open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lugash

**Lugash** je fiktívna krajina nachádzajúca sa na Blízkom východe, ktorá je spomenutá a niekoľkokrát sa objavuje vo filmovej ságe Ružový panter. Jeho najvýznamnejším národným pokladom, ktorý pochádza z dynastie Akbara Nádherného, je vzácny diamant známy ako Ružový panter.

Krajine vládne šach, v súčasnosti z rodu Kurfilli. Princezná Dala je poslednou z tejto dynastie.

## Vývoj
Z pôvodnej osemdielnej ságy režiséra Blake Edwardsa sa v štyroch častiach spomína drahokam Ružový panter. Tento diamant, ktorý je tiež považovaný za náboženský symbol krajiny už viac ako 1000 rokov, bol pri mnohých príležitostiach už ukradnutý. Vláda Lugasha si na vyšetrenie prípadu chce privolať francúzskeho inšpektora Clouseau. Roztržitému inšpektorovi sa akým si šťastím podarí nájsť poklad krajiny a odhaliť i vinníka.

## Výskyt
* *[[Ružový panter (film z roku 1963)|Ružový panter]]* (1963)
* *[[Návrat Ružového pantera]]* (1975)
* *[[Stopa Ružového pantera]]* (1982)
* *[[Kliatba Ružového pantera]]* (1983)
* *[[Syn Ružového pantera]]* (1993)v danom filme sa nerieši krádež diamantu

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Fiktívne mestá
Kategória:Ružový panter
Viktória (telenovela)

***Viktória*** () je americko-kolumbijská telenovela z produkcie spoločnosti RTI Televisión pre televíziu Telemundo v rokoch 2007 – 2008. Hlavné postavy stvárnili herci Victoria Ruffo a Mauricio Ochmann, v hlavných záporných úlohách účinkovali Arturo Peniche a Andrea López. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Doma prvýkrát od 31. augusta 2009 do 25. mája 2010 a druhýkrát od 5. novembra 2012 do 30. mája 2013.

## Obsadenie
* Victoria Ruffo – *Victoria Santiesteban Madrigal de Mendoza / de Acosta* (v slovenskom znení Dagmar Sanitrová)
* Mauricio Ochmann – *Jerónimo Acosta* (v slovenskom znení Peter Krajčovič)
* Arturo Peniche – *Enrique Mendoza Prieto* (v slovenskom znení Alfréd Aczel)
* Andrea López – *Tatiana López* (v slovenskom znení Lucia Vráblicová)
* Diana Quijano – *Camila Matíz* (v slovenskom znení Zuzana Vačková)
* María Helena Döering – *Helena de Cárdenas* (v slovenskom znení Gabriela Škrabáková)
* Javier Delgiudice – *Gerardo Cárdenas* (v slovenskom znení Stanislav Král)
* Geraldine Bazán – *Paula Mendoza Santiesteban* (v slovenskom znení Daniela Mackovičová)
* Laura Perico – *Mariana Mendoza Santiesteban* (v slovenskom znení Vanda Ružičková)
* Ricardo Abarca – *Santiago Mendoza Santiesteban* (v slovenskom znení Peter Jamrich)
* Adriana Romero – *Valeria Sáenz* (v slovenskom znení Zuzana Šebová)
* José Julián Gaviria – *Martín Acosta Reyes* (v slovenskom znení Jakub Janák)
* Patricia Grisales – *Carlota Velandia* (v slovenskom znení Jeanette Švoňavská)
* Margalida Castro – *Mercedes Madrigal "Memé" Vda. de Santiesteban* (v slovenskom znení Lena Košická)
* Laura Londoño – *Elisa Ortíz*
* Andrés Felipe Martínez – *Guillermo Torres* (v slovenskom znení René Štúr)
* Roberto Manrique – *Sebastián Villanueva* (v slovenskom znení Igor Krempaský / Rastislav Sokol)
* Martha Liliana Calderón – *Fernanda Santiesteban Madrigal* 
* Camilo Trujillo – *Arturo Cárdenas*
* Ricardo González – *Henry*
* Paola Díaz – *Silvia Reyes* (v slovenskom znení Lenka Prokopová)
* Sebastián Eslava – *Francisco "Pacho" Vélez
* Adriana Campos – *Penélope*
* Natalia Bedoya – * Estrella*
* Estefani Gómez – *Camarera*
* Danilo Santos – * Robert*
* Víctor Hugo Trespalacios – * Elvis
* Lino Díaz – *Federico Rangel
* Julio del Mar – *Bernardo Solís
* Daniela Tapia – * Diana
* Manuel José Chávez – *Andrés Castro
* Fernando Corredor – *Sacerdote Lorenzo
* Silvestre Ramos – *Franco

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 

Kategória:Telenovely USA
Kategória:Kolumbijské telenovely
Kategória:Telenovely z 2007
Kategória:Televízne seriály z roku 2007
Kategória:Telenovely televízie Telemundo
Astra 19,2°E

náhľad|Logo značky Astra
**Astra 19,2°E** je názov skupiny komunikačných družíc Astra spoluumiestnených na pozícii 19,2° východne orbitálnej polohy v Clarkeovom páse, ktoré vlastní a prevádzkuje spoločnosť SES sídlom v Betzdorfe.

Astra 19,2°E bývala bežne známa ako Astra 1, pretože išlo o prvú orbitálnu pozíciu používanú Astrou a všetky plavidlá tam umiestnené majú názov Astra 1x, ale to zmenila spoločnosť SES na Astra 19,2°E v roku 2008, aby sa vyhli zámene s inými orbitálnymi pozíciami Astra, ktoré teraz zahŕňajú plavidlo Astra 1x pôvodne umiestnené na 19,2° východne.

Satelity Astra na pozícii 19,2° východne poskytujú downlinkové služby v rozsahu 10,70&nbsp;GHz-12,70&nbsp;GHz pásma K<sub>u</sub>.

Astra 19,2°E je jednou z hlavných satelitných pozícií slúžiacich Európe, ktorá prenáša viac ako 1 150 televíznych, rádiových a interaktívnych kanálov do viac ako 93 miliónov direct-to-home (DTH) a káblových domácností v 35 krajinách (ďalšie hlavné satelitné pozície sú na 13° východne, 28,2° východne, 23,5° východne, a 5° východne).

Existuje viac ako 40 high-definition television (HDTV) kanálov vysielaných satelitmi na pozícii 19,2°E pomocou piatich platforiem HDTV. Spoločnosť SES bol nápomocná pri zavádzaní satelitného HDTV vysielania v Európe pomocou satelitov Astra 19,2°E a pomohla vytvoriť špecifikácie HD ready pre televízory na sledovanie vysielania HDTV. HD+, dcérska spoločnosť SES, prevádzkuje HD+ free-to-view platformu nemeckých kanálov z Astra 19,2°E.

Astra 19,2°E bola jednou z posledných satelitných pozícií, ktorá prenášala množstvo analógových kanálov, až do 30. apríla 2012, kedy bolo úplne vypnuté nemecké analógové vysielanie. Je to tiež jediná pozícia, ktorá prenášala rádiové stanice v proprietárnom formáte Astra Digital Radio, hoci túto technológiu nahradilo DVB-S Radio ako analógový transpondér, ktorý prenášal službu prepnutú na digitál.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Telekomunikačné družice
Košiarka (vrch v Malej Fatre)

**Košiarka** () je vrch v južnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Fačkov, približne  južne od Rajca.

## Poloha
Nachádza sa na juhozápadnom okraji Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kľak. Vrch leží na katastrálnom území obce Fačkov v okrese Žilina, v Žilinskom kraji. Najbližším sídlom je severne situovaný Fačkov, rovnakým smerom sa nachádza aj Rajecká Lesná, východne leží Vrícko, juhozápadne Čičmany a severozápadne Sádočné.
 
## Opis
Košiarka leží v rázsoche, vybiehajúcej západným smerom z Kľaku () na južnom okraji pohoria. Severné svahy klesajú do Suchej doliny, ktorú odvodňuje Suchý potok, južná časť hrebeňa sa zvažuje do doliny Ráztoka, ktorou voda odteká rovnomenným potokom do Rajčanky. Tá tečie západným úpätím Rajeckou dolinou a odvádza vodu z celej oblasti do Váhu. Severne sa nachádza Kýčera (), Bukovina (), Srniak () a Šibeničná (), západne Sádocký vrch (), Bartošová (), Kozol () a Úplaz (), južne Čelo (), Homôľka () a Reváň () a východe Bukovec (), Kľak (), sedlom oddelený Malý Kľak (), Ostrá skala () a Grúň ().

## Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však vidieť okolité vrcholy Malej Fatry a susedné Strážovské vrchy, ojedinele i Vtáčnik a Súľovské vrchy.

## Prístup
* po  zelenej turistickej značke:
** od západu z Čičmianskeho rázcestia na ceste I/64
** od východu z Vrícka popri Kľackom vodopáde, cez Kľak a sedlo Malého Kľaku
* po  modrej značke z Fačkova cez Malý Kľak

## Referencie

## Pozri aj
* Lúčanská Fatra
* Zoznam vrcholov v Malej Fatre

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Lúčanskej Fatre
Kategória:Vrchy v Malej Fatre
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Žilina
Kategória:Fačkov
Zlatá rybka

**Zlatá rybka** môže byť:
* Zlatá rybka (postava), rozprávková bytosť zviera plniace obvykle 3 priania
* Epické dielo, v ktorom figuruje zlatá rybka, napr.:
** Rozprávka o rybárovi a zlatej rybke, 1833, autor Alexandr Sergejevič Puškin
** O zlaté rybce (film), 1954, film Jiřího Trnku, rozpráva Jan Werich
** O zlaté rybce (pieseň), autor Marek Eben
** Zlatá rybka (pieseň), autor František Nedvěd
** Karlík, zlatá rybka, animovaný TV seriál, 2010, Jana Baleja
** Zlatá rybka (opereta), opereta Gejzu Dusíka, 1954
* ľudové pomenovanie pre druh ryby z čeľade kaprovité, pozri karas striebristý
Santovská pahorkatina

**Santovská pahorkatina** je geomorfologickou časťou Ipeľskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá zvlnené územie juhovýchodne od Levíc.

## Polohopis
Pahorkatina sa nachádza na východnom okraji Podunajskej pahorkatiny a zaberá rozsiahlu plochu strednej časti podcelku Ipeľská pahorkatina. Rozkladá sa medzi riekou Perec na západe a Štiavnica a Ipeľ na východe. Z menších vodných tokov územím preteká Sikenica, Semerovský potok, Búr a okrajom aj Perec. Na západe tak susedí Hronská niva a jej časť Sikenická mokraď, na východe ju lemuje Ipeľská niva. Južným smerom pokračuje Ipeľská pahorkatina časťou Zalabský chrbát, severným smerom nadväzujú časti Bátovská pahorkatina, Brhlovské podhorie a Sebechlebská pahorkatina. 

Lokalita leží v Nitrianskom kraji, v okrese Levice a z významných sídiel tu leží okrajovo mesto Levice a obce Santovka, Demandice, Zbrojníky, Sikenica a Ipeľský Sokolec. Centrálnou časťou pahorkatiny prechádza cesta I/75 z Nových Zámkov do Lučenca, ktorá na východnom okraji križuje cestu I/66 zo Šiah do Krupiny. Strednou časťou z Levíc na juh cez Demandice do Štúrova vedie cesta II/564. Na tieto dopravné tepny sú napojené cesty III. triedy, ktoré dopravne obsluhujú okolité obce. Juhovýchodným a južným okrajom prechádza aj železničná trať Zvolen – Čata.

## Chránené územia
V tejto časti pahorkatiny sa nachádza chránený areál Kráľovičova slatina a prírodná pamiatka Travertínová kopa.

## Turizmus
Mierne zvlnená centrálna oblasť Ipeľskej pahorkatiny poskytuje široké možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Pri Kalinčiakove sa nachádza rekreačné stredisko Margita – Ilona.

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Ipeľská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Ipeľská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Katoličeskaja enciklopedija

***Katoličeskaja enciklopedija*** () je špecializovaná ruskojazyčná encyklopédia v piatich zväzkoch. Venuje sa témam spojeným s katolicizmom a Katolíckou cirkvou. Obsahuje však aj články o rôznych aspektoch svetovej kultúry, články o iných kresťanských a nekresťanských náboženských spoločenstvách, ako aj články venované filozofii. Významná časť článkov je venovaná dejinám Katolíckej cirkvi v Rusku. Obsahuje viac ako 5 500 článkov a asi 3 000 čiernobielych a farebných ilustrácií.

Encyklopédiu vydalo Izdateľstvo Franciskancev (slov. „Františkánske vydavateľstvo“) a práce trvali 17 rokov. Prvá pracovná skupina vznikla v roku 1996, práce začali v roku 1999. Na diele spolupracovalo viac ako 200 odborníkov z Ruska i zahraničia. Encyklopédia vychádza z vlastnej výskumnej práce a z výskumu sekundárnych prameňov, nejde o preklad iných encyklopédii. Posledný zväzok vyšiel v roku 2013. Po krátkom čase sa zrodila myšlienka pracovať na flexibilnejšom a modernejšom formáte encyklopédie a tak vznikli zadarmo dostupná elektronická verzia a aplikácia. Elektronická verzia odstraňuje obmedzenia týkajúce sa objemu obsahu a je pravidelne dopĺňaná a aktualizovaná, čo sa obsahu i bibliografickej časti týka.

Prvý zväzok encyklopédie vyhral súťaž „Najlepšia kniha roku 2002“ na Kresťanskej výstave kníh v Petrohrade.

## Zväzky

## Referencie

## Pozri aj
* Catholic Encyclopedia
* New Catholic Encyclopedia
* Encyklopedia katolicka
* Pravoslavnaja enciklopedija

## Externé odkazy
* Online verzia Katoličeskajej enciklopedije (po rusky)
* Online verzia II. Katoličeskajej enciklopedije (po rusky)

Kategória:Ruské encyklopédie
Kategória:Katolícke encyklopédie
Kategória:Encyklopédie v ruskom jazyku
Palais Berlitz

**Palais Berlitz** (tj *Berlitzov palác*) je kancelárska budova v Paríži postavená v 30. rokoch 20. storočia. Nachádza sa v 2. obvode medzi ulicami *[[Boulevard des Italiens]]*, *[[Rue Louis-le-Grand]]*, *[[Rue de la Michodière]]* a *[[Rue de Hanovre]]*. Dom bol postavený na mieste Hannoverského pavilónu, ktorý bol demontovaný a premiestnený do parku v meste Sceaux.
náhľad| Hannoverský pavilón na dnešnom mieste

## História
Na mieste sa nachádzal Hannoverský pavilón, ktorý postavil v rokoch 17581760 architekt Jean-Michel Chevotet (16981772). Pri výstavbe Berlitzovho paláca bol pavilón demontovaný av roku 1932 opäť postavený v parku v meste Sceaux.

Na jeho mieste bola postavená kancelárska budova pôvodne pod názvom *Palais de Hanovre*. Jej autorom je architekt Charles Lemaresquier (18701972). Na prízemí sa nachádzali obchody a kino s 200 miestami. V paláci sa usídlila jazyková škola lingvistu Maximiliana Berlitza a po ňom bol neskôr pomenovaný.

V čase nacistickej okupácie sa v paláci od 5. septembra 1941 do 15. januára 1942 konala propagandistická antisemitská výstava *[[Žid a Francúzsko]]* (Le Juif et la France).

V 50. rokoch bolo prízemie prestavané na kino so sálou pre 1500 ľudí. V 80. rokoch ho spoločnosť Gaumont premenila na šesť malých sál.

V 90. rokoch bol interiér budovy kompletne prestavaný, iba fasáda bola zachovaná v pôvodnej podobe. Po požiari sídla Crédit Lyonnais v roku 1996 banka presunula svoju parížsku pobočku do tohto paláca.

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:2. obvod (Paríž)
Berlitz
Kategória:Art deco stavby
Kategória:Architektúra z 1932
Henryk Czyż

**Henryk Czyż** môže byť:
* sapérsky dôstojník poľskej armády, pozri Henryk Czyż (dôstojník)
* poľský vojak Armie Krajowej, člen združenia Sloboda a nezávislosť, člen partizánskej jednotky Piotra Burdyna a Jana Sadowského, pozri Henryk Czyż (partizán)
* poľský herec, pozri Henryk Czyż (herec)
* poľský cyklista, pozri Henryk Czyż (cyklista)
* poľský hudobný skladateľ, dirigent, spisovateľ a pedagóg, pozri Henryk Czyż (hudobný skladateľ)
Valdemaras Rupšys

Generál **Valdemaras Rupšys** (* 2. máj 1967, Šiauliai) je litovský generál, v rokoch 2019 až 2024 veliteľ Ozbrojených síl Litvy.

## Vzdelanie
Rupšys študoval na Vojenskej akadémii generála Jonasa Žemaitisa, Baltic Defence College (Estónsko) and U.S. Army War College (Spojené štáty). Po jeho vymenovaní do najvyššej funkcie v Ozbrojených silách sa zistilo, že prezident republiky Gitanas Nausėda nevedel o tom, že Rupšys v rokoch 1985 až 1989 študoval na vojenskej škole v Sovietskom zväze. Minister obrany Arvydas Anušauskas uviedol, že že ľudia, čo vystavali Ozbrojené sily Litvy by nemali byť kritizovaní tými, čo nechápu vtedajšie okolnosti.

## Vojenské pôsobenie
Svoju vojenskú kariéru začal 1. novembra 1990. Počas pôsobenia v ozbrojených silách bol veliteľom čaty, roty, práporu, brigády a Pozemných síl.

Do roku 2005 bol veliteľom práporu mechanizovanej pechoty. Od roku 2006 ako podplukovník pracoval na Vojenskej akadémii generála Jonasa Žemaitisa. Od roku 2008 pracoval pre Ministerstvo obrany. V roku 2011 sa ako plukovník stal veliteľom brigády „Železný vlk“. V roku 2013 opäť prešiel na Ministerstvo obrany. K 1. septembru 2014 sa stal vojenským asistentom veliteľ Ozbrojených síl Litvy. V hodnosti plukovníka sa v roku 2016 stal veliteľom Pozemných síl Litvy, neskôr bol povýšený na do hodnosti brigádny generál. V roku 2018 sa stal generálmajorom. 

### Veliteľ Národných ozbrojených síl
Veliteľom Ozbrojených síl Litvy sa stal 24. júla 2019. V tejto funkcii bol 18. novembra 2019 povýšený na generálporučíka. Do hodnosti generál bol povýšený 10. júla 2023. Hodnosť bola vytvorená len v tú jar, jej výhradným nositeľom je veliteľ Ozbrojených síl Litvy. 24. júla 2024 ho nahradil Raimundas Vaikšnoras.

## Referencie

## Externé odkazy
* profil na stránke NATO

Kategória:Litovskí generáli
Kategória:Velitelia Pozemných síl Litvy
Kategória:Velitelia Ozbrojených síl Litvy
Kategória:Nositelia Radu Vytisovho kríža
Henryk Czyż (hudobný skladateľ)

**Henryk Czyż** výslovnosť: [čiž] (*16. jún 1923, Grudziądz, Poľsko†16. január, 2003, Varšava, Poľsko) bol poľský dirigent, spisovateľ a hudobný skladateľ.

## Život
Narodil sa v roku 1923 v poľskom Grudziądzi. V rokoch 1946 až 1948 študoval právo a filozofiu na Univerzite Mikuláša Koperníka v Toruni. V roku 1952 absolvoval štúdium skladby a dirigovania na Vysokej hudobnej škole v Poznani. V rokoch 1953 až 1957 pôsobil ako dirigent Veľkého symfonického orchestra poľského rozhlasu v Katoviciach. Následne v rokoch 1957 až 1961 pôsobil ako umelecký vedúci Symfonického orchestra mesta Lodž a v rokoch 19621967 v Krakove. V rokoch 1961 až 1963 zároveň dirigoval opery vo Varšave. Do Lodže sa ako vedúci orchestra vrátil v rokoch 1972 až 1980. V rokoch 19721974 pôsobil ako hudobný riaditeľ v Dűsseldorfe. Od 1980 profesor Hudobnej akadémie vo Varšave.

Koncertoval takmer vo všetkých európskych krajinách, v Južnej Amerike a Spojených štátoch, dirigoval orchestre v mestách ako Leningrad (dnes Petrohrad), Berlín, Štokholm a Madrid, či v Los Angeles.

Bol ocenený Zlatým záslužným krížom (1953), Radom Polonia Restituta (1958), poľskou Cenou ministra kultúry a umenia I. triedy (1975) či poľskou Štátnou cenou I. triedy za celú svoju umeleckú činnosť ( 1978).

Zomrel v roku 2003 vo Varšave.

## Dielo
Venoval sa oratóriám, klasicizmu i súčasnej hudbe. Do poľských operných a koncertných sál uviedol mnohé diela Igora Stravinského, Arthura Honeggera, Clauda Debussyho. Dirigoval premiéry skladieb Krzysztofa Pendereckého (*Diabli z Loudunu*, *Dies irae*, *Pašie* a i ). Tvoril symfonické diela a filmovú hudbu. Vytvoril tiež operu *Bielovlasá* (*Białowłosa*, 1962). 

Napísal niekoľko popularizačných kníh o hudbe, vrátane
* *Ucieczka spod klucza* (1973)
* *Porcelanowy amorek* (1977)
* *Jak z nut* (1978)
* *Serkal i inne tizery* (1978)
* *Nie taki diabeł straszny – gawędy telewizyjne* (1979)
* *Tizery* (1982)
* *Scrip-tease* (1988)
* *Pamiętam jak dziś* (1993)
* *Niewczesne żarty* (1995)

## Zaujímavosť
Heslo o Henrykovi Czyżovi je posledným heslom druhého zväzku slovenskej encyklopédie Beliana.

## Referencie

## Externé odkazy
* Stránka na ČSFD

Kategória:Poľskí dirigenti
Kategória:Poľskí spisovatelia
Kategória:Poľskí hudobní skladatelia
Kategória:Poľskí skladatelia filmovej hudby
Kategória:Absolventi Univerzity Mikuláša Kopernika v Toruni
Turistická značkovaná trasa číslo 5105

**Turistická značkovaná trasa číslo 5105** je krátka zelená trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z Plaveckého Mikuláša na rozcestník pod Jeleňou horou.  Dĺžka trasy je 7,3 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov. 

## Priebeh trasy

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam turistických značkovaných trás v Malých Karpatoch

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

5105
5105
Adolf (spišský prepošt)

**Adolf** (* 12. storočie† pred rokom 1230, asi Spišská Kapitula) bol prvý známy spišský prepošt.

## Život
Bližšie informácie o dátume alebo mieste jeho narodenia nie sú známe. Pravdepodobne pochádzal z významného rodu Andechs-Merano zo Svätej rímskej ríše. Do Uhorska sa dostal asi v sprievode Gertrúdy Meranskej, manželky uhorského kráľa Ondreja II. Roku 1209 prepošt Adolf a jeho sestra (neznáme meno), manželka comesa Rüdigera, získali za verné služby od kráľa Ondreja II. rozsiahle územia na Spiši ležiace v okolí rieky Poprad. Stalo sa tak na popud kráľovej manželky Gertrúdy a jej bratov kaločského arcibiskupa Bertolda a bamberského biskupa Ekberta.

Z manželstva jeho sestry s Rüdigerom Berzevicim vzišiel jeden z naj významnejších spišských rodovBerzeviciovci. O prepoštovi Adolfovi sa nezachovali žiadne ďalšie informácie. V 30. rokoch 13. storočia už nežil. Jeho pôsobenie v Spišskej Kapitule sa možno spája s výraznou prestavbou Katedrály svätého Martina v prvej tretine 13. storočia.

## Referencie

## Literatúra
* 

## Pozri aj
* zoznam spišských prepoštov

Kategória:Narodenia v 12. storočí
Kategória:Úmrtia v 13. storočí
Kategória:Prepošti
Sókles (hrnčiar)

[náhľad|Atický [čiernofigúrová keramika|čiernofigúrový kylix, signovaný hrnčiarom Sóklom, cca 570 – 560 pred Kr., Museo Arqueológico Nacional, Madrid]]
**Sókles** alebo **Sokles** () bol grécky hrnčiar, činný v Aténach približne v  polovici 6. storočia pred Kr.

Sókles je podpísaný ako hrnčiar (*ΣΟΚLΕΣΕΠΟΙΕΣΕΝ* – Sokles zhotovil, v tom období sa ešte v Aténach omikron používal pre oba typy *O* a epsilon pre oba typy *E*, atická lambda sa podobala latinskému *L*) na niekoľkých vázach a fragmentoch vystavených v piatich múzeách (v Malibu, Oxforde, Madride, Berlíne a Tarente) a na fragmente v súkromnej zbierke v Bazileji (ďalším je zrejme malý fragment zo súkromnej zbierky z Bernu s jeho neúplnou signatúrou *ΣΟΚLΕΣΕ[ΠΟΙΕΣΕΝ]*). Vzhľadom na veľkú produktivitu atických hrnčiarov nie je vylúčené, že sa v blízkej budúcnosti môžu objaviť aj ďalšie jeho signované vázy 
 
Medzi jeho diela patria najmä čiernofigúrové kylikes ako napr. atický kylix typu *Lip-kylix* z Malibu (J. Paul Getty Museum *86.AE.158*), zdobený Sóklovým maliarom, alebo atický čiernofigúrový *Band kylix* z Oxfordu (Ashmolean Museum 1929.498). Najreprezentatívnejším jeho dielom je ale nepochybne madridský kylix typu *Gordon*, ktorý je vo veľkom vnútornom tonde zdobený čiernofigúrovou maľbou Herakla bojujúceho s nemejským levom.

## Referencie

Kategória:Hrnčiari starovekého Grécka
Sebechlebská pahorkatina

**Sebechlebská pahorkatina** je geomorfologická časť Ipeľskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá zvlnené územie severovýchodne a juhovýchodne od Dudiniec.

## Polohopis
Pahorkatina sa nachádza na východnom okraji Podunajskej pahorkatiny a zaberá východný okraj podcelku Ipeľská pahorkatina. Severovýchodnú hranicu tvorí stredný tok rieky Štiavnica, na západe je to sčasti Trstiansky potok a juhozápadne opäť Štiavnica, južným smerom územie siaha po nivu Ipľa. Z významných vodných tokov ňou preteká Štiavnica, Veperec, Belujský potok, Klastavský potok a malou časťou aj Krupinica. Severný okraj vymedzujú Štiavnické vrchy s časťou Sitnianske predhorie, východne susedí Krupinská planina s podcelkom Bzovícka pahorkatina a južne nadväzuje Ipeľská niva. Západne pokračuje Ipeľská pahorkatina časťami Santovská pahorkatina a Brhlovské podhorie. 

Sebechlebská pahorkatina sa rozkladá na pomedzí Nitrianskeho a Banskobystrického kraja a zasahuje na územie okresov Levice a Krupina. Z významných sídiel tu ležia Dudince, Hontianske Nemce, Hontianske Trsťany, Horné Turovce, Sebechleby a Hontianske Moravce. Severnou časťou pahorkatiny prechádza cesta I/51 z Levíc do Banskej Štiavnice, ktorú v Hontianskych Nemciach križuje cesta I/66 zo Šiah do Krupiny. Južnou časťou prechádza aj cesta I/75 z Nových Zámkov do Lučenca. Údolím Štiavnice vedie zo Šiah do Krupiny železničná trať Zvolen – Čata. 

## Chránené územia
V strednej časti pahorkatiny sa nachádza prírodná pamiatka Dudinské travertíny, severný okraj lemuje hranica Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.

## Turizmus
Východná časť Ipeľskej pahorkatiny poskytuje možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Atraktívne je okolie Dudiniec, no i obce v severnej časti, odkiaľ vedú značené turistické chodníky do okolitých hôr. V okolí Sebechlieb je vybudovaný náučný chodník.

### Značené chodníky
*  zeleno značená trasa z Dudiniec cez Sebechleby  do lokality Mladá Hora
*  modro značená trasa z Hontianskych Nemiec cez Mladú Horu na Počúvadlo

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Ipeľská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Ipeľská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Turistická značkovaná trasa číslo 5141

**Turistická značkovaná trasa číslo 5141** je zelená trasa v Bielych Karpatoch a Považskom podolí, ktorá vedie z Trenčianskych Bohuslavíc do Novej Bošáce. Dĺžka trasy je 19,6 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.

## Priebeh trasy

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam turistických značkovaných trás v Bielych Karpatoch

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

5141
5141
Acetamid

**Acetamid**, CH3CONH2, amid kyseliny octovej, je v&nbsp;čistej forme biela kryštalická látka. Pripravuje sa dehydrogenáciou octanu amónneho. Používa sa pri výrobe plastických hmôt a na syntézu ďalších organických zlúčenín. Jeho racionálny vzorec je CH3CONH2.

Acetamid je toxický pri požití, vdýchnutí, pri kontakte s pokožkou a očami spôsobuje začervenanie a bolesť. Horením vznikajú dráždivé splodiny.

Pokusy na laboratórnych zvieratách sa zistilo, že acetamid u nich spôsobuje rakovinu. Preto bol IARC zaradený do skupiny 2B „možný ľudský karcinogén“. Táto látka môže byť vytvorená za laboratórnych podmienok reakciou acetanhydridu (anhydridu kyseliny octovej) s&nbsp;amoniakom za vzniku acetamidu a kyseliny octovej. Ak je však dostatok amoniaku, prebehne reakcia amoniaku a kyseliny octovej za vzniku octanu ammonného (CH3COONH4). Reakcia potom prebieha podľa rovnice:

:(CH3CO)2O + 2NH3 -> CH3COONH4 + CH3CONH2

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Karcinogény IARC skupiny 2B
Kategória:Amidy karboxylových kyselín
Kategória:Acetamidy
Anna Jurkovičová

**Anna Jurkovičová** môže byť
* slovenská divadelná ochotníčka, pozri Anna Jurkovičová-Hurbanová
* slovenská osvetová pracovníčka, výšivkárka, pozri Anna Jurkovičová (výšivkárka)

Jurkovičová, Anna
Anička Jurkovičová

**Anička Jurkovičová** môže byť:

* iný tvar mena Anna Jurkovičová, pozri Anna Jurkovičová
* slovenský román od Anny Lackovej, pozri Anička Jurkovičová (román)
* slovenská trojdielna filmová séria z roku 1983, pozri Anička Jurkovičová (film)
Karel Řehka

Generálporučík **Karel Řehka** (* 1. február 1975, Brno) je český generál, súčasný náčelník Generálneho štábu Armády Českej republiky.

## Vzdelanie
Řehka v rokoch 1989 až 1993 študoval na Vojenskom gymnáziu Opava. V rokoch 1993 až 1997 študoval na Vysokej vojenskej škole pozemného vojska vo Vyškove. V roku 2001 tam ukončil aj magisterské štúdium.

## Vojenské pôsobenie
V roku 1997 sa stal veliteľom skupiny špeciálneho prieskumu 6. špeciálnej brigády GŠ AČR. V rokoch 1999 a 2000 bol veliteľom skupiny u 6. prieskumnej roty, KFOR, Kosovo. Neskôr bol od roku 2003 veliteľ strediska špeciálneho určenia 601. skupiny špeciálnych síl. Zároveň bol v roku 2004 zástupcom veliteľa českého kontingentu špeciálnych síl v operácii „Trvalá sloboda“. Od roku 2005 bol potom náčelník plánovacieho oddelenia štábu 601. skupiny špeciálnych síl. V rokoch 2006 až 2009 pôsobil v Nemecku a Afganistane. Od roku 2009 pôsobil na Riaditeľstve špeciálnych síl. V rokoch 2010 až 2014 velil 601. skupine špeciálnych síl. V rokoch 2014 až 2017 bol riaditeľom Riaditeľstva špeciálnych síl. K 28. októbru 2016 bol vymenovaný do hodnosti bridgádny generál.

V období 2017 až 2020 bol zástupca veliteľa Mnohonárodnej divízie severovýchod, v Poľsku. V rokoch 2020 až 2022 bol riaditeľom Národného úradu pre kybernetickú a informačnú bezpečnosť.

### Náčelník Generálneho štábu Armády Českej republiky
Vláda Řehku do funkcie náčelníka Generálneho štábu navrhla 1. júna 2022. Ministerka obrany Jana Černochová pri tom uviedla: „Mnohokrát prokázal své manažerské schopnosti, absolvoval i prestižní zahraniční důstojnické kurzy. Je to skvělý voják i bojovník a provede naši armádu tolik potřebnou modernizací.“ Predseda parlamentného výboru pre obranu Lubomír Metnar (ANO) poznamenal, že Řehkov prirýchly kariérny postup obišiel viacerých dobrých vojakov a generálov. Pred vymenovaním do funkcie ho prezident Miloš Zeman k 22. júnu 2022 povýšil na generálmajora. 8. mája 2023 ho do hodnosti generálporučík povýšil prezident Petr Pavel.

## Referencie

## Externé odkazy
* profil na stránke NATO
* profil na stránke Armády Českej republiky 

Kategória:Českí generáli
Kategória:Osobnosti z Brna
Kategória:Príslušníci Armády Českej republiky
Kategória:Riaditelia Národného úradu pre kybernetickú a informačnú bezpečnosť
Kategória:Náčelníci Generálneho štábu Armády Českej republiky
Kategória:Absolventi Vysokej vojenskej školy pozemného vojska vo Vyškove
Adolf (rozlišovacia stránka)

**Adolf** môže byť:

* prvé meno, pozri Adolf
* spišský prepošt, pozri Adolf (spišský prepošt)
Henri-Corentin Buysse

**Henri-Corentin Buysee** (* 18. marec 1988, Amiens, Francúzsko) je bývalý francúzsky profesionálnay hokejový brankár. Preslávil sa najmä v drese francúzskej reprezentácie, v drese ktorej sa predtavil na troch Majstrovstvách sveta. Klubovú kariéru strávil v najvyššej francúzskej lige Ligue Magnus, v ktorej odohral 434 zápasov. V roku 2018 získal ocenenie pre najlepišeho brankára ligy a v roku 2008 cenu pre najlepšieho nováčika.

Profesionálnu hráčsku kariéru ukončil v roku 2023 a momentálne pôsobí ako tréner brankárov v tíme svojho rodného mesta Amiens.

## Reprezentačná kariéra
Buysee reprezentoval Francúzsko na dvoch Majstrovstvách sveta hráčov do 18 rokov v *Divízii I* (2005, 2006) a na jedných Majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov taktiež v *Divízii I* (2008).

V profesionálnej kariére reprezentoval svoju krajinu na troch seniorských Majstrovstvách sveta (2009, 2019, 2022). Jeho tím sa však najlepšie umiestnil na 12. mieste.

V roku 2022 sa zúčastnil aj kvalifikácie na Zimné olympijské hry, ale Francúzsko sa nekvalifikovalo.

## Ocenenia
* Ocenenie pre najlepšieho nováčika Ligue Magnus – *Jean-Pierre Graff Trophy* (2008)
* Francúzsky All-Star Team (2008)
* Francúzsky All-Star Team (2009)
* Francúzsky All-Star Team (2010)
* All-Star Game Ligue Magnus (2018)
* Ocenenie pre najlepšieho brankára Ligue Magnus – *Jean Ferrand Trophy* (2018)
* Šampión Ligue Magnus s tímom Amiens (2019)
* Šampión Ligue Magnus s tímom Amiens (2020)

## Referencie

Kategória:Francúzski hokejoví brankári
Kategória:Francúzski hokejisti
Kategória:Hráči Chamonix HC
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2022
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2019
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2009
Kategória:Osobnosti z Amiensu
Florian Hardy

**Florian Hardy** (* 8. február 1985, Nantes, Francúzsko) je bývalý francúzsky profesionálny hokejový brankár, ktorý sa preslávil najmä reprezentovaním Francúzska na medzinárodných turnajoch. V rámci svojej klubovej kariéry pôsobil mimo najvyššej francúzskej súťaže Ligue Magnus aj v najvyššej nemeckej súťaži Deutsche Eishockey Liga (EHC München) a vo vtedy najvyššej rakúskej lige Österreichische Eishockey-Liga (Dornbirner EC). Je dvojnásobným držiteľom ocenenia pre najlepšieho brankára francúzskej ligy a raz bol vyhlásený za najlepšieho hokejistu ligy.

Profesionálnu hráčsku kariéru ukončil v roku 2022 a aktuálne pôsobí ako tréner brankárov francúzskej juniorskej reprezentácie do 20 rokov.

## Reprezentačná kariéra
vľavo|náhľad|Hardy v drese Francúzska na Majstrovstvách sveta v roku 2017
Hardy reprezentoval Francúzsko na deviatich seniorských Majstrovstvách sveta a to v rokoch: 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 a 2019. Najlepší výsledok s národným tímom dosiahol v roku 2014, keď sa prvý a jediný krát v histórii Francúzi kvalifikovali zo základnej skupiny do štvrťfinále turnaja, kde však podľahli výberu Ruska (0:3). V roku 2018 sa Hardy stal súčasťou najlepšej trojice hráčov tímu Francúzska. V roku 2017 bol v bránke pri senzácii, kedy Francúzi dokázali poraziť výber Fínska 5:1.

Hardy sa podieľal aj na pokusoch Francúzov kvalifikovať sa na Zimné olympijské hry (2013, 2017, 2022).

## Ocenenia
* Šampión Ligue Magnus s tímom Angers (2007)
* Najlepší brankár Ligue Magnus – *Jean Ferrand Trophy* (2012)
* Najlepší hokejista Ligue Magnus – *Albert Hassler Trophy* (2013)
* Najlepší brankár Ligue Magnus – *Jean Ferrand Trophy* (2013)
* Šampión Ligue Magnus s tímom Angers (2014)
* Top 3 hráči tímu Francúzska na Majstrovstvách sveta 2018

## Referencie

Kategória:Francúzski hokejisti
Kategória:Francúzski hokejoví brankári
Kategória:Hráči EHC München
Kategória:Hráči Dornbirner EC
Kategória:Hráči Chamonix HC
Kategória:Hráči ASG Angers
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2010
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2012
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2013
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2014
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2015
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2016
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2017
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2018
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2019
Kategória:Osobnosti z Nantes (Francúzsko)
Aoraki

**Aoraki** môže byť:

* maorský názov pre najvyšší vrch Nového Zélandu (), pozri Cookov vrch
* planétka, pozri 3810 Aoraki

## Pozri aj
* Národný park Aoraki/Mount Cook – národný park na Novom Zélande
Ronan Quemener

**Ronan Quemener** (* 13. február 1988, Paríž, Francúzsko) je francúzsky profesionálny hokejový brankár aktuálne pôsobiaci v tíme Caen v najvyššej francúzskej súťaži Ligue Magnus. Francúzsko reprezentoval na šiestich Majstrovstvách sveta. Vo svojej kariére mimo Francúzska pôsobil aj v najvyššej dánskej súťaži *[[Metal Ligaen]]* (Aalborg Pirates), fínskej druhej najvyššej súťaži *Mestis* (Jukurit), v rakúskej najvyššej súťaži EBEL (Dornbirner EC a v švédskej druhej najvyššej súťaži Hockeyallsvenskan (Asplöven HC).

## Reprezentačná kariéra
Quemener reprezentoval Francúzsko na šiestich seniorských Majstrovstvách sveta a to v rokoch: 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018. V roku 2014 bol súčasťou francúzskeho tímu, ktorý dosiahol ich historicky najlepší výsledok v medzinárodnom hokeji. Francúzi sa umiestnili na Majstrovstvách sveta na 8. mieste, keď postúpili zo základnej skupiny do štvrťfinále. Tam ale podľahli výberu Ruska 0:3.

Zúčastnil sa aj kvalifikácie na Zimné olympijské hry v roku 2017, ale Francúzi sa nekvalifikovali.

## Ocenenia
* Šampión Ligue Magnus s tímom Rouen (2008)
* Šampión najvyššej juniorskej francúzskej súťaže do 22 rokov s juniorským tímom Rouen (2009)
* Najlepší nováčik Ligue Magnus - *Jean-Pierre Graff Trophy* (2010)
* Najlepší brankár Ligue Magnus - *Jean Ferrand Trophy* (2011)
* Šampión Ligue Magnus s tímom Briançon (2013)
* Šampión Ligue Magnus s tímom Briançon (2014)
* Najužitočnejší hráč Play-Off Ligue Magnus (2014)
* Druhý All-Star Team fínskej ligy Mestis (2015)
* Šampión fínskej ligy Mestis s tímom Jukurit (2015)
* All-Star Game Ligue Magnus (2018)
* All-Star Team druhej najvyššej francúzskej súťaže (2020)
* All-Star Team druhej najvyššej francúzskej súťaže (2023)

## Referencie

Kategória:Francúzski hokejoví brankári
Kategória:Francúzski hokejisti
Kategória:Hráči Dornbirner EC
Kategória:Hráči Aalborg Pirates
Kategória:Hráči Asplöven HC
Kategória:Hráči Jukurit
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2011
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2014
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2015
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2016
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2017
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2018
Kategória:Osobnosti z Paríža
August Breithaupt

**Johann Friedrich August Breithaupt** (* 18. máj 1791, Probstzella, Durínsko † 22. september 1873, Freiberg) bol nemecký mineralóg a profesor na freiberskej Technickej univerzite Baníckej akadémii vo Freibergu.

## Životopis
Narodil sa v Probstzelle, v Rímsko-nemeckej ríši. Doktorát získal na Univerzite Jena a na univerzite v Marburgu. Študoval u Abrahama Gottloba Wernera na baníckej akadémii do Freibergu, kde bol v roku 1813 menovaný za učiteľa a po odchode Friedricha Mohsa v roku 1826 sa stal profesorom mineralógie. Túto funkciu zastával do roku 1866. 

V roku 1863 bol zvolený za člena akadémie Leopoldina a v roku sa stal čestným občanom mesta Zwickau.

## Výskum
Pripisuje sa mu objav 47 platných minerálnych druhov. Na jeho počesť bol pomenovaný minerál breithauptit. Jeho práca zahŕňala dôležité príspevky ku kryštalografii a fyzikálnym a chemickým vlastnostiam minerálov. Rozvinul koncepciu minerálnej paragenézy.

## Tvorba
Medzi jeho publikácie patria:

* *Ueber die Echtheit der Krystalle* (1815, on pseudomorphs)
* *Characteristik des Mineral Systems* (1820; 3d improved ed., 1832)
* *Vollständiges Handbuch der Mineralogie* (1841)
* *Die Bergstadt Freiberg* (1825; 2d ed., 1847)
* *Die Paragenesis der Mineralien* (1849)

## Zdroj

Kategória:Osobnosti z Durínska
Kategória:Nemeckí mineralógovia
Kategória:Členovia Nemeckej akadémie prírodných vied Leopoldina
Kategória:Čestní občania Zwickau
Ajax (Ontário)

**Ajax** je mesto v kanadskej provincii Ontário. V roku 2021 malo 126 666 obyvateľov. Nachádza sa na brehu Ontárijského jazera. Mesto je súčasťou Durham Region.

## Dejiny
Ľudia v oblasti bývajú približne 12 tisíc rokov. Dnešný Ajax sa nachádza na teritóriu pôvodných obyvateľov Huron-Wendat, Haudenosaunee a Mississauga. V čase príchodu európskych usadlíkov žili kmene Mississauga na severnom brehu Ontárijského jazera. Pickering Village bola osídlená v roku 1802. V roku 1923 federálna vláda s pôvodnými obyvateľmi uzavrela dohody zvané „Williams Treaties“ Od roku 1942 bola na mieste továreň na plnenie munície, Defence Industries Limited, ktorá bola najväčšia v Spoločenstve národov. Mesto získala názov po britskej lodi, *HMS Ajax*, ktorá v roku 1939 vyhrala nad nemeckou *Graf Spee*. Po vojne budovy DIL využívala pre študentov University of Toronto. V rokoch 1949 až 1953 priestory využíval tábor pre utečencov.

Ako „town“ mesto oficiálne vzniklo v roku 1955. Od októbra 1973 je súčasťou Regional Municipality of Durham. V januári 1974 sa k Ajaxu pripojila obec Pickering (založená v roku 1953) a časť Pickering Township.

## Demografia
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 126 666 obyvateľov, v roku 2016 ich bolo 119 677. V roku 2021 cca 120 uviedlo ako etnický pôvod slovenský, cca 125 osôb český a 40 česko-slovenský. Ako rodný jazyk 81 910 uviedlo angličtinu, 1 410 francúzštinu, 595 oba, 35 210 ľudí neoficiálne jazyky z toho 5 jazyky pôvodných obyvateľov. Viacero rodných jazykov uviedlo 7 830 ľudí.

## Doprava
Centrom mesta prechádza železničná trať Canadian National Railway a Canadian Pacific Railway. Mestom prechádza Diaľnica 401. V Ajaxe premáva regionálny dopravný systém, Durham Regional Transit a GO Transit, ktorý v meste prevádzkuje stanicu Ajax GO station.

## Ekonomika
Ajax je centrom ľahkého priemyslu. Obyvatelia dochádzajú do Toronta.

## Šport
V Ajaxe sa počas Panamerických hier 2015 hrali softballové a bejzbalové zápasy.

## Galéria

Súbor:Ajax Main Branch.jpg|Hlavná pobočka mestskej knižnice Ajax Public Library
Súbor:Carruthers Creek.jpg|Potok Carruthers Creek v zime
Súbor:Ajax Waterfront Park April 2023 (IMG 3976).jpg|Waterfront Park


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka mesta

## Zdroj


Kategória:Mestá v Ontáriu
Kategória:Sídla na Ontárijskom jazere
Penica fúzatá

**Penica fúzatá**  () je malý druh spevavca z čeľade penicovité (*Sylviidae*), hniezdi na Stredomorí. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov penica fúzatá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stúpajúca.

## Výskyt a stav na Slovensku
Penica fúzatá bola na území Slovenska prvý krát odchytená a okrúžkovaná 20. apríla v roku 2024 na krúžkovacej stanici stacionár Drienovec v Slovenskom krase, podrobnosti výskytu posudzuje Faunistická komisia SOS/BirdLife Slovensko.

## Ochrana
Je zákonom chránená (Vyhláška MŽP č. 170/2021).

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
 
* 

Kategória:Penicovité
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
PPD (samopal)

náhľad|PPD-34

**PPD** (, doslova *Samopal Degťariova*) bol sovietsky samopal skonštruovaný Vasilijom Degťariovom. Jeho počiatky spadajú do roku 1934. Prvé skúšobné dodávky samopalov pre sovietske vojská sa uskutočnili v roku 1935, pričom išlo o niekoľko kusov. Do konca roku 1936 bolo vyrobených iba 67 exemplárov. Väčšia sériová výroba začala až roku 1937, do roku 1939 bolo vyrobených 4 100 kusov vzoru PPD-34/38. Roku 1940 sa rozbehla výroba zmodernizovaného typu PPD-40, ktorý bol vyrábaný do roku 1942 v počte asi 80 tisíc kusov.

Samopal Degťariov vzor 1934 má neuzamknutý záver, zakrivený zásobník na 25 nábojov, plášť hlavne je vybavený ventilačnými otvormi. Prepínač režimu streľby je umiestnený pred jazýčkom spúšte. Poistka na napínacej páke môže blokovať záver v prednej aj zadnej polohe. Sektorový cieľnik je nastaviteľný do 500 m. Modifikácia PPD-40 umožňuje použitie veľkokapacitného bubnového zásobníka na 71 nábojov.

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Samopaly
Kategória:Pechotné zbrane druhej svetovej vojny
Hartland Covered Bridge

**Hartland Covered Bridge** je krytý, drevený cestný most v kanadskej provincii New Brunswick. S dĺžkou  považovaný za najdlhší drevený krytý most na svete.

## Poloha
Hartland Covered Bridge premosťuje rieku Saint John River.

## Dejiny
V roku 1898 bola cena mosta s ôsmymi oceľovými oblúkmi odhadnutá na 70 až 80 tisíc dolárov. Albert Brewer podal protinávrh s cenou 27 945 dolárov. Výstavbu mosta zabezpečila firma Hartland Bridge Company, vytvorená občanmi z oboch strán rieky. Most bol pôvodne postavený ako nekrytý. Oficiálne otvorený bol 4. júla 1920. Prvé použitie sa však datuje na 13. mája keď mostom prešiel miestny lekár za súrnym prípadom.

V roku 1920 topiaci sa sneh vytlačil dve podpery. Most bol opravený a zakrytý v roku 1922. Ľudia nesúhlasili so zakrytím, proti plánu sa vyskytli aj kázne. Zakrytý most mal skaziť morálku mladých. Dôsledkom zakrytia bolo, že na mostovku musel byť dovážený sneh, aby mostom mohli prejsť sane.

V roku 1906 most odkúpila provinčná vláda. Osvetlenie bolo inštalované v roku 1924. V roku 1945 bol pridaný postranný chodník. V roku 1987 mostom prešiel olympijský oheň pred zimnou olympiádou 1988 v Calgary.

## Parametre
Most je postavený z priehradových nosníkov typu Howe a obsahuje kovové tyče pre spevnenie. Je považovaný za najdlhší krytý drevený most na svete.

## Pamiatková ochrana
Most je od 17. novembra 1977 zapísaný ako historická pamiatka na federálnej úrovni. Od 15. septembra 1999 je pamiatkovo chránený aj na provinčnej úrovni.

## Galéria

Hartland Bridge (1901-07-01).jpg|Hartland Bridge v deň svojho otvorenia 4. júla 1901
Canada IMG 20170818 171551 (24140236958).jpg|Pohľad zo strany
HartlandBridge2.jpg|Zimný pohľad


## Referencie

Kategória:Cestné mosty v Kanade
Kategória:Mosty v New Brunswicku
Kategória:Kryté mosty v Kanade
Kategória:Drevené mosty v Kanade
Brhlovské podhorie

**Brhlovské podhorie** je geomorfologická časť Ipeľskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá zvlnené územie východne od Levíc.

## Polohopis
Podhorie sa nachádza na východnom okraji Podunajskej pahorkatiny a zaberá zvlnenú, severnú oblasť podcelku Ipeľská pahorkatina. Severozápadný okraj tvorí údolie rieky Sikenica, ktorá na svojom strednom toku vytvára atraktívnu Horšiansku dolinu. Severnú časť územia odvodňuje Žemberovský potok, strednú potok Búr a východnú potok Veperec a jeho prítoky. Severovýchodný okraj vymedzujú Štiavnické vrchy s časťou Sitnianske predhorie, na zvyšku územia už nadväzujú časti Ipeľskej pahorkatiny: na severozápade Bátovská pahorkatina, na juhozápade Santovská pahorkatina a na juhovýchode Sebechlebská pahorkatina. 

Brhlovské podhorie sa rozkladá na území okresov Levice a Krupina v Nitrianskom a Banskobystrickom kraji. Z významných sídiel tu ležia Brhlovce, Horša, Žemberovce a Lišov. Severnou časťou pahorkatiny prechádza cesta I/51 z Levíc do Banskej Štiavnice, na ktorú sa pripájajú cesty, obsluhujúce tunajšie obce. 

## Chránené územia
Na západnom okraji pahorkatiny sa nachádza národná prírodná rezervácia Horšianska dolina a severný okraj lemuje Chránená krajinná oblasť Štiavnické vrchy.

## Turizmus
Táto časť Ipeľskej pahorkatiny poskytuje možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Atraktívne je okolie Brhloviec, ktoré sú pamiatkovou rezerváciou ľudovej architektúry a Horšianska dolina v údolí Sikenice, kde je vybudovaný náučný chodník. V oblasti nie sú značené turistické chodníky. 

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Ipeľská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Ipeľská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
PPS (samopal)

[thumb|Zbierka ukoristených zbraní vietnamskej ľudovej armády. Odhora: PPS-43, [MP40, K-50M (ázijská verzia PPŠ-41).]]

**PPS** (, doslova *Samopal Sudajeva*) je séria sovietskych automatických palných zbraní, samopal konštruktéra Alexeja Sudajeva. Bol určený najmä ako výzbroj výsadkových a tankových jednotiek, kde mal nahradiť menej skladný a ťažší samopal PPŠ-41. Vyrábal sa aj v rokoch po druhej svetovej vojne a bol používaný v mnohých krajinách sveta.

Samopaly Sudajeva predstavovali dva typy líšiace sa iba v detailoch. Išlo o *7,62 mm samopal vzor 1942 systému Sudajeva* () (skr. PPS-42), ktorý predstavoval prvé sériové kusy a následne vylepšený PPS-43.

## Vznik a vývoj
Po zavedení typu PPŠ-41 do výzbroje Červenej armády v priebehu roku 1941 a 1942 bolo poukazované na niektoré nevýhody jeho konštrukcie, ktorú bolo možné zjednodušiť a odľahčiť. Do súťaže o nový samopal sa zapojili všetci významní konštruktéri ako V. A. Degťarev, G. S. Špagin, N. V. Rukavišnikov a S. A. Korovin. Samopal PPS bol navrhnutý na základe kompilácie projektu A. I. Sudajeva a projektu nadporučíka I. K. Bezručka-Vysockého (návrh záverového a návratového systému) v roku 1942. Bol vyrábaný v zbrojárskom závode Sestroretsk v obkľúčenom Leningrade, aj pre problémy so zásobovaním Leningradského frontu. Na výrobu zbrane bolo potrebných 2-krát menej kovu a 3-krát menej práce pri výrobe než pri samopale PPŠ-41. Kým do obliehaného mesta po ceste života prichádzali potraviny pre Leningradčanov, z mesta odchádzali do zvyšku krajiny aj nové samopaly.

## Konštrukcia
Takmer celý samopal Sudajev bol zhotovený z kovu. V porovnaní s predchádzajúcim samopalom PPŠ-41 Špagin je ľahší, kompaktnejší a lepšie ovládateľný. Spotreba materiálu bola oproti modelu PPŠ dvakrát menšia a trikrát sa znížil čas potrebný na výrobu jedného kusu. Vo veľkej miere je pri tomto type využitá technológia lisovania a zvárania. Vrchná časť tela, plášť hlavne a úsťová brzda boli vylisované z jedného plátu kovu. Do strednej časti bol vložený blok ocele, do ktorého bola zalisovaná hlaveň. Vývrt hlavne bol na predĺženie životnosti chrómovaný. Na prednej časti hlavne boli kruhové otvory chladenia hlavne. Sklopná ramenná opierka bola pripevnená na zadnej časti puzdra záveru. Pištoľová rukoväť bola vyrobená pri prvých kusoch z dreva, neskôr bola vyrábaná z čierneho plastu. Veľmi jednoduchý cieľnik z dvoch rôzne vysokých plátkov so zárezmi je určený pre streľbu na vzdialenosti do  a do . Páčka poistky je umiestnená pred jazýčkom spúšte. Segmentový schránkový zásobník poňal 35 nábojov. Spúšťové ústrojenstvo umožňuje iba streľbu dávkou. Pomerne neveľká rýchlosť streľby – 500 – 600 rán/min (700 – 900 rán/min pri PPŠ-41) umožňovala po získaní cviku strieľať jednotlivými ranami.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Samopaly
Kategória:Pechotné zbrane druhej svetovej vojny
Kategória:Zbrane Sovietskeho zväzu
PPD

**PPD** môže byť:
* sovietsky samopal, pozri PPD (samopal)
* organická zlúčenin, pozri p-fenyléndiamín
* Philadelphia Police Department
* Phoenix Police Department
* Sociálne demokratická strana (Portugalsko) ()
* Pharmaceutical Product Development
* Pengangkutan Penumpang Djakarta
* kód železničnej stanice Pontypridd, pozri železničná stanica Pontypridd  
* PostScript Printer Description
RPD (guľomet)

náhľad|Guľomet RPD
**RPD** (, doslova *Ľahký guľomet Degťariova*) je ľahký guľomet kalibru 7,62 mm vyvinutý v ZSSR pod vedením Vasilija Degťariova pre náboj 7,62 × 39 mm M43 a ako náhrada za pôvodný ľahký guľomet DP, ktorý používal náboj 7,62 × 54 mm R. Zavádzanie RPD je teda prejavom vtedajšej tendencie sovietskych ozbrojených síl v zavádzaní nových samonabíjacích a samočinných zbraní kalibru 7.62 × 39mm M43. RPD je predchodcom väčšiny sovietskych ľahkých podporných zbraní. V sovietskej armáde bol neskôr nahradený typom RPK.

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Guľomety
Skaliarik plavý

**Skaliarik plavý**  () je druh spevavca z čeľade muchárovité (*Muscicapidae*), Obýva skalnaté a pieščité púštne oblasti Afriky a Ázie, v Európe hniezdi v Grécku, Bulharsku, Severnom Macedónsku, Rumunsku, na Ukrajine, v Gruzínsku a v Rusku.. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov skaliarik plavý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná.

## Výskyt a stav na Slovensku
Skaliarik plavý bol na území Slovenska prvý krát pozorovaný 28. apríla v roku 2024 pri Telgárte, podrobnosti výskytu posudzuje Faunistická komisia SOS/BirdLife Slovensko.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
 
* 

Kategória:Muchárovité
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
RPD

**RPD** môže byť:
* RPD (guľomet)
* Raleigh Police Department
* Reno Police Department
* Richmond Police Department (Virgínia)
* Riverside Police Department
* Rochester Police Department
* Rockville City Police Department
* RPD Energy