zrejme najznámejšími sú mozaiky v aténskej [[Monastier Dafni|Dafnii]]. Byzantské umenie v tomto období expanduje i do zahraničia. Pozvaní umelci skrášlili normanské i kyjevské budovy. V monrealskom chráme v [[Palermo|Palerme]] sa nachádza najväčší mozaikový cyklus na svete. Umelecky však ide o menej estetické dielo. Vplyv umenia je badateľný i v [[Benátky|Benátkach]], ktorým sa byzantské umenie podarilo uspokojivo imitovať a do ktorých sa navyše veľká časť byzantského kultúrneho dedičstva dostala po [[Štvrtá križiacka výprava|štvrtej križiackej výprave]]. Byzantské umenie si v Taliansku svoju obľubu zachovalo až do príchodu [[Renesancia|renesancie]].

Za vlády [[Komnénovci|Komnénovcov]], veľkých mecenášov umenia, sa čiastočne menil i štýl umenia. Okrem duchovna sa zvýrazňovala aj krása. Maliarske diela boli žiarivejšie, ťahy jemnejšie a hojne sa využívala zlatá a strieborná farba. Novými umeleckými centrami sa stali [[Solún]] a hora [[Athos (polostrov)|Athos]], zo starších znovu ožil [[Jeruzalem]] a [[Sinajský polostrov|Sinaj]]. V kaligrafii umenie už iba opakovalo svoj dosiahnutý vrchol. Nové diela nevznikali už len v dielňach ale aj v kláštoroch (dovtedy byzantské kláštory nemali podobný vzdelanostný a umelecký charakter ako na západe). V knihách klesal počet ilustrácií. Medzi významnejšie diela patrí napríklad ''Parmské evanjelium'' či ''Evanjelium florentskej Laureantiány''. Pozoruhodným dielom tohto obdobia je sicílsky opis kroniky [[Ióannes Skylitzes|Ióanna Skylitza]] známy ako ''Madridský rukopis'', ktorý obsahuje okolo 600 vyobrazení z byzantských dejín.  

Vrchol dosahuje byzantské zlatníctvo, ktoré sa (často i staršie exempláre) exportovalo do celej Európy. Byzantskí kovotepci mali viaceré zákazky v Benátkach. Najznámejším je pravdepodobne oltár [[Pala d´Oro]] v [[Bazilika svätého Marka (Benátky)|Bazilike svätého Marka]]. Do Benátok sa po roku [[1204]] dostala i byzantská okrídlená kvadrika. Byzantského pôvodu sú taktiež uhorské koruny (grécka časť tzv. [[Uhorská koruna (klenot)|svätoštefanskej koruny]] a tzv. [[Monomachova koruna]] (obe však pochádzajú ešte z 11. storočia, z obdobia tesne pred nástupom Komnénovcov).

Po tom, čo v roku [[1204]] Konštantínopol dobyli v rámci [[Štvrtá križiacka výprava|štvrtej križiackej výpravy]] križiaci, sa [[Byzantská ríša]] za vlády [[Angelovci|Angelovcov]] dočasne rozpadla a ťažisko umenia sa presunulo do lokálnych centier. Do umenia sa taktiež dostalo niekoľko prvkov zo západu.

[[Súbor:Ohrid_annunciation_icon.jpg|náhľad|Procesiová ikona [[Zvestovanie presvätej Bohorodičke|Zvestovania]], 14. storočie, Macedónske štátne zbierky, [[Skopje]].]]
=== Éra Palaiologovcov (13. – 15. storočie) ===


Obnovenie Byzantskej ríše v roku [[1261]] za vlády [[Palaiologovci|Palaiologovcov]] prinieslo byzantskému umeniu nové skúsenosti, ktoré preberalo jednak z názorov dočasných dobyvateľov, ale aj iných národov byzantského kultúrneho okruhu. Posilnil sa význam regionálnych sídiel oproti [[Istanbul|Konštantínopolu]], významnými architektonickými sídlami sa stali [[Solún]], [[Trabzon|Trebizond]], či mestá na [[Peloponéz (polostrov)|Peloponéze]] (medzi nimi najmä [[Mystras|Mystra]]). V duchovnom prostredí sa rozvíjalo a zvíťazilo hnutie [[Hésychazmus|hésychazmu]] a spolu s ním sa rozšíril vznik stylických kláštorov na vysokých skalách. Vznikli kláštory v [[Meteora|Meteore]], rozšíril sa [[Athos (polostrov)|Month Athos]]. Byzantské umenie sa ďalej šírilo do [[Rusko|Ruska]], [[Benátska republika|Benátok]] a na Balkán. Bez odozvy nezostalo ani u moslimských [[Turci (Anatólia)|Turkov]], ktorí z východu útočili na [[Byzantská ríša|Byzantskú ríšu]]. 

Najvýznamnejšie obrodenie prežívala mozaika a nástenná maľba, ktorá sa prejavovala dynamickosťou a naratívnosťou. Maľby vytvárali zložité tapisérie. Menili sa i farby a veľkosť detailov, ktoré sa zmenšovali. Významné mozaiky sa zachovali v [[Chrám svätého Spasiteľa (Chóra)|Chráme svätého Spasiteľa v Chóre]], či v [[Kláštor Pammakaristos|Kláštore Pammakaristos]]. Z tohto obdobia sa taktiež zachovalo veľké množstvo doskových ikon, pričom ich kvalita kolíše podľa výrobnej dielne. Pomerne slušnú úroveň si zachovali konštatinopolské dielne. Prevládali svetlé teplé farby a schematické zlato vytvorené nitkovitými ťahmi. V knižnom umení diela nedosahovali úroveň predchádzajúcich období. Novinkou boli knižné portréty. Zachovalo sa vďaka nim viacero cisárskych podobizní. 

V umení drobných predmetov takisto badať prepad voči starším obdobiam. Strata východných území znamenala vznik nedostatku drahších materiálov, najmä slonoviny a drahých kovov. Výroba sa orientovala najmä na drevo, viac sa využívala i keramika. Klesala náročnosť diel. Obľúbeným sa stáva [[filigrán]]. Viac pozornosti sa začalo venovať ochrane ikon. Vznikali kovové rámy a obklady ikon. Výrazný rozvoj zažilo umenie tvorby tkanín a výšiviek.

[[Súbor:Manastiri i Gracanices -Gračanica monastery.jpg|náhľad|[[Kláštor v Gračanici|Monastier Gračanica]], 14. storočie, neďaleko [[Priština|Prištiny]], Srbsko ([[Kosovo]]).]]
[[Súbor:Angelsatmamre-trinity-rublev-1410.jpg|náhľad|[[Ikona Najsvätejšej Trojice (Andrej Rubľov)|Ikona Najsvätejšej Trojice]] od [[Andrej Rubľov|Andreja Rubľova]], 15. storočie, [[Štátna Tretiakovská galéria]], Moskva.|vľavo]]
=== Byzantské umenie v južnej a východnej Európe ===


[[Pád Konštantínopola|Dobytie Konštantínopola]] [[Osmanská ríša|osmanskými Turkami]] v roku [[1453]] prinieslo definitívny zánik [[Byzantská ríša|Byzantskej ríše]] a rovnako aj presun ťažiska byzantského umenia do južnej a východnej [[Európa|Európy]]. Prostredníctvom pravoslávneho kresťanstva sa byzantská kultúra rozšírila do [[Bulharsko|Bulharska]], [[Srbsko|Srbska]], [[Valašsko (Rumunsko)|Valašska]] a [[Moldavské kniežatstvo|Moldavska]] (dnešné [[Rumunsko]]). Zároveň už za vlády Macedónskej dynastie prenikli byzantská kultúra a obrad aj na územie dnešnej [[Ukrajina|Ukrajiny]] a [[Rusko|Ruska]], ktoré sa po dobytí Balkánu stalo centrom pravoslávneho sveta. Už počas neskorej fázy Byzantskej ríše sa v jednotlivých krajinách východného rítu vytvoril čiastočne osobitný umelecký štýl jednotlivých národov a naďalej pokračoval i po zániku Byzantskej ríše. Je pri tom často značne obtiažne určiť či ide ešte o byzantský štýl a alebo o osobitný národný štýl (napríklad [[srbsko-byzantský štýl]]).

V [[14. storočie|14.]] a [[15. storočie|15 storočí]] sa v Srbsku rozvíjala [[Moravská škola]], ktorá prešla celkom nezávislým vývojom a neskôr sa stala architektonickým vzorom pre [[Byzantské kostoly rumunského Moldavska|moldavské chrámy]] a susedné krajiny ([[Valašsko (Rumunsko)|Valašsko]], [[Druhá bulharská ríša|Bulharsko]]). Nové umelecké ohniská vznikali v ruských krajinách. Ruský ikonografický štýl sa síce začal vyvíjať vlastným smerom (napríklad nové motívy a svätci), no vždy zároveň imitoval byzantské predlohy. Známou je napríklad [[Ikona Najsvätejšej Trojice (Andrej Rubľov)|Ikona Najsvätejšej Trojice]] od [[Andrej Rubľov|Andreja Rubľova]].

Architektúra v Rusku a Srbsku okrem byzantských štýlov v absorbuje vplyvy zo západu ([[Románske umenie|románsky]] a [[Gotika|gotický sloh]]). Slovanské kostoly a kláštory (napr. [[Kláštor v Gračanici|Gračanica]], [[Visoki Dečani]], [[Kalenić]]) sa vyznačovali dôrazom na vertikalitu, ktorú Byzancia celkom vynechávala. Pokračoval avšak centrálny pôdorys kostolov. Stavby [[Rašská škola|Rašskej školy]] sú najviac ovplyvnené románskym pôdorysom (napr. [[Monastier Studenica|Kláštor Studenica]]), dôraz sa kladie takisto na farebnosť a pestrosť fasády. Veľa byzantských umelcov z [[Konštantínopol]]a a [[Solún]]a pracovalo na dvoroch slovanských kniežat a kráľov už počas [[Byzantské umenie v exilovom a palaiologovskom období|palaiologovskej renesancie]]. Dobrým príkladom sú fresky gréckych umelcov pracujúcich na dvore srbského vládcu [[Štefan Uroš II.|Štefana Uroša II.]] alebo fresky v Kláštore Gračanica. Byzantský vplyv sa objavoval tiež vo všetkých aspektoch života (odevy, tituly). Najvyspelejšia fáza srbsko-byzantského umenia bola dosiahnutá za vlády despotu [[Stefan Lazarević|Stefana Lazarevića]]. [[Moravská škola]] v jeho ére dosiahla výraznú kvalitu architektúry, ktorej ozdobnú pečať možno na srbských kostoloch badať dodnes.

Významnú úlohu v stredovekom Srbsku zohrávala freska. Medzi staršie fresky patrili najmä diela v [[Monastier Studenica|Kláštore Studenica]] ([[1170]]), či [[Monastier Sopoćani|Sopoćani]] (cca. [[1265]]). Grécki maliari tu napodobnili klasické antické fresky. Maľby z neskoršieho obdobia ([[Palaiologovci]]) mali zase skôr konzervatívny kresťanský charakter ([[Ochrid]], [[Kláštor v Gračanici|Gračanica]]). Pomerne kvalitné diela srbských majstrov zo [[14. storočie|14. storočia]] a v prvej polovice [[15. storočie|15. storočia]] v [[Moravská škola|Moravskej škole]] sa nachádzajú v [[Monastier Kalenić|Kalenići]], či [[Monastier Manasija|Manasiji]].

Byzantská tradícia v juhovýchodnej Európe pokračovala aj pod [[Osmanská ríša|osmanskou nadvládou]], hoci niektoré typy umenia sa zachovali len v pomerne malom meradle. Na [[Kréta|Kréte]] sa pod záštitou [[Benátska republika|Benátok]] vyvíjal regionálny post-byzantský štýl [[Krétska škola|Krétskej školy]]. Písanie (maľba) ikon sa výrazne nemenila, skôr sa pridržiava tradície byzantského umenia.
== Význam byzantského umenia a dedičstvo==
[[Súbor:Dormition_El_Greco.jpg|náhľad|[[El Greco]], [[Nanebovzatie Panny Márie]], [[1565]][[1566]], Katedrála Nanebovzatia Panny Márie, Ermoupoli.]]
Do dnešných dní sa zachovali tisíce byzantských pamiatok. Byzantské umenie a jeho tvorcovia v priebehu existencie Byzantskej ríše pôsobili a ovplyvňovali kultúru a umenie okolitých krajín a národov: [[Arabi|Arabov]], [[Arméni|Arménov]], [[Gruzínci|Gruzíncov]], [[Slovania|Slovanov]], či umelcov z územia Talianska (medzi nimi najmä [[Benátska republika|Benátčanov]], [[Sicílske kráľovstvo|sicílskych Normanov]] a [[Florentská republika|Florenťanov]]). Nedostižný vplyv malo byzantské umenie na kresťanské umenie, a to najmä v oblasti [[Ikonografia|ikonografie]]. Najmä vo východných cirkvách sa na stavbe chrámov podpísal byzantský architektonický štýl, ktorého nasledovníkom dnes je [[neobyzantský sloh]]. Významným prvkom byzantského štýlu bola najmä kupola a centrálny štvorcový centrálny pôdorys. Významné bolo i [[byzantské šperkárstvo]], ktorého výrobky sa rozšírili po celej Európe a stali sa dokonca súčasťou korunovačných klenotov ([[Uhorská koruna (klenot)|Uhorsko]]). Vďaka Byzantskej ríši sa ďalej do Európy dostala výroba hodvábu a predmetov z neho. Nedostihnuteľní boli Byzantínci v majstrovstve mozaiky, ktorú od nich prevzali [[Normani (Normandia)|Normani]] a [[Islamské umenie|moslimovia]].

Po [[Pád Konštantínopola|páde Konštantínopola]] prevzali byzantskú kultúrnu tradíciu najmä južnoslovanské a východoslovanské krajiny. Byzantská kultúra však ovplyvnila i umenie [[Osmanská ríša|Osmanskej ríše]], ktorá prevzala patronát nad jej územím a kultúrnymi pozostatkami. Umenie potomkov bývalých obyvateľov Byzantskej ríše sa následne radilo do [[Osmanské umenie|osmanského umenia]], alebo umenia jednotlivých národov (Gréci, Srbi) alebo bolo vnímané ako pravoslávne umenie. Pre kresťanský Západ významným pokračovateľom byzantskej umeleckej tradície bola [[Krétska škola]], ktorá sa vyvíjala na území, ktoré ovládali Benátky. Jej predstaviteľmi a nasledovníkmi boli napr. [[Teofan z Kréty]], [[Michail Damaskinos]] a neskôr aj [[El Greco]] (pozri aj [[postbyzantské umenie]]).

== Poznámky ==


== Referencie ==


== Ďalšia literatúra ==
* 
* 
* 
* 
* 
* **Reallexikon zur byzantinischen Kunst*'
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** *pozn. Encyklopédia čísluje strany dvomi číslami (t.j. po stĺpcoch)''
* 
* 
*

## Pozri aj
* Byzantská ríša
* byzantská literatúra

## Iné projekty

Kategória:Stredoveké umenie
Kategória:Byzantské umenie
Kategória:Náboženské umenie
Kategória:Umenie v zaniknutých štátoch
Kategória:Staroveké umenie