Íván

[náhľad|Íván [Madrasa|madrasy, 15./16. storočie, Taškent, Uzbekistan]]
**Íván** (, , ) je zaklenutá sieň na obdĺžnikovom pôdoryse, uzatvorená múrmi iba z troch strán, ktoré nesú valenú klenbu. Na štvrtej strane je otvorená oblúkom do vnútorného nádvoria, spravidla oproti vchodu. V rozvinutej (typickej) forme ide o prvok nevystupujúci zo základnej architektonickej štruktúry, resp. z roviny jej fasády, čím sa odlišuje od pištaku. Typicky prvok partskej a neskôr perzsko-sásánovskej architektúry, kde plnil funkciu audienčnej siene. V islamskej architektúre  na jednej strane vysoká hala otvorená do nádvoria ako súčasť paláca, mešity, madrasy či obytného domu. Íván sa vyznačuje obdĺžnikovým rámom s bohatou ornamentálnou výzdobou z pálených tehál, štuky, glazovaných obkladov alebo z fajansových vlysov či mozaík.

## Etymológia
Slovo íván pravdepodobne pochádza zo staroperzského slova *apadána*, čo znamená palác alebo zo sanskritského slova *apa-dhā*, čo naopak znamená tajomstvo či úkryt. Obe navrhované etymológie sa dnes považujú za problematické. V prvých písomných zdrojoch íván znamená skôr funkciu než špecifický typ stavby. Najpravdepodobnejšou etymológiou je názov sásánovského paláca *Ajván-e Kesra* (Husravov palác) v Ktésifóne (Ták-i Kisrá), pričom slovo *ajván* odkazovalo na funkciu a slovo *tak* na oblúk. Ostatné príklady použitia výrazu v písomných prameňoch možno zriedkavo spájať s konkrétnou formou. V opisoch Abbásovských palácov z 8. a 9. storočia plnil *ajván* funkciu audienčnej siene, v ktorej sedel kalif za drevenou mriežkou či zástenou (*mašrabíjja*) a pozoroval oficiálne oslavy. Slovo *ajván* postupne nadobudlo technicky užší význam architektonickej formy. Nápis vo východnej sieni Veľkej mešity v Isfaháne obsahuje opis (*tento vysoký ajván*... ). Nie je jasné či ide o odkaz na formu alebo na miesto zvláštneho rozlíšenia. Alíšer Navoí uvádza *ajván* s mnohými stĺpmi, čo určite nezodpovedá sieni v Isfaháne.

V inom zmysle *ajván* predstavoval vyvýšenú plochu alebo plošinu oddelenú od miestnosti. Takáto vyššia časť mohla byť vyčlenená pre jej formálny význam ako čestné miesto alebo pre nejakú čisto funkčnú potrebu ako v prípade časti kúpeľa. Najmä v mameluckých opisoch stavieb v Damasku a Káhire. Íván odkazoval na každú otvorenú sieň na nádvorí v mešite alebo madrase, zvyčajne s obvyklým klenutým stropom pokrývajúci celú miestnosť ako určitá forma hypostylu. V ďalšom význame *ajván* mohol odkazovať na palác alebo nejaký druh významnej stavby. 

## Opis
[náhľad|Íván v [Hatra|Hatre, 2. storočie, Irak]]
Prvé formy ívánu sa začali objavovať v Partskej ríši v oblasti Mezopotámie od 2. storočia ako napríklad v Hatre, Dura Europos, Uruk alebo Seleukei, kde počas 1. storočia došlo k posunu v konštrukcii stĺpov, prekladu a klenby. Archeologický výskum odhalil, že v priebehu 1. storočia tam došlo k masívnej výstavbe chrámov, palácov a obytných domov. Íván sa objavil v troch rozličných formách ako nezávislá štruktúra, dvojité symetrické alebo štyri protiľahlé krídla obdĺžnikového nádvoria. V Ašure boli nájdené dve budovy so základmi podobnými ívánu. Prvá budova sa nachádza v blízkosti ruín zikkuratu. Blízkosť stavby naznačuje, že mohla slúžiť na náboženské účely. Mohlo by to tiež naznačovať palácovú budovu, pretože v staroveku na Blízkom východe bolo bežné, že zikkurat a palác sa nachádzali vedľa seba. Druhá budova je na protiľahlej strane. Walter Andrae, nemecký archeológ, navrhol hypotézu svetskej stavby než ako sakrálnej stavby, pretože neexistujú žiadne dôkazy o nápisoch alebo nástenných maľbách. Hoci absencia umeleckých a náboženských prvkov nemusí nevyhnutne znamenať svetskú funkciu. Ívány boli pravdepodobne často začlenené do palácov a komunitných priestorov. Niektorí historici umenia sa pokúšali nájsť pôvod ívánu v starších mezopotámskych oblúkoch alebo helenistických prvkoch. Dnes sú tieto hypotézy považované za problematické. Pre nedostatok archeologických dôkazov dodnes nie je možné s istotou určiť či boli pôvodne postavené v Mezopotámii alebo na iránskej náhornej plošine. Jediný zachovaný íván z 1. storočia na východe je Kuh-e Hadže v Sistane.

[vľavo|náhľad|Íván [Ardašír I.|Ardašírovho paláca, 3. storočie, Firúzabád, Irán]]
Od polovice 3. storočia perzsko-sásánovská architektúra prevzala z veľkej časti formu ívánu a zmenila jeho funkciu. Šlo o veľkolepý vstup do nádvoria alebo stavby ako napríklad íván Ardašírovho paláca vo Firúzabáde z 3. storočia alebo íván Husravovho paláca v Ktésifóne zo 6. storočia. Plnil funkciu audienčnej siene paláca, čiže boli miestom oficiálnych vystúpení, stretnutí a korunovácií. Íván sa vyznačoval obdĺžnikovým rámom s bohatou ornamentálnou výzdobou rastlinných motívov, loveckých scén alebo geometrických vzorov z pálených tehál, štuky, glazovaných obkladov, fajansových vlysov či z mozaík. V reliéfoch sa prejavuje zmes rímskych a byzantských tradícií ako napríklad do skaly vytesaný íván v Tak-e Bustane. Nasleduje rímsku tradíciu a rastlinné vzory sú ovplyvnené štylizovanými byzantskými mozaikami.

[náhľad|Ívány Veľkej mešity, [14. storočie Isfahán, Irán]]
V islamskej architektúre boli ívány silno ovplyvnené rímskymi, byzantskými alebo sásánovskými stavbami. Koncept audienčnej siene paláca s klenbou a kupolou sa preniesol do mešít. Funkcia islamského ívánu závisela od okolností a architektonického vývoja samotnej stavby. Uplatnil sa najmä v islamskej profánnej architektúre. Ďalší vývoj ako integrálnej časti komplexu vyústil do usporiadania štyroch ívánov osovo okolo vnútorného nádvoria paláca alebo obytného domu ako napríklad v Chorasáne a Sistane. Usporiadanie štyroch ívánov sa stalo štandardom v islamskej náboženskej architektúre až v 12. storočí. Predovšetkým slúžil ako vstup do mešity, svätyne alebo hrobky. Protiľahlé ívány svätyne (tzv. kibla íván) boli vždy najväčšie a zvyšné dva boli najmenšie. Íván sa rozšíril mimo územia dnešného Iránu počas vlády Ajjúbovcov a Mamelukovcov do Sýrie a Egypta. Prvýkrát sa objavuje v mešite al-Aksá na Chrámovej hore v Jeruzaleme. O histórii vývoja plánu štyroch ívánov sa vedú diskusie. Niektorí odborníci vidia pôvod v madrasách alebo náboženských školách určených na vzdelávanie aristokratických detí v oblasti sunnizmu. Typ štyroch ívánov sa používal pravdepodobne v palácovej a chrámovej architektúre už počas partského a sásánovského obdobia. Boli často umiestnené na všetkých alebo viacerých stranách vnútorných priestorov a nádvorí. Íván sa výraznejšie používal od 13. storočia v náboženskej a profánnej architektúre. Na konci 13. storočia a začiatkom 14. storočia sa íván začal viac obmedzovať na profánnu architektúru. Na druhej strane sa v tomto kontexte okrem klenutých sál používa na označenie veľkých kupolovitých stavieb. Obzvlášť populárny bol v 17. storočí, ako napríklad Veľká mešita v Isfaháne alebo Tádž Mahal v Ágre. 

## Galéria

Súbor:Taghbostan-1.jpg|Íván v Tak-e Bustane, 4. storočie, neďaleko Kermánšáhanu, Irán
Súbor:Ctesiphon.jpg|Íván Husravovho paláca, 6. storočie, Ktésifón, Irak
Súbor:Main arcade facade, Jama Masjid, Jaunpur.jpg|Íván piatkovej mešity, 15. storočie, Džánpur, India
Súbor:Le minaret et la mosquée Kalon (Boukhara, Ouzbékistan) (5658826884).jpg|Íván mešity Kalon, 16. storočie, Buchara, Uzbekistan
Súbor:Main Praying Chamber of Wazir Khan Mosque.jpg|Íván mešity vezíra Chána, 17. storočie, Láhaur, Pakistan
Súbor:Jama Masjid, Delhi, morning view.jpg|Íván mešity Džáma masdžid, 17. storočie , Dillí (Staré Dillí [Šáhdžahanabádu]), India
Súbor:Taj Mahal at morning from south-east.jpg|Tádž Mahal, 17. storočie, Ágra, India


## Referencie

## Literatúra
* 
* 
* 
* 
* 

## Pozri aj
* pištak
* apadana

## Iné projekty

Kategória:Architektonické prvky
Kategória:Islamská architektúra
Kategória:Islamské umenie