Jean-Jacques Rousseau

**Jean-Jacques Rousseau** [žán žak rusó] (* 28. jún 1712, Ženeva, Švajčiarsko – † 2. júl 1778, Ermenonville, Francúzsko) bol francúzsky filozof obdobia osvietenstva, ktorý kritizoval predovšetkým racionalizmus svojej doby a proti preceňovaniu moci rozumu osvietencami požadoval, aby sa nezanedbávala kultúra citu. 

## Život
Narodil sa ako druhé dieťa Isaaca Rousseaua a Susanne Bernardovej. Rodičia z otcovej i matkinej strany boli Francúzi, ich materskou rečou bola francúzština, a tak sa aj Jean Jacques pokladal za Francúza. Jean Jacques sa právom mohol nazývať synom ľudu. Pochádzal z ľudových vrstiev spoločnosti. Issac Rousseau bol hodinársky majster, vo svete ženevských remeselníkov to bola jedna z najkvalifikovanejších a najlepšie platených profesií. Matka, Zuzana Bernardová, pochádzala z bohatej rodiny, zomrela však krátko po synovom narodení. Smrť pripravila Rousseaua rýchlo za sebou o otca i nevlastnú matku (Isaac Rousseau sa roku 1726 znovu oženil).

Keď mal Jean Jacques trinásť rokov, jeho poručníci (teta Suzane a strýko Bernard) ho dali na remeslo. Najprv sa učil za koncipienta, ale len čo zistili, že sa vôbec nehodí na kancelársku prácu, poslali ho do dielne rytca Ducommuna. V roku 1728 v 15-tich rokoch prestúpil na katolícku vieru, aby získal ochranu istej pani Françoise-Louise de Warens, ktorá žila v Annecy. Pani de Warens žila z francúzskej kráľovskej penzie a venovala sa samoštúdiu literatúry a niektorých vied. Rousseau s ňou žil na jej náklady skoro štrnásť rokov (v rokoch 1728 – 1742). Hneď od prvého okamihu si ju Jean Jacques zamiloval a aj ona si obľúbila jeho. Priateľský vzťah neskôr premenil na milenecký. Rousseau ju často oslovoval „mamička“ (maman). 

V rokoch 1728 - 1731 bol na mnohých cestách. Cestoval po Savojsku, ktoré v tých časoch patrilo Sardínskemu kráľovstvu, navštívil hlavné mesto Turín, v rokoch 1730 - 1731 absolvoval dlhú cestu po Švajčiarsku (Ženeva, Lausanne, Neuchâtel, Bern, Solothurn). Zo Švajčiarska sa napokon rozhodol odísť pešo do Paríža. Tam ostal len krátko a znovu sa vydal na cesty. Z Paríža sa vrátil pešo do Lyonu, potom do Savojska a do Chambéry. Ešte dlho po svojich 30-tych narodeninách viedol Rousseau potulný život, poznamenaný neúspechmi a závislosťou od pomoci druhých (najmä od žien). Skúsil viac ako trinásť zamestnaní, živil sa ako rytec, lokaj, študent v seminári, hudobník, štátny úradník, roľník, učiteľ, pokladník, odpisovač nôt, spisovateľ a osobný tajomník. V roku 1743 získal skvelé miesto ako tajomník francúzskeho veľvyslanca v Benátkach. Pracoval uňho 11 mesiacov, ale nakoniec bol prepustený a z Benátok musel utiecť, aby nebol uväznený za morálne poklesky benátskym senátom. 

V roku 1745 spoznal o desať rokov mladšiu Terezu Levasseurovú, ktorá sa stala jeho stálou milenkou a žila s ním tridsať rokov až do jeho smrti. Tento vzťah s nevzdelanou a hrubou ženou vzbudzoval v dobovej spoločnosti veľké pohoršenie a Rousseauovi priatelia mu radili, aby ho ukončil. Zdá sa však, že Rousseau týmto vzťahom akoby potvrdzoval ním umelo vytváraný pozitívny obraz cnostného muža, ktorý ostáva verný žene, ktorú pripravil o česť. Ešte väčšie pohoršenie vyvolal jeho postoj k vlastným deťom, ktoré vzišli z tohto voľného vzťahu. Údajne mali spolu päť detí, žiadne z nich však Rousseau nepomenoval, ani si neviedol údaje o dátume ich narodení. Hneď po narodení ich dával do parížskeho sirotinca, a ani neskôr sa o ne nezaujímal. Rousseau sa obhajoval tým, že na ich výchovu nemá prostriedky a čas, presvedčil aj Terezu, že sa svojich detí musí vzdať, aby „zachránila svoju česť“.
 

V roku 1778 mu ponúkol markíz de Girardin pobyt vo svojom dome na panstve v Ermenonville blízko Paríža. Tu náhle 2. júla 1778 umrel. Deň po jeho smrti známy sochár Houdon odlial jeho posmrtnú masku. 4. júla markíz de Girardin pochoval jeho telo na *Ostrove topoľov*. Na mieste hrobu bol v roku 1780 postavený pamätník navrhnutý Hubertom Robertom. Rousseau se hneď po smrti stal kultovou postavou a jeho hrobka bola navštevovaná mnohým intelektuálmi a laickými obdivovateľmi. Mnohí ideológovia Veľkej francúzskej revolúcie vyzdvihovali Rousseauove názory a 11. novembra 1794 boli jeho pozostatky počas veľkolepej ceremónie prenesené z Ermenonville do parížskeho Panthéonu.

## Rousseauova filozofia
Rousseau sa staval skepticky ku kultúrnemu pokroku ľudstva. Vyzdvihoval prírodného človeka nad človeka kultúrneho a volal po návrate k prírode. Základ štátu Rousseau videl v nezrušiteľnej zmluve medzi ľudom a panovníkom. Vo svojej filozofii náboženstva sa Rousseau vyznával z deizmu; odmietal a kritizoval mýtus i rítus. Jednako len veril v možnosť uvedomenia si osobného Boha v emocionálnom náboženskom prežívaní, pričom racionálne zostával Boh neuchopiteľný. 
Tvrdil, že pokrok vied a umenia vedie k degenerácii ľudskej spoločnosti, že človek sa môže navrátiť k prírode jedine formou výchovy dieťaťa a že príčinou nerovnosti medzi ľuďmi je majetková nerovnosť. Hlásal, že panovník v štáte by mal byť podriadený ľudu a v prípade nespokojnosti ho ľud môže zvrhnúť.  

## Vplyv Rousseaua
Rousseau do veľkej miery ovplyvnil Francúzsku revolúciu, marxistickú a neo-marxistickú filozofiu, radikálnu demokraciu, liberálny nacionalizmus (v progresívnom kontexte) alebo utopický socializmus. Rozvinul prvé teórie sociálnej spravodlivosti, ovplyvnil romantické hnutie, veľké množstvo filozofov, rozdelil aj ich chápanie subjektu v dejinách novovekej filozofie. V Rousseauových myšlienkach nachádzali taktiež morálne odôvodnenia svojich činov aj Jean-Paul Marat a Robbespierre počas Francúzskej revolúcie. 

## Slávne výroky
* *„Človek je od prírody dobrý, spoločnosť ho pokazila.“*
* *„Každý zákon, ktorý osobne ľud neschválil, je neplatný: nie je to zákon.“* 
* *„Prvý človek, ktorý si ohradil kus zeme a vyhlásil: "Toto je moje" a našiel ľudí dosť hlúpych na to aby mu uverili, bol naozajstným zakladateľom civilizácie. Koľkých vojen, vrážd, koľkého utrpenia a hrôzy sme mohli byť ušetrení, keby sa našiel niekto, kto by strhol jeho plot a zvolal: “Nepočúvajte tohoto samozvaného uchvatiteľa, ste stratení ak zabúdate, že plody zeme patria všetkým, ale zem samotná nikomu.“*”

## Zaujímavosť
Rousseauova náhla smrť za nevyjasnených okolností bola obostretá špekuláciami. Hovorilo sa, že bol možno zavraždený, ale motív ostával nejasný. O posledných dňoch a o smrti Jeana-Jacquesa Rousseaua napísal historický román s názvom *Bláznova múdrosť alebo Smrť a slávne zmŕtvychvstanie Jeana-Jacquesa Rousseaua* nemecký spisovateľ Lion Feuchtwanger.

## Diela
* články o hudbe do Encyklopédie 
* Rozprava o vedách a umeniach, alebo Odpoveď na otázku Dijonskej akadémie, či obroda vied a umení prispela k očiste morálky (1750)
* O spoločenskej zmluve (1762) 
* Rozprava o pôvode a základoch nerovnosti medzi ľuďmi (1754)
* Úvaha o politickej ekonómii (1755)
* Júlia alebo nová Héloise (1761)
*Prechádzky snívajúceho samotára 
*Esej o pôvode jazykov, kde sa hovorí o melódii a hudobnom napodobňovaní 
* Emil, alebo o výchove (1762)
* Vyznania (autobiografické dielo, 1770, publikované až v roku 1782)

## Literatúra
* MANFRED, Albert Zacharovič: *Tri portréty z epochy Veľkej francúzskej revolúcie.* Bratislava : Pravda , 1986. 480 s. 

## Iné projekty

## Referencie


## Externé odkazy
* 

Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Politickí filozofi
Kategória:Francúzski spisovatelia románov
Kategória:Osobnosti zo Ženevy