open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
NSV (guľomet)

náhled|Guľomet NSV
**NSV** () je sovietsky ťažký guľomet kalibru 12,7 mm. Skratka znamená priezvisko troch konštruktérov: G. I. Nikitin, J. M. Sokolov a V. I. Volkov. Bol navrhnutý ako náhrada za guľomet DŠK a do služby v sovietskej armáde sa dostal v roku 1971. Mimo ZSSR sa vyrábal v licencii v Bulharsku, Indii, Juhoslávii a Poľsku.

Verzia NSVT je používaná v tankoch T-72, T-64 a T-80. Guľomet NSV bol nahradený guľometom Kord. Poľská armáda zbraň modernizovala na typ WKM-B na náboj 12,7 × 99 mm NATO.

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Guľomety
Kategória:Protilietadlové zbrane
NSV

**NSV** môže byť:
* sovietsky ťažký guľomet, pozri NSV (guľomet)
* nanosievert, pozri sievert
* neo-nacistická skupina USA, pozri National Socialist Vanguard
* Nationalistische Studentenvereniging
* Nullsoft Streaming Video, pozri Nullsoft
* Nürnberger-Spielkarten-Verlag
Sikenická mokraď

**Sikenická mokraď** je geomorfologická časť Hronskej nivy, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá rovinaté územie južne od Levíc.

## Polohopis
Mokraď sa nachádza vo východnej časti Podunajskej pahorkatiny a zaberá východnú polovicu strednej časti podcelku Hronská niva, približne medzi mestami Levice a Želiezovce. Rozkladá sa v okolí dolného toku rieky Podlužianka a Sikenica a vodného kanála Perec, všetko v povodí Hrona. Západným smerom pokračuje Hronská niva, východne nadväzuje Ipeľská pahorkatina s geomorfologickou časťou Santovská pahorkatina. 

Sikenická mokraď sa rozkladá na území okresu Levice v Nitrianskom kraji. Z významných sídiel tu ležia okrajovo Levice, no tiež Mýtne Ludany, Zbrojníky, Kukučínov a Sikenica. Strednou časťou nivy prechádza cesta I/75 z Tekovských Lužian do Demandíc, na ktorú sa pripájajú cesty, obsluhujúce tunajšie obce.

## Chránené územia
V južnej polovici leží prírodná rezervácia Hlohyňa, v severnej chránený areál Levické rybníky.

## Turizmus
Táto časť Podunajskej pahorkatiny patrí k pokojnejším oblastiam, no poskytuje možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Atraktívne je najmä mesto Levice a jeho okolie. V oblasti nie sú značené turistické chodníky. 

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Ipeľská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Claudio Gugerotti

**Claudio Gugerotti** (* 7. október 1955, Verona, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky arcibiskup, kardinál katolíckej cirkvi, ktorý bol v novembri 2022 vymenovaný za prefekta Dikastéria pre východné cirkvi. Predtým pôsobil v diplomatických službách Svätej stolice a zastával funkciu nuncia v niekoľkých krajín východnej Európy v rokoch 2001 až 2020 a v Spojenom kráľovstve v rokoch 2020 až 2022. Do zamestnancov Dikastéria pre východné cirkvi nastúpil v roku 1985 a bol jeho podsekretárom v rokoch 1997 až 2001. Arcibiskupom je od roku 2001. Pápež František ho kreoval za kardinála 30. septembra 2023.

## Životopis
Claudio Gugerotti sa narodil vo Verone v Taliansku 7. októbra 1955 a za kňaza pre Veronskú diecézu bol vysvätený 29. mája 1982. Vyštudoval východné jazyky a literatúru a posvätnú liturgiu. V rokoch 1981 až 1984 vyučoval patristiku na Teologickom inštitúte San Zeno vo Verone a v rokoch 1982 až 1985 teológiu a východnú liturgiu na Inštitúte ekumenických štúdií vo Verone. V roku 1985 vstúpil do Rímskej kúrie, kde pôsobil v Kongregácii pre východné kostoly; sa stal jej podsekretárom 17. decembra 1997. Vyučoval aj patristiku a arménsky jazyk a literatúru na Pápežskom východnom inštitúte.

Claudio Gugerotti nemal školenie na Pápežskej cirkevnej akadémii, ako je to štandardnou praxou pre nunciov. Dňa 7. decembra 2001 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za apoštolského nuncia v Gruzínsku a Arménsku, ako aj za titulárneho arcibiskupa z Ravella. 13. decembra bol menovaný aj za apoštolského nuncia v Azerbajdžane. Biskupské vysvätenie prijal od Jána Pavla II. 6. januára 2002.

Pápež Benedikt XVI. ho 15. júla 2011 vymenoval za apoštolského nuncia v Bielorusku.

Pápež František ho 13. novembra 2015 vymenoval za apoštolského nuncia na Ukrajine.

Pápež František ho 4. júla 2020 vymenoval za apoštolského nuncia v Spojenom kráľovstve.

Pápež František ho 21. novembra 2022 vymenoval za prefekta Dikastéria pre východné cirkvi.

Dňa 9. júla 2023 pápež František oznámil, že ho plánuje urobiť kardinálom na konzistóriu naplánovanom na 30. septembra. V tomto konzistóriu bol vymenovaný za kardinála-diakona v Sant'Ambrogio della Massima.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Talianski kardináli
Kategória:Talianski rímskokatolícki arcibiskupi
Kategória:Osobnosti z Verony
Kategória:Apoštolskí nunciovia na Ukrajine
PPS

**PPS** môže byť:
* názov slovenskej strojárenskej spoločnosti zo sídlom v Detve (PPS = Podpolianske strojárne), pozri PPS Group
* Pražská paroplavební společnost
* protipožiarny systém
* vysoko presná vojenská služba určovania polohy, rýchlosti a času, pozri Precise Positioning Service
* formát počítačového súboru používaný programom Microsoft PowerPoint, pozri .pps
* v chémii:
** polyfenylénsulfid a polyfenylensulfidové vlákna
** pentózan polysulfát
* sovietsky samopal, pozri PPS (samopal)
* IATA kód letiska Puerto Princesa na Filipínach, pozri Medzinárodné letisko Puerto Princesa
* politická strana:
** Polska Partia Socjalistyczna
** Piratenpartei Schweiz
Josef Michl

**Josef Michl** (* 12. marec 1939, Praha – † 13. máj 2024, Praha) bol český chemik. Bol to laureát Ceny Neuron za prínos svetovej vede za rok 2016 v chémii. Patril medzi najcitovanejších českých vedcov.

## Život
Michl študoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity a potom pôsobil na Československej akadémii vied. V roku 1965 dokončil doktorát pod vedením Rudolfa Zahradníka. V rokoch 19651970 študoval u R. S. Beckera na Univerzite v Houstone, u Michaela Dewara na Texaskej univerzite v Austine a u F. E. Harrisa na University of Utah. V roku 1968 sa odsťahoval do Československa, ale ešte v tom roku odcestoval do Nórska, odkiaľ sa po auguste 1968 už do vlasti nevrátil. Potom pôsobil v Dánsku, následne sa presunul na Univerzitu v Utahu sa stal profesorom v roku 1975. Od roku 1986 pôsobil vo funkcii člena Národnej akadémie vied USA a od roku 1988 potom ako člen Medzinárovnej akadémie kvantovo-molekulárnych vied. V rokoch 20122018 bol potom jej predsedom. V roku 1995 sa stal členom Učenej spoločnosti Českej republiky a v roku 1999 bol zvolený za člena Americkej akadémie umenia a vied. V období 19861990 pôsobil na Texaskej Univerzite v Austine a v roku 1991 prešiel na Coloradskú univerzitu v Boulderi, kde pôsobil ako profesor chémie.

V rokoch 20062024 viedol vlastnú výskumnú skupinu aj na Ústave organickej chémie a biochémie AV ČR. Sám daroval 100 000 dolárov Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity, čím podporil mladých vedcoch na UK. Napísal viac ako 600 vedeckých publikácií a niekoľko kníh. Za svoje dielo získal niekoľko ocenení.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Českí chemici
Kategória:Chemici USA
Kategória:Držitelia čestných doktorátov Masarykovej univerzity
Kategória:Absolventi Karlovej univerzity
Kategória:Osobnosti z Prahy
Vojtov vrch

**Vojtov vrch** () je vrch v geomorfologickej časti Rakovská hornatina v severovýchodnej časti pohoria Javorníky.

## Polohopis
Vrchol leží na okraji katastrálneho územia mesta Čadca, približne  južne od centra mesta a približne  západne od Krásna nad Kysucou. Vojtov vrch leží v juhovýchodnej časti Rakovskej hornatiny a je súčasťou hrebeňa, ktorý od Chotárneho kopca smeruje severným až severovýchodným smerom medzi údoliami Kysuce a Rieky k centru Čadce. Kvôli nesúvislému lesnému porastu sú z vrcholu iba obmedzené výhľady. Lepšie výhľady (najmä na hrebeň Malej Fatry) sú možné z neďaleko ležiaceho nevýrazného *Vojtovského sedla*, ktoré oddeľuje Vojtov vrch od Chotárneho kopca.

## Prístup
Cez vrch prechádza  zeleno značená turistická trasa, ktorá vedie železničnej stanice v Čadci cez osadu *Kýčera* a pokračuje cez Chotárny kopec na juh do Nesluše. Ďalšie prístupy na vrchol sú možné po neznačených lesných cestách z osád Krásna nad Kysucou.

## Referencie

## Pozri aj
* Vysoké Javorníky
* Javorníky
* Zoznam vrcholov v Javorníkoch
* Geomorfologické členenie Slovenska

Kategória:Vrchy v Javorníkoch
Kategória:Čadca
Kategória:Vrchy v okrese Čadca
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Hronská tabuľa

**Hronská tabuľa** je geomorfologická časť Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá mierne zvlnené územie juhozápadne od Levíc.

## Polohopis
Tabuľa sa nachádza v centre východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá východný okraj podcelku Hronská pahorkatina, západne a juhozápadne od Levíc a Želiezoviec. Rozkladá sa v širokom páse západne od rieky Hron, do ktorej smerujú všetky vodné toky z oblasti. Medzi najvýznamnejšie patrí Malianka, Lužianka, Vrbovec a Ketský potok. Severne susedia Štiavnické vrchy podcelkom Kozmálovské vŕšky, východne leží rovinatá Hronská niva a južne a západne pokračuje Hronská pahorkatina časťami Belianske kopce, Strekovské terasy a Bešianska pahorkatina. 

Hronská tabuľa sa rozkladá na území okresu Levice a Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Z významných sídiel tu ležia Želiezovce, Tekovské Lužany, Pohronský Ruskov, Bíňa.

## Doprava
Severnou časťou prechádza cesta I/51 z Vrábieľ do Levíc, centrálnou časťou vedie cesta I/75 z Nových Zámkov do Demandíc a východným okrajom aj cesta I/76 z Tlmáč do Štúrova, stredom územia vedie i cesta II/580 z Kalnej nad Hronom na Podhájsku. Na tieto dopravné koridory sa pripájajú cesty, obsluhujúce tunajšie obce. Severnou polovicou prechádza významná železničná trať Nové Zámky – Zvolen a východnou časťou aj trať Levice – Štúrovo.

## Chránené územia
Vo východnej časti leží chránený areál Želiezovský park a prírodná rezervácia Bíňanský rybník, na južnom okraji národná prírodná rezervácia Kamenínske slanisko a prírodná rezervácia Čistiny.

## Turizmus
Táto rozľahlá časť Podunajskej pahorkatiny poskytuje možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Prevažne poľnohospodárska krajina ponúka skôr historické pamiatky a turistické značené trasy tu nie sú. 

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Hronská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Hronská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Kategória:Pomenovania podľa Hrona
Imunotoxín

[náhľad|Príklad imunotoxínu. Na [Protilátka|protilátku (žltá, ružová, modrá, svetlozelená; zvýraznené vpravo hore) sú naviazané cytotoxické látky (červená; zvýraznené vpravo dole), často pomocou chemického „spojovníka“ (tmavozelená; zvýraznené vľavo).]]

**Imunotoxíny** sú umelo vytvorené bielkoviny naviazané na toxín. Typicky sú to konjugáty (komplexy) monoklonálnych protilátok a cytotoxických zlúčenín (zlúčenín smrteľných pre bunku). Keď sa tieto bielkoviny viažu na bunku, vstupujú do nej prostredníctvom endocytózy, čím dochádza k usmrteniu bunky toxínom. 

Imunotoxíny sa testujú alebo používajú na liečbu niektorých druhov rakoviny a niekoľkých vírusových infekcií.

## Dizajn
Imunotoxíny sú chimérne proteíny, ktoré sa zvyčajne skladajú z modifikovanej protilátky alebo časti protilátky, ktorá je naviazaná na časť toxínu. Časť tohto komplexu, ktorá je zodpovedná za rozpoznanie cieľa, sa skladá za Fab časti protilátky, ktorá rozpoznáva konkrétny typ bunky. Toxínom je zvyčajne AB toxín, čo je cytotoxická bielkovina odvodená od bakteriálnej alebo rastlinnej bielkoviny, z ktorej bola odstránená pôvodná väzbová doména, aby Fv doména smerovala toxín priamo na antigén terčovej bunky. Toxickou časťou môžu byť i cytotoxické liečivá.

Niekedy sa rekombinantné fúzne proteíny obsahujúce toxín a rastový faktor takisto označujú ako rekombinantné imunotoxíny, aj keď neobsahujú žiadne časti protilátky. Konkrétnejšie meno pre tento druh bielkoviny je rekombinantný fúzny toxín.

## Výroba
Imunotoxíny sa pôvodne vyrábali naviazaním protilátky na toxín pomocou chemického „spojovníka“ (tzv. linkeru). Aktuálne sa vyrábajú pomocou rekombinantnej DNA pomocou baktérií, ako je *[[E. coli]]*, a označujú sa ako **rekombinantné imunotoxíny**.

## Klinické použitie
Najväčším klinickým úspechom je použitie imunotoxínov pri liečbe pacientov s vlasatobunkovou leukémiou, ktorá odoláva iným druhom liečby. Títo pacienti boli liečení rekombinantným imunotoxínom, ktorý cielil na receptor CD22 na povrchu leukemických buniek. V dvoch klinických štúdiách bez kontroly došlo u asi polovice účastníkov štúdie k úplnému zániku rakoviny po liečbe pomocou BL22. Táto terapia bola neskôr nahradená HA22, ktorá predstavuje jej mierne modifikovanú verziu.

V nedávnej fáze I štúdie lieku Resimmune bolo pozorované zmenšenie alebo úplne vymiznutie rakoviny u 89&nbsp;% prípadov v skupine deviatich pacientov s kožným T-bunkovým lymfómom.

## Referencie

## Pozri aj
* Denileukín diftitox, imunotoxín používaný na liečbu leukémií T-buniek
* Resimmune, experimentálny imunotoxín na liečbu kožného T-bunkového lymfómu
* Anti-CD22 imunotoxín
* Konjugát protilátka-liečivo

## Zdroj
Sókles (architekt)

**Sókles** () bol grécky architekt, činný v 4. storočí pred Kr.

Jeho meno sa nachádza na terakotovom fragmente s vytlačeným nápisom *ΣΩΚΛΗΣΑΡΧΙΤΕΚΤΩΝ* (Sókles architekt ), dnes uloženom v Národnom archeologickom múzeu v Aténach, objavenom v roku 1878 spolu s ďalšími terakotovými fragmentami (s rovnakou hrúbkou 0,035 m) počas archeologických vykopávok vo svätyni bohyne Héry (v Héraione) v Argose, a to priamo vo svätyni a v priľahlej oblasti. Predpokladá sa, že tieto fragmenty mohli byť v minulosti súčasťou krytiny budovy alebo slúžili na odvod vody (niektoré sú také malé, že bolo ťažké určiť či tu ide o krytinu). Nápis je podľa typu písma datovaný do 4. storočia pred Kr. Sókles bol zrejme dohliadajúcim architektom nejakej konkrétnej budovy (možno aj „mestským architektom“ dozerajúcim pri opravách svätyne)

Héraion v Argose ležal približne 10 km severne od mesta Argos, v staroveku bol jednou z najdôležitejších svätýň bohyne Héry v gréckom svete. Starší chrám vyhorel v roku 423 pred Kr. a v roku 420 pred Kr. bol nahradený novým chrámom (bol postavený neďaleko staršieho chrámu), ktorého architektom bol Eupolemos.

## Referencie

Kategória:Architekti starovekého Grécka
Kyselina 5-formiminotetrahydrolistová

**Kyselina 5-formiminotetrahydrolistová** (**kyselina 5-formiminotetrahydrofolová**, ***N''<sup>5</sup>-formimino-THF''') je intermediát, ktorý vzniká v [[Katabolizmus (metabolizmus)|katabolizme]] [[Histidín|histidínu]]. Je to derivát [[Kyselina listová|kyseliny listovej]] a [[Kyselina tetrahydrolistová|tetrahydrolistovej]]. Jej konjugovanou zásadou je '''5-formiminotetrahydrofolát''' (***N*<sup>5</sup>-formiminotetrahydrofolát).

== Metabolizmus ==
*N*<sup>5</sup>-formimino-THF vzniká z [[Tetrahydrofolát|THF]] pôsobením [[Glutamátformiminotransferáza|glutamátformiminotransferázy]] na [[formiminoglutamát]]:

: formiminoglutamát + THF → glutamát + *N*<sup>5</sup>-formimino-THF

*N*<sup>5</sup>-formimino-THF sa potom premieňa na 5,10-metenyltetrahydrofolát pôsobením [[Formimidoyltetrahydrofolátcyklodeamináza|formimidoyltetrahydrofolátcyklodeaminázy]]:

: *N*<sup>5</sup>-formimino-THF → 5,10-metenyltetrahydrofolát + NH<small><sub>3</sub></small>
5,10-metenyltetrahydrofolát sa potom premieňa na [[N5-formyl-THF|*N*<sup>5</sup>-formyl-THF]], [[N10-formyl-THF|*N*<sup>10</sup>-formyl-THF]] alebo [[N5,N10-metylén-THF|*N*<sup>5</sup>,*N''10-metylén-THF]] a funguje tak ako zdroj jednouhlíkových zvyškov.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Foláty
Kategória:Kofaktory
Kyselina formiminoglutámová

**Kyselina formiminoglutámová** (**FIGLU**) je intermediát v katabolizme <small>L</small>-histidínu na <small>L</small>-glutamát. Takisto sa dá použiť ako biomarker pre intracelulárnu hladinu folátu. FIGLU test sa používa na zistenie nedostatku vitamínu B<sub>12</sub>, nedostatok folátu a ochorenia či zlyhanie pečene. Pri nadbytku 5-metyltetrahydrofolátu sa zvyšuje hladina FIGLU, s čím je spojená aj zvýšená hladina folátu a znížená hladina kyseliny metylmalónovej a homocysteínu. Konjugovanou zásadou kyseliny formiminoglutámovej je **formiminoglutamát**.

## Metabolizmus
Formiminoglutamát vzniká z imidazol-4-ón-5-propionátu pôsobením enzýmu imidazolónpropionázy:

: imidazol-4-ón-5-propionát + H2O → formiminoglutamát

Ďalej sa potom premieňa na glutamát pôsobením glutamátformiminotransferázy. Kofaktorom tejto reakcie je THF, na ktorý sa v procese prenáša formimínový zvyšok za vzniku ''N''<sup>5</sup>-formimino-THF:

: formiminoglutamát + THF → glutamát + *N*5-formimino-THF

## Referencie

## Pozri aj
* Glutamát-1-semialdehyd

## Zdroj

Kategória:Amidíny
Kategória:Deriváty aminokyselín
Kategória:Biomarkery
Bešianska pahorkatina

**Bešianska pahorkatina** je geomorfologická časť Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá pás zvlneného územia od Zlatých Moraviec až po Svodín.

## Polohopis
Nachádza sa v centre východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá severnú a strednú časť podcelku Hronská pahorkatina, južne od Zlatých Moraviec a východne od Vrábieľ. Rozkladá sa v širokom páse východne od rieky Žitava, ktorá odvodňuje severnú a západnú časť, voda z východných a južných polôh smeruje do Hrona. Medzi významné vodné toky patrí Širočina, Bešiansky potok, Liska a Telinský potok, smerujúce do Žitavy a Ketský potok a Paríž, ústiace do Hrona. Na severe susedí Pohronský Inovec s podcelkom Veľký Inovec a Štiavnické vrchy s časťou Slovenská brána a podcelkom Kozmálovské vŕšky, východne nadväzuje Hronská tabuľa, južne Strekovské terasy a juhozápadne Hurbanovské terasy, všetko časti Hronskej pahorkatiny a západný okraj vymedzuje Žitavská niva. 

Bešianska pahorkatina sa rozkladá na území Nitrianskeho kraja a zasahuje do okresov Levice, Zlaté Moravce, Nitra a Nové Zámky. Z významných sídiel tu ležia Zlaté Moravce, Vráble, Kolta, Kozárovce, Beša, Podhájska a Veľké Lovce.

## Doprava
Severnou časťou prechádza významná rýchlostná cesta R1 a súbežná cesta I/65 z Nitry do Zvolena, strednou časťou vedie cesta I/51 z Vrábieľ do Levíc, cesta II/580 z Kalnej nad Hronom do Šurian a cesta I/75 z Nových Zámkov do Demandíc, západný okraj lemuje II/511. Na tieto komunikácie sa pripájajú všetky obslužné cesty z tunajších obcí. Stredom prechádza významná železničná trať Nové Zámky – Zvolen a severným okrajom aj trať Nitra – Zlaté Moravce – Kozárovce.

## Chránené územia
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny leží chránený areál Arborétum Mlyňany a národná prírodná rezervácia Patianska cerina.

## Turizmus
Rozľahlá stredná časť Podunajskej pahorkatiny ponúka možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku, no i zaujímavé miesta na rekreáciu a relax. Atraktívne je okolie Podhájskej s akvaparkom, Arborétum Mlyňany a viaceré historické pamiatky. Hoci ide o málo zvlnenú krajinu, je tu viacero značených turistických trás. V okolí obce Beša a Pozba sú vybudované náučné chodníky.

### Značené chodníky
* po  červenej značke:
** zo Zlatých Moraviec cez Obycké lúky na Veľký Inovec ()
** z Kmeťova cez Podhájsku do Kolty
* po  modrej značke z Bardoňova cez Podhájsku do obce Hul
* po  zelenej značke:
** z Olichova na Obycké lúky
** z Radavy cez Veľké Lovce a Čechy do Branova
* po  žltej značke:
** z Tekovských Nemiec na Veľký Inovec ()
** z Veľkých Loviec do Podhájskej

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Hronská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Hronská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Dikastérium pre biskupov

**Dikastérium pre biskupov** (; do roku 2022 **Kongregácia pre biskupov**) je jedno zo šestnástich dikastérií Rímskej kúrie, ktorá je zodpovedná za výber kandidátov do biskupských úradov, ktorých mená potom predkladá pápežovi. Jej prefektom bol kardinál Robert Francis Prevost, potom už Lev XIV, ktorý nahradil kardinála Ouelleta, a sekretárom Ilson de Jesus Montanari (od 12. októbra 2013). Novým prefektom sa stal 26. septembra 2025 arcibiskup Filippo Iannone.

## Sekretári Kongregácie pre biskupov
* Domenico Riviera (17101730)
* Carmine Gori-Merosi (18821886)
* Carlo Nocella (18921903)
* Gaetano de Lai (19081928)
* Carlo Perosi (19281930)
* Raffaele Rossi (19301948)
* Adeodato Giovanni Piazza (19481957)
* Marcello Mimmi (19571961)
* Carlo Confalonieri (19611965)
* Francesco Carpino (19651967)
* Ernesto Civardi (19671979)
* Lucas Moreira Neves (19791987)
* Giovanni Battista Re (19871989)
* Justin Francis Rigali (19891994)
* Jorge María Mejía (19941998)
* Francesco Monterisi (19982009)
* Manuel Monteiro de Castro (20092012)
* Lorenzo Baldisseri (11. január 201221. september 2013
* Ilson de Jesus Montanari (12. október 2013súčasnosť)

## Prefekti
### Prefekti Kongregácie pre biskupov (19082022)
* Gaetano de Lai (19081928)
* Carlo Kardinal Perosi (19281930)
* Raffaele Carlo Rossi (19301948)
* Adeodato Giovanni Piazza (19481957)
* Marcello Mimmi (19571961)
* Carlo Confalonieri (19611973)
* Sebastiano Baggio (19731984)
* Bernardin Gantin (19841998)
* Lucas Moreira Neves (19982000)
* Giovanni Battista Re (20002010)
* Marc Ouellet (20102023)

### Prefekti Dikastéria pre biskupov (od 2022)
* Marc Ouellet (20102023)
* Robert Francis Prevost (20232025)
* Filippo Iannone (2025úradujúci)

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov


Biskupov
Marc Ouellet

**Marc [[kardinál]] Ouellet** (* 8. jún 1944, La Motte, Quebec, Kanada) je kanadský rímskokatolický kňaz, biskup, kardinál, emeritný prefekt Kongregácie pre biskupov.

## Kňaz
Pochádza z početnej rodiny, jeho otec bol riaditeľom školy. Kňazské svätenie prijal 25. mája 1968. Ďalšie dva roky pôsobil ako kaplán, potom odišiel do Ríma na ďalšie štúdiá. V roku 1974 získal licenciát z filozofie na Pápežskej univerzite svätého Tomáša Akvinského (Angelicum). Vstúpil do rádu kňazov svätého Sulpicia, v rámci rehoľných úloh prednášal v niekoľkých seminároch. Na Pápežskej univerzite Gregoriana získal v roku 1983 doktorát z dogmatickej teológie. V rokoch 1989 až 1997 bol profesorom a rektorom v seminároch v Montreale a Edmontone, od roku 1997 sa stal profesorom v Pápežskom inštitúte Jána Pavla II. pre štúdium manželstva a rodiny.

## Biskup a kardinál
V marci 2001 ho pápež Ján Pavol II. menoval sekretárom Pápežskej rady pre jednotu kresťanov , zároveň ho menoval titulárnym arcibiskupom, biskupské svätenie prijal 19. marca 2001. V novembri 2002 sa stal arcibiskupom Quebecu a primasom Kanady. Kardinálom ho kreoval Ján Pavol II. 21. októbra 2003. Bol prefektom Kongregácie pre biskupov od 30. júna 2010, keď bol do tejto funkcie menovaný pápežom Benediktom XVI.

Dňa 30. januára 2023 pápež František prijal jeho rezignáciu na post prefekta Dikastéria pre biskupov. Jeho nástupcom sa stal biskup Chiclayo Robert Francis Prevost.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov

## Iné projekty

Kategória:Prefekti Dikastéria pre biskupov
István Tisza

**Gróf István Imre Lajos Pál Tisza de Borosjenő et Szeged** (slovensky: Štefan Imrich Ľudovít Pavol Tisa, skrátené meno: **Štefan Tisa**); (* 22. apríl 1861, Pešť, Rakúske cisárstvo† 31. október 1918, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko) bol politik, ktorý bol v rokoch 19031905 a 19131917 predsedom vlády Uhorska. Bol tiež politológ, medzinárodný právnik, makroekonóm, člen Uhorskej akadémie vied a majster v dueli. Vypuknutie prvej svetovej vojny vymedzilo jeho druhé funkčné obdobie vo funkcii predsedu vlády. Bol zabitý ľavicovými revolucionármi 31. októbra 1918 počas Astrovej revolúcie, v deň, keď Maďarsko vyhlásilo nezávislosť, čím zanikla dualistická monarchia, čiže Rakúsko-Uhorsko. Tisza bol najhorlivejším stúpencom duálnej monarchie (partnerstva s Rakúskom) medzi maďarskými politickými lídrami a prihováral sa za konsenzus medzi liberálmi a konzervatívcami. Ako poslanec ríšskej rady od roku 1887 sa začal obávať politickej slepej uličky v konflikte medzi neústupnou povahou cisára a revolučným duchom extrémistov. Tisza bol medzi etnickými maďarskými voličmi trpko nepopulárny, a preto – podobne ako jeho otec Kálmán Tisza (slovensky: Koloman Tisa) – pri parlamentných voľbách čerpal väčšinu hlasov od etnických menšín.

Podobne ako jeho otec podporoval industrializáciu na úkor poľnohospodárskej lobby a vystupoval proti antisemitizmu ako ekonomicky kontraproduktívnemu.

Ako ekonóm bol zásadne proti akémukoľvek štátnemu prerozdeleniu poľnohospodárskej pôdy, ktoré by rozdelilo veľké pozemkové vlastníctvo. Počas prvej svetovej vojny bol proti rozšíreniu volebného práva na vojakov v aktívnej službe; pred rokom 1918 mohlo voliť a zastávať verejné funkcie len 10 % občanov Uhorského kráľovstva.

V medzinárodných vzťahoch bol jeho vzorom Otto von Bismarck. Vo vnútorných záležitostiach nadväzoval na anglickú historickú ekonomickú školu a bol silne ovplyvnený spoločenským a politickým vývojom Anglicka, ktorý považoval za najlepšiu cestu pre Uhorsko.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Obete atentátov
Kategória:Osobnosti z Budapešti
Kategória:Osobnosti na maďarských poštových známkach
Kategória:Uhorskí politici
Kategória:Nositelia Kráľovského uhorského radu sv. Štefana
Kategória:Nositelia Radu Vasovho
Kategória:Reformované osobnosti
Kyselina cysteová

**Kyselina cysteová** (**3-sulfoalanín**) je organická zlúčenina, ktorý vzniká v metabolizme cysteínu. Jej konjugovanou zásadou je **cysteát**.

U mikrorias je cysteát biosyntetickým prekurzorom taurínu. U ľudí sa väčšina taurínu syntetizuje z cysteínsulfinátu.

## Metabolizmus

Cysteát vzniká oxidáciou cysteínu, pričom dochádza k oxidácii tiolovej skupiny na sulfónovú kyselinu. Reakciu katalyzuje cysteínlyáza, pričom dochádza k štiepeniu sulfánu a jeho náhrade za siričitan:

: cysteín + H2SO3 → cysteát + H2S

Cysteát sa potom rozkladá na pyruvát, siričitan a amoniak pôsobením cysteátsulfolyázy:

: cysteát + H2O → pyruvát + SO32- + NH4+

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Aminokyseliny
Kategória:Sulfónové kyseliny
Búčske terasy

**Búčske terasy** je názov geomorfologickej časti Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá pás rovinatého územia od Štúrova až po Marcelovú.

## Polohopis
Nachádza sa na južnom okraji východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá južnú časť podcelku Hronská pahorkatina, západne od Štúrova. Rozkladá sa severne od Dunaja, kde smerujú všetky vodné toky. Najvýznamnejšie sú Modriansky potok, Vojnický potok, Mužliansky potok a Obidský kanál. Územie susedí na juhu s Čenkovskou a na východe s Hronskou nivou - podcelkami Podunajskej pahorkatiny, na severe a západe pokračuje Hronská pahorkatina časťami Belianske kopce, Strekovské terasy, Chrbát a Hurbanovské terasy. 

Búčske terasy zasahujú do okresov Komárno a Nové Zámky v Nitrianskom kraji a z významných sídiel tu leží na východnom okraji mesto Štúrovo a obce Mužla, Gbelce a Bátorove Kosihy. 

## Doprava
Južným okrajom prechádza cesta I/63 z Komárna do Štúrova, na ktorú sa v Moči pripája cesta II/580, vedúcu do Gbeliec, kde križuje cestu II/509 do Štúrova. Súbežne s ňou vedie významná železničná trať Bratislava – Štúrovo a východným okrajom aj trať do Levíc.

## Chránené územia
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny leží prírodná pamiatka Mužliansky potok a prírodná rezervácia Búčske slanisko.

## Turizmus
Rovinatá južná časť Podunajskej pahorkatiny ponúka možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Znnačené turistické trasy tu nie sú. 

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Hronská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Hronská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Jack Balmer

**John Balmer** (* 6. február 1916, West Derby, Liverpool, Anglicko† 25. december 1984, Liverpool) bol anglický futbalista, ktorý hrával ako útočník za Liverpool.

## Život a hráčska kariéra
Balmer pochádzal z futbalovej rodiny: Billy a Bob hrali za Everton na začiatku 20. storočia.

Balmer hral za Collegiate Old Boys a chvíľu aj ako amatér za Everton predtým, ako ho podpísal tréner Liverpoolu George Patterson, ktorý mu 23. augusta 1935 ponúkol profesionálnu zmluvu. Devätnásťročný hráč debutoval 21. septembra 1935 na Elland Road proti Leeds United v zápase prvej divízie futbalovej ligy, ale nebol to úspech, pretože Liverpool prehral 1:0. Jeho prvý gól padol 7. decembra toho istého roku v ligovom zápase na Anfielde. Gól v 81. minúte sa ukázal byť ako víťazný pri výhre 2:1 nad Preston North End.

Druhá svetová vojna obmedzila Balmerovu futbalovú kariéru. Po obnovení národných súťaží vytvoril Balmer partnerstvo s útočníkom Albertom Stubbinsom. Obaja ukončili prvú povojnovú sezónu 1946/47 s 24 gólmi, čím pomohli Liverpoolu k prvému majstrovskému titulu po 24 rokoch.

Balmer bol kapitánom v sezóne 1947/48 a pokračoval spoločne v útoku so Stubbinsom. Odohral 313 oficiálnych zápasov, v ktorých strelil 111 gólov medzi rokom 1935 a odchodom do dôchodku v roku 1952.

Počas vojny odohral svoj jediný zápas za Anglicko, keď 18. novembra 1939 hral za Anglicko vo vojnovom zápase proti Walesu na Racecourse Ground vo Wrexhame pred 17 000 divákmi. Anglicko vyhralo 3:2, pričom Balmer strelil jeden z gólov.

Balmer zomrel na Vianoce 1984 vo veku 68 rokov.

## Podrobnosti o kariére
* Liverpool FC (1935 – 1952) – 312 zápasov, 111 gólov – Víťaz ligového titulu prvej divízie (1947)

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Anglickí futbalisti
Kategória:Hráči Liverpool FC
Kategória:Futbaloví útočníci
Kategória:Osobnosti z Liverpoolu
Tiglylkoenzým A

**Tiglylkoenzým A** (**tiglyl-CoA**) je intermediát v metabolizme izoleucínu. Je to inhibítor ''N''-acetylglutamátsyntázy.

## Metabolizmus
Tiglyl-CoA vzniká z 2-metylbutyryl-CoA pôsobením acyl-CoA dehydrogenázy, pričom oxidačným činidlom je FAD. Produkt sa zároveň naviaže na koenzým A:

: 2-metylbutyryl-CoA + FAD → tiglyl-CoA + FADH2

Ďalej sa premieňa na 2-metyl-3-hydroxybutyryl-CoA pôsobením enoyl-CoA hydratázy:

: tiglyl-CoA + H2O → 2-metyl-3-hydroxybutyryl-CoA

Konečným produktom rozkladu tiglyl-CoA je acetyl-CoA a propionyl-CoA.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Tioestery koenzýmu A
Železnický monastier svätého Ducha

**Železnický monastier svätého Ducha** (), sú ruiny stredovekého pravoslávneho monastiera, ktoré sa nachádzajú pri dedine Plana v oblasti Sofia v západnom Bulharsku.

Patril k monastierom tzv. Malej sofijskej Svätej hory.

## Lokalita
Železnický monastier svätého Ducha leží blízko dediny Plana (v súčasnosti je zároveň časťou mesta Sofia) a asi 10 kilometrov juhovýchodne od dediny Železnica v nadmorskej výške  na vrchole vrchu Manastirište, ktorý je najvyšším bodom pohoria Plana.

## Dejiny
[Pohľad na vrch [Manastirište (vrch)|Manastirište na ktorého vrchole sa monastier nachádzal|náhľad|vľavo]]
Monastier bol postavený v období stredoveku a patril medzi kláštory, ktoré tvorili tzv. Sofijskú Svätú horu, presnejší dátum vzniku však nie je známy. Existuje predpoklad, že bol postavený na mieste, kde pôvodne stála trácka svätyňa. Etnografi veria, že niekdajšie pohanské sviatky, ktoré sa na tomto mieste konali, prešli do kultu Ducha Svätého.

Monastier bol vypálený a zničený osmanskými Turkami, potom čo obsadili okolitú oblasť a je jeden zo štrnástich monastierov Sofijskej Svätej hory, ktoré neboli po zbúraní nikdy obnovené.

### Súčasnosť
V roku 2001 bola na mieste bývalého monastiera miestnymi obyvateľmi postavená kaplnka zasvätená Duchu Svätému, aby pripomínala duchovnú minulosť miesta. Do súčasnosti sa zachoval kult Ducha Svätého a obyvatelia okolitých dedín sa na mieste každoročne stretávajú na sviatok zasvätený svätému Duchu. 

## Charakteristika
Z pôvodného monastiera sú v lokalite zachované ruiny obytných kláštorných budov, ako aj dvoch chrámov, Chrámu svätého Ducha a Chrámu svätej Trojice. Na ruinách Chrámu svätého Ducha sa nachádza súčasná rovnomenná kaplnka. 

## Prístup
Ruiny monastiera sú prístupné po poľnej ceste, ktorá k vrchu Manastirište vedie z dediny Plana.

## Zaujímavosť
* Približne 100 metrov severozápadne od dnešnej kaplnky sa nachádza vekovitý buk v ktorého kmeni je priehlbina v ktorej vyviera voda, ktorá je pokladaná za liečivú.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Pravoslávne kláštory v Bulharsku
Kategória:Stavby v Sofii
Chrbát (geomorfologická časť)

**Chrbát** je geomorfologická časť Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá zvlnené územie severovýchodne od Komárna.

## Polohopis
Nachádza sa v južnej časti východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá juhozápadnú časť podcelku Hronská pahorkatina. Tvorí ho nápadná pahorkatina, vystupujúca nad okolitú krajinu, ktorú obklopujú len časti Hronskej pahorkatiny; na západe Hurbanovské terasy, na severe a východe Strekovské terasy a na juhu Búčske terasy. V tunajších kopcoch pramení niekoľko vodných tokov, ktoré z južnej a východnej časti odtekajú do Dunaja, zo severozápadnej do Starej Žitavy. Najvýznamnejšie vodné toky sú Modriansky potok, Vojnický potok a Kuzmov jarok. 

Chrbát zasahuje do okresov Komárno a Nové Zámky v Nitrianskom kraji a z významných sídiel tu ležia obce Gbelce, Modrany, Dulovce, Svätý Peter, Bátorove Kosihy a Pribeta. 

## Doprava
Západnou časťou prechádza cesta II/589, ktorá spája Svätý Peter, Dulovce a Pribetu, kde križuje cestu II/509 do Štúrova. Na tieto dve cesty sa pripájajú všetky komunikácie, obsluhujúce sídla v tejto oblasti. Severne, no už mimo tejto časti vedie významná železničná trať Bratislava – Štúrovo.

## Chránené územia
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny leží chránený areál Pribetský háj a Svätopeterský park a prírodné rezervácie Kratina, Drieňová hora a Pod Starým vrchom.

## Turizmus
Zvlnená časť Podunajskej pahorkatiny ponúka možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Značené turistické trasy ani cyklotrasy tu nie sú. 

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Hronská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Hronská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Charles Lemaresquier

[vpravo|náhľad| Budova [Félix Potin|Félixa Potina, Paríž, 1910]]
**Charles Henri-Camille Lemaresquier** (* 16. október 1870, Sète† 6. január 1972, Paríž) bol francúzsky architekt a učiteľ.

Lemaresquier sa narodil v Sète v južnom Francúzsku v rodine umelcov a od šestnástich rokov sa učil aby sa stal parížskym architektom. V roku 1888 bol prijatý na École nationale supérieure des beaux-arts de Paris a v roku 1890 bol v *ateliéri* Victora Lalouxa, ktorý po Andrého smrti prevzal vedenie od svojho mentora Louisa-Julesa Andrého.

V lete a na jeseň roku 1927 zastupoval Lemaresquier Francúzsko v porote deviatich európskych architektov, ktorí hodnotili prestížny konkurz na návrh Paláca národov, pričom spolu s ostatnými porotcami ako Hendrik Petrus Berlage, Victor Horta a Josef Hoffman posudzoval 375 návrhov.

Medzi jeho študentov patrili Max Ingrand a David Moreira da Silva. Architekt zastával kreslo č. 6 v sekcii architektúry Académie des Beaux-Arts od roku 1938 až do svojej smrti v roku 1972.

V roku 1900 sa Lemaresquier oženil s Germaine Ribaucourtovou (18741951), a z ich zväzku sa narodili štyri deti. Jeho syn Noël Le Maresquier (19031982) sa vyučil v otcovom ateliéri, upravil si rodinné priezvisko a stal sa architektom s podobnou kariérou s podobnými poctami. Lemaresquier bol tiež svokrom francúzskeho premiéra Michela Debrého, ktorý sa oženil s architektovou dcérou Anne-Marie.

## Dielo
Lemaresquierove dielo zahŕňa:

* sídlo pre maloobchodníka s potravinami Félixa Potina, No. 51 rue Réaumur, 1910
* bytový dom, 2 rue Coustou, Paríž, 1926
* Cercle national des armées, 8 Place Saint-Augustin, na bývalom mieste kasární Pépinière, Paríž, s architektonickou sochou od François-Léon Sicard, Paul Landowski, Jean Antoine Injalbert a Jean Boucher, 1927
* Juncasse veterinárna škola, 23 avenue Henri-Guillaumet, Toulouse, 1931
* Palais Berlitz, postavený ako Palais du Hanovre, 26-34 Rue Louis-le-Grand, Paríž, 1932
* práca v Notre-Dame-de-l'Assomption, Paríž, 1961

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Francúzski architekti
Kategória:Vyučujúci na École nationale supérieure des beaux-arts
Kategória:Členovia Académie des beaux-arts
Kategória:Absolventi École nationale supérieure des beaux-arts
Kategória:Nositelia Radu čestnej légie
Kategória:Víťazi Prix de Rome
Kategória:Storoční ľudia
Kategória:Osobnosti zo Sète
Turistická značkovaná trasa číslo 8161

**Turistická značkovaná trasa číslo 8161** je okružná žltá trasa v Chvojnickej pahorkatine, ktorá začína a končí v Holíči. Dĺžka trasy je 13 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov 

## Priebeh trasy

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

8161
Turistická značkovaná trasa číslo 5140

**Turistická značkovaná trasa číslo 5140** je krátka zelená trasa v Chvojnickej pahorkatine, ktorá začína v Trnovci a končí v Skalici. Dĺžka trasy je 7,8 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.

## Priebeh trasy

## Referencie

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

5140
Great Grand Masti

***Great Grand Masti*** je indický hindskojazyčný sexuálny komediálny horor z roku 2016, ktorý režíroval Indra Kumar. Ide o tretiu časť filmovej série Masti po filmoch *[[Masti]]* (2004) a *[[Grand Masti]]* (2013). Produkujú ho Sameer Nair, Aman Gill, Ashok Thakeria, Markand Adhikari a Anand Pandit.

V hlavných úlohách sa predstavia Riteish Deshmukh, Vivek Oberoi, Aftab Shivdasani a Urvashi Rautela spolu so Shraddha Das, Mishti Chakraborty, Pooja Bose a Sanjay Mishra. Pôvodne bola premiéra naplánovaná na 22. júla 2016, dátum bol posunutý na 15. júla 2016 po tom, čo na internet údajne unikla pirátska kópia filmu. Cenzorská komisia urobila z filmu 23 škrtov vrátane vymazania niektorých dialógov a kompletnej scény a udelila filmu certifikát A.

## Obsadenie
* Riteish Deshmukh ako Amar Saxena
* Aftab Shivdasani ako Prem Chawla
* Vivek Oberoi ako Meet Mehta
* Urvashi Rautela ako Ragini (duch) / Shabri (slúžka)
* Shreyas Talpade ako Babu Rangeela
* Puja Banerjee ako Sapna Amar Saxena
* Mishti Chakraborty ako Rekha Meet Mehta
* Shraddha Das ako Nisha Prem Chawla
* Kangna Sharma ako Premova švagriná
* Usha Nadkarni ako Amarova svokra
* Ketan Karande ako Meetov švagor
* Sanjay Mishra ako Antakshari Baba

### Cameo vystúpenia
* Sonali Raut ako Shiney
* Sudesh Lehri ako Ramse
* Ghazal Sharma ako Ritu

## Hudba
Hudbu k filmu *Great Grand Masti* zložili Sanjeev-Darshan, Shaarib-Toshi, Superbia (Shaan, Gourov & Roshin). Texty piesní napísali Sameer Anjaan, Manoj Yadav a Kumaar. Práva na hudbu získala spoločnosť Zee Music Company. Prvá pieseň „Teri Kamar Ko“ bola vydaná 21. júna 2016. Pieseň „Lipstick Laga Ke“ sa stala veľmi populárnou a patrila medzi 20 najlepších piesní roku 2016.

## Vydanie

### Problém online pirátstva
Dňa 5. júla 2016, dva týždne pred celonárodnou premiérou 22. júla 2016, sa na rôznych webových stránkach objavili správy o zdieľaní pirátskej kópie filmu, ktorá bola umiestnená na niekoľkých webových stránkach na zdieľanie peer-to-peer, ako napríklad Kickass Torrents a The Pirate Bay. Podľa vyšetrovateľov bola uniknutá kópia označená vodoznakom, čo naznačuje, že bola vytvorená zo vzorovej kópie, ktorú producenti poslali CBFC na účely preskúmania.

### Pokladňa
Film v deň premiéry vyzbieral približne 12 miliónov korún (1,4 milióna USD) a jeho celoživotná celosvetová tržba bola 19 miliónov korún (2,3 milióna USD) pri rozpočte 50 miliónov korún (6,0 milióna USD). Film bol kasovou bombou.

## Kontroverzie
Herec Shiney Ahuja poslal 15. júla 2016 producentom filmu právne oznámenie, v ktorom ich obvinil z trestného činu pohŕdania za to, že vo filme uviedli meno slúžky Shiney. Člen Ahujovho právneho zastúpenia tvrdil, že ide o odkaz na Ahujovo odsúdenie z roku 2011 za znásilnenie slúžky, ktorú zamestnával.

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Indické filmy
Kategória:Filmy z 2016
Kategória:Filmy podľa názvu
Ján Skalka

**Ján Skalka** (* 9. máj 1900, Spišské Vlachy† 7. jún 1982, Bratislava) bol slovenský dramatik, rozhlasový dramaturg a prozaik. Bol vedúci literárno-dramatickej redakcie Česko-slovenského rozhlasu v Košiciach a neskôr literárno-dramatickej redakcie Česko-slovenskej televízie. Bol členom Komunistickej strany Česko-Slovenska.

Písal prevažne poviedky, divadelné hry a rozhlasové hry. Je autorom rozhlasových dramatizácii diel Martina Kukučína, Jozefa Gregora Tajovského, Júliusa Barča-Ivana, Jozefa Cígera-Hronského a Ivana Stodolu.

Prekladal divadelné hry z maďarského a ruského jazyka.

## Tvorba
Skalka štýlovo nadviazal na tradíciu slovenského kritického realizmu, keď tematicky pokračoval v línii Tajovského, Urbánka či Stodolu. Tematicky sa orientoval na slovenský národ, jeho povahu a problémy.

Hlavným prostredím jeho tvorby bol rozhlas, v ktorom pôsobil od roku 1927. Jeho debutom bola dramatizácia Kukučínovej poviedky *Na salaši*. Svoju prozaickú tvorbu uverejňoval v týždenníku *Priekopník*.

Jeho najvýznamnejším dielom je divadelná hra *Kozie mlieko* (1949), za ktorú získal Národnú cenu SNR a tretiu cenu na *Divadelnej Žatve* v Prahe v kategórií pôvodných hier.

## Výber z tvorby
;Divadelné hry

* *Zavrhnutá* (1946)
* *Kmotrovci* (1948)
* *Kozie mlieko* (1949)
* *Krompašská vzbura* (1956)
* *Košibovci* (1960)
* *Zoči-voči* (1960)
* *Proces* (1975)

;Rozhlasové hry

* *Pomätená* (1945)
* *Sabotáž* (1947)
* *Ohnivko krvi* (1948)
* *Kopaničiari* (1950)
* *Tunel* (1951)
* *Rub a líc (1959)*
* *Truc na truc* (1960)

;Poviedky

* *Príbehy dneška* (1953) - zbierka poviedok

## Inscenačná tradícia

## Referencie

Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí prozaici
Kategória:Slovenskí dramatici
Kategória:Slovenskí rozhlasoví dramaturgovia
Kategória:Pracovníci Československého rozhlasu
Kategória:Pracovníci Československej televízie
Kategória:Členovia KSČ/KSS
Kategória:Osobnosti zo Spišských Vlách
Metal Ligaen

**HiMetal Ligaen** (alebo aj **Superligaen**) je najvyššia dánska hokejová liga. Založená bola v roku 1954 a aktuálne v nej pôsobí deväť tímov. Zložená je väčšinou z hráčov dánskej alebo švédskej národnosti. Odborníci ju umiestňujú na 13. miesto medzi európskymi hokejovými ligami. Šampión ligy sa zúčastňuje aj celoeurópskeho turnaju Hokejová liga majstrov (CHL).

Víťaz ligy získava Pohár princa Henrika.

## Aktuálny zoznam tímov
* Aalborg Pirates
* Herning Blue Fox
* Esbjerg Energy
* SønderjyskE
* Rødovre Mighty Bulls
* Odense Bulldogs
* Frederikshavn White Hawks
* Rungsted Seier Capital
* Herlev Eagles

## Formát ligy
Metal Ligaen má 9 tímov a platový strop. To znamená, že tímy môžu hráčom platiť len po istý limit (liga je teda zhotovená po vzore NHL).

Sezóna sa delí na dve časti – základná časť a Play-Off.

V základnej časti sa všetky tímy spolu stretnú päťkrát. Prvých šesť tímov priamo postupuje do Play-Off, zvyšné tímy bojujú o dve „divoké karty“. Pavúk vyraďovacích bojov sa vytvára netradične výberom prvého tímu akého súpera si do štvrťfinále želá. Potom pokračuje druhý, tretí a napokon štvrtý tím. Hrá sa štvrťfinále, semifinále a finále pričom v sériách sa hrá klasicky na 4 víťazné zápasy.

## Referencie

Kategória:Hokejové ligy
Kategória:Ľadový hokej v Dánsku
Strekovské terasy

**Strekovské terasy** je názov geomorfologickej časti Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá územie medzi Novými Zámkami a Štúrovom.

## Polohopis
Nachádza sa v južnej časti východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá juhozápadnú časť podcelku Hronská pahorkatina. Tvorí ho málo zvlnená pahorkatina, ktorú obklopujú len časti Hronskej pahorkatiny; na západe Hurbanovské terasy, na severe Bešianska pahorkatina, na východe Hronská tabuľa, na juhovýchode Belianske kopce a na juhu Búčske terasy a Chrbát. Od severu na juhovýchod do Hrona preteká riečka Paríž, ktorá tu priberá Cegléd a Svodínsky potok, západnú časť odvodňuje sieť kanálov do Starej Žitavy. 

Strekovské terasy zasahujú do okresov Komárno a Nové Zámky v Nitrianskom kraji a z významných sídiel tu ležia obce Gbelce, Svodín, Strekov, Jasová, Dubník a Pribeta. 

## Doprava
Západnou časťou prechádza cesta II/589, ktorá spája Jasovú a Pribetu, kde križuje cestu II/509 z Bajča do Štúrova. Cez Gbelce a Svodín na východe prechádza aj cesta II/588 do Kolty, kde križuje severom vedúcu cestu I/75 z Nových Zámkov. Na tieto cesty sa pripájajú všetky miestne komunikácie, obsluhujúce sídla v tejto oblasti. Súbežne s cestou II/509 vedie stredom územia aj medzinárodne významná železničná trať Bratislava – Štúrovo. 

## Chránené územia
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny leží národná prírodná rezervácia Parížsky močiar, chránený areál Alúvium Paríža a Rúbaniansky park.

## Turizmus
Zvlnená časť Podunajskej pahorkatiny patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti, no i tak ponúka možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Z Dvorov nad Žitavou vedie cez Dubník a Svodín značená cyklotrasa a Dvory a Svodín spája aj turistická Mariánska cesta. Medzi Strekovom a Svodínom vedie súbežne s ňou náučný chodník. 

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Hronská pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Hronská pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Arabsko-byzantské vojny

**Arabsko-byzantské vojny** boli sériou vojen medzi viacerými moslimsko-arabskými dynastiami a Byzantskou ríšou od 7. do 11. storočia. Konflikt sa začal počas počiatočných moslimských výbojov za vlády expanzívnych rášidských a umajjovských kalifov v 7. storočí a následne pokračoval ich nástupcami až do polovice 11. storočia.

Príchod moslimských Arabov z Arábie po roku 630 viedol k rýchlej strate južných byzantských provincií (Sýrie a Egypta) v prospech arabského kalifátu. Počas nasledujúcich päťdesiatich rokov, pod vedením umajjovských kalifov, Arabi podnikli opakované nájazdy do byzantskej Malej Ázie, dvakrát obliehali byzantské hlavné mesto Konštantínopol a dobyli byzantský Kartáginský exarchát. Situácia sa stabilizovala až po neúspechu druhého arabského obliehania Konštantínopolu v roku 718, keď sa pohorie Taurus na východnom okraji Malej Ázie stalo vzájomnou, silne opevnenou a do značnej miery vyľudnenou hranicou. Za vlády abbásovskej dynastie sa upokojili vzťahy, s výmenou veľvyslanectiev a dokonca aj s obdobiami prímeria. Konflikty naďalej zostali normou, s takmer každoročnými nájazdmi a protinájazdmi, sponzorovanými buď abbásovskou vládou alebo miestnymi vládcami, až do 10. storočia.

vľavo|náhľad|
Počas prvých storočí boli Byzantínci zvyčajne v defenzíve a vyhýbali sa bitkám na otvorenom poli a radšej sa stiahli do svojich opevnených pevností. Až po roku 740 začali podnikať nájazdy a výboje v snahe bojovať proti Arabom a získať späť provincie, ktoré stratili, ale Abbásovská ríša bola schopná prejsť do protiútoku často masívnymi a ničivými inváziami do Malej Ázie. Arabi sa tiež vydali na more a od roku 650 sa celé Stredozemné more stalo bojiskom s nájazdmi proti ostrovom a pobrežným osadám. Arabské nájazdy dosiahli vrchol v 9. a na začiatku 10. storočia, po dobytí Kréty, Malty a Sicílie, pričom ich flotily dosiahli pobrežie Francúzska, Dalmácie a Konštantínopola.

S úpadkom a fragmentáciou Abbásovského kalifátu po roku 861 a súčasným posilňovaním Byzantskej ríše za vlády Macedónskej dynastie sa situácia zmenila. V priebehu päťdesiatich rokov od 926 až 976 (vláda Jána I., Nikefora II. a Bazila II.) Byzantínci konečne prelomili arabskú obranu a obnovili svoju kontrolu nad severnou Sýriou a Arménskom. V poslednom storočí arabsko-byzantských vojen dominovali pohraničné konflikty s Fátimovcami v Sýrii, ale hranica zostala stabilná, až kým sa po roku 1060 neobjavil nový národ, seldžuckí Turci.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Náboženské vojny
Kategória:Vojny Byzantskej ríše