open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
NK Celje

**Nogometni klub Celje** bežne známy ako **NK Celje** je slovinský profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Celje. Tím pôsobí v najvyššej slovinskej klubovej súťaži Prva liga. Klub bol založený v roku 1919 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Z’dežele s kapacitou 13 059 miest.

## História klubu
Klub vznikol v roku 1919 ako *SK Celje*. Krátko po druhej svetovej vojne sa klubu premenoval na *NK Kladivar*. V časoch Juhoslávie sa klubu iba raz podarilo postúpiť do druhej juhoslovanskej ligy a to v roku 1964.

Po tom, čo Slovinsko získalo nezávislosť od Juhoslávie sa klub zo sponzorských dôvodov premenoval na *Publikum*. Tento názov mali do roku 2007.

V sezóne 2019/20 sa NK Celje stalo po prvýkrát šampiónom Slovinska. Tento úspech zopakovali aj v sezóne 2023/24.

## Úspechy klubu

*  **[[Prva slovenska nogometna liga|Prva liga]] (2x)**
** **Víťazi**: 2019/20, 2023/24
*  **[[Slovinský futbalový pohár|Slovinský pohár]]**
** **Víťaz**: 2004/05, 2024/25

## NK Celje v európskych súťažiach

## Súpiska klubu
**Súčasná zostava:**

## Referencie

## Externé odkazy
* nk-celje.si – oficiálna stránka

## Zdroj

Kategória:Slovinské futbalové kluby
Kategória:Futbalové kluby založené v 1919
Kameňolom St. Margarethen

náhľad|Rímsky lom z leteckej perspektívy.

**Kameňolom St. Margarethen** () je kameňolom v Rakúsku, ktorý sa nachádza v obci Sankt Margarethen im Burgenland neďaleko Neziderského jazera. V súčasnosti sa areál využíva na rôzne umelecko-hudobné predstavenia a šou. Hlavný pľac pod holým nebom má rozlohu 7 000 metrov štvorcových a ponúka priestor pre 4 670 návštevníkov.

## História
Z tohto lomu pochádza vápnitý pieskovec resp. piesčitý vápenec označovaný ako litavský vápenec, ktorý sa používal pri stavbe Carnunta pred 2000 rokmi a od 16. storočia získal národný význam.

Od roku 2001 je kameňolom spolu s kultúrnou krajinou Neziderského jazera pre svoj historický význam zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.

## Súčasnosť
Od roku 1996, kedy sa tu prvýkrát uskutočnila opera v kameňolome St. Margarethen sa tu pravidelne (ročne) hrajú ďalšie opery a dodnes sa miesto považuje za pojem celorakúskeho významu. V minulosti objekt fungoval pod názvom Operný festival St. Margarethen. Po bankrote organizátora Operného festivalu St. Margarethen na jar 2014 bola založená záchranná a nástupnícka spoločnosť Arenaria GmbH, ktorá v súčasnosti organizuje operu v kameňolome St. Margarethen.

Na veľkom javisku kameňolomu sa každé leto konajú predstavenia známych operných diel. Scénický dizajn, ktorý sa snaží začleniť do prírodného prostredia, aj hudobné vystúpenia prilákajú ročne okolo 160 000 návštevníkov. Na pódium pod holým nebom sa na jedno podujatie zmestí 4 670 ľudí. Vďaka polohe, ktorú areál ponúka má lokalita vhodné akustické vlastnosti.

### Predstavenia

## Galéria

Súbor:Roemersteinbruch Sankt Margarethen 2005-06-25.jpg|náhľad|Pohľad na javisko.
Súbor:Der Römersteinbruch St. Margarethen bei einer Aufführung von Rigoletto 2009.JPG|Nočný pohľad počas predstavenia Rigoletto v roku 2009.
Súbor:Sankt Margarethen im Burgenland, der Römersteinbruch.jpg|Sedacia časť s kapacitou okolo 4500 divákov.
Súbor:Roemersteinbruch Sankt Margarethen 02.jpg|Časť lomu v areáli.
Súbor:Roemersteinbruch Sankt Margarethen 01.JPG|Javiskový priestor divadla v roku 2009. 
Súbor:Der Abgang in den bizzaren Römersteinbruch St. Margarethen.JPG|Areál lomu so železno-betónovými lávkami.
Súbor:Bühnenbild 2019, Steinbruch Sankt Margarethen im Burgenland, Österreich.jpg|Výjav z predstavenia *Čarovná flauta* (The Magic Flute) z roku 2019.


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny web

Kategória:Lomy v Rakúsku
Kategória:Opera v Rakúsku
11. prápor rádiotechnického zabezpečenia

**11. prápor rádiotechnického zabezpečenia** (; krycie číslo: **VÚ 5960**) bol prápor Československého vojenského letectva ČSĽA zriadený 1. septembra 1963 premenovaním 11. práporu pozemného zabezpečenia navigácie. 

Od svojho vzniku do 15. októbra 1968 bol nasadený na Letisko Tri Duby pri Sliači, následne bol do 1. septembra 1973 nasadený na Letisko Piešťany a od 1. septembra 1973 do 1. septembra 1992 na Letisko Přerov.

## Zdroje
* 11. prapor radiotechnického zabezpečení na valka.cz (po česky)
* RTZ na letišti Přerov na vrtulnik.cz (po česky)

Kategória:Československá ľudová armáda
Kategória:Prápory
Carrières de Lumières

[náhľad|Záber na časť objektu z roku [2010.]]

**Carrières de Lumières** je bývalý lom pri údolí Val d'Enfer v obci Les Baux-de-Provence na juhu Francúzska. V súčasnosti sa v areáli nachádza centrum digitálneho umenia, ktoré premieta unikátne výstavy. Objekt zaujal aj viacerých filmárov, ktorí v ňom nakrúcali zábery pre rôzne filmy.

## História
Kedysi sa lomy využívali na ťažbu bieleho vápenca, používaného na stavbu budov. V roku 1935 hospodárska konkurencia moderných materiálov viedla k ich zatvoreniu. Ťažili sa tam najmä bloky s objemom 2 m³.

## Súčasnosť
Mohutné vápencové múry siahajúce do výšky viac ako 14 metrov sú vhodné na premietacie výstavy. Tie sa tam konajú od roku 2012 pod záštitou spoločnosti Culturespaces.

## Kinematografia
V roku 1959 tam filmár Jean Cocteau natočil pár scén pre svoj film *[[Le Testament d'Orphée]]*, v ktorom sa objavil Jean Marais.

Lokalita bola videná aj v šiestej epizóde *Reka* zo šesťdielneho seriálu *[[Les Visiteurs]]* z roku 1980.

Začiatkom osemdesiatych rokov bolo Carrières de Lumières využité vo filme Justa Jaeckina *[[Gwendoline (film)|Gwendoline]]*. Natáčalo sa tam v strede roka 1983 za účasti hlavného hereckého obsadenia. Veľkolepý objekt slúžil ako doplnok ku štúdiovým kulisám (nachádzajúcich sa v Studios de Billancourt) replikujúcich podzemné mesto. V deji išlo o sídlo nepriateľov nachádzajúce sa vo fiktívnej krajine Yik Yak.

## Galéria

Súbor:Carrieres Lumieres 2017 10.jpg|Hlavný vstup do objektu.
Súbor:Carrières de Lumières 03 - Baux-de-Provence - 2013-09.jpg
Súbor:Carrières de Lumières 07 - Baux-de-Provence - 2013-09.jpg
Súbor:מחצבות האורות Carrieres de Lumieres בפרובנס 05.jpg
Súbor:Carrières de Lumières (52133671471).jpg|Umelecké predstavenia premietané na mohutné steny.
Súbor:Carrières de Lumières (52132670557).jpg


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny web

Kategória:Lomy vo Francúzsku
Kategória:Umenie vo Francúzsku
FK Tobol

**FK Tobol** () je kazašský profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Kostanaj. Tím pôsobí v najvyššej národnej klubovej súťaži Premier Ligasy. Klub bol založený v roku 1967 a svoje domáce zápasy hráva na Centrálnom štadióne s kapacitou 10 500 miest.

## História klubu
Klub bol založený v roku 1967 a od svojho vzniku si prešiel mnohými menami. Od roku 1995 má klub súčasný názov.

Medzi najväčšie úspechy klubu patria dva majstrovské tituly v rokoch 2010 a 2021 a dve víťazstva v národnom pohári.

### Názvy klubu
*19671981: FK Avtomobilist (rus. ФК Автомобилист)
*19821989: FK Energetik (rus. ФК Энергетик)
*19901991: FK Kustanajec (rus. ФК Кустанаец)
*19921994: Chimik FK (kaz. Химик ФК)
*od 1995: Tobol FK (kaz. Тобыл ФК)

## Úspechy klubu

*  **[[Premier Ligasy]] (2x)**
** **Víťaz**: 2010, 2021
*  **[[Kazašský pohár]] (3x)**
** **Víťaz**: 2007, 2023, 2025
*  **[[Kazašský superpohár]] (3x)**
** **Víťaz**: 2021, 2022, 2024
* **[[UEFA Intertoto Cup]]**
** **Víťaz**: 2007 (spoločný víťaz)

## Tobol v európskych súťažiach

## Externé odkazy
* fctobol.kz  – oficiálna stránka

## Zdroj

Kategória:Kazašské futbalové kluby
Kategória:Futbalové kluby založené v 1967
Zira FK

**Zira FK** () je azerbajdžanský profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v hlavnom meste Baku. Tím pôsobí v najvyššej národnej klubovej súťaži Azərbaycan Premyer Liqası. Klub bol založený v júli 2014 a svoje zápasy hráva na štadióne štadióne športového komplexu v Zire.

## História klubu
Klub bol založený v roku 2014 a okamžite vstúpili do druhej národnej ligy. Hneď na prvý pokus sa im podarilo postúpiť do Azərbaycan Premyer Liqası.

Ich najväčší úspech sú dve druhé miesta v sezónach 2015/16 a 2023/24. Napriek tomu, že v sezóne 2015/16 skončili na druhom mieste nebolo im umožnené štartovať v Európskej lige UEFA.

## Úspechy

*  **[[Azərbaycan Premyer Liqası]]**
** Druhé miesto: 2015/16, 2023/24

## Zira v európskych súťažiach

## Referencie

## Externé odkazy
* fczire.az – oficiálna stránka

## Zdroj

Kategória:Azerbajdžanské futbalové kluby
Kategória:Futbalové kluby založené v 2014
Ružový panter

**Ružový panter** môže byť:

* filmová séria, pozri Ružový panter (filmová séria)
* britský film z roku 1963, pozri Ružový panter (film z roku 1963)
* americký film z roku 2006, pozri Ružový panter (film z roku 2006)
* animovaná postava pantera ružovej farby z viacerých kreslených seriálov a z vyššie uvedenej filmovej série, pozri Ružový panter (postava)
Rue Guénégaud

**Rue Guénégaud** je ulica nachádzajúca sa vo štvrti Monnaie v <abbr>6.</abbr> parížskom obvode.

## História
Ulica bola otvorená v rokoch 1641 až 1664 na bývalom pozemku Hôtel de Nevers, ktorý bol v tom roku predaný Henrimu du Plessis-Guénégaud, ktorý si tam postavil svoj súkromný kaštieľ, ktorého názov nosí ulica.

## Pozoruhodné objekty
* Musée du 11 Conti
* L'hôtel de la Monnaie
* Galerie Majestic
* Ségolène Brossette Galerie
* Galerie arnoux
* Galerie Anne & Just Jaeckin

## Galéria

Súbor:Plaque Rue Guénégaud - Paris VI (FR75) - 2021-09-18 - 1.jpg|Nápis ulice na typickej modro-zelenej tabuľke.
Súbor:Rue Guénégaud - Paris VI (FR75) - 2021-07-29 - 2.jpg
Súbor:7 rue Guénégaud, Paris 6e 2.jpg


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Les rues de Paris

Kategória:Ulice v 6. obvode (Paríž)
Plavá

**Plavá** () je vrch vo Veľkej Fatre na Slovensku. Leží nad Blatnicou, približne  juhovýchodne od Martina. 

## Poloha
Nachádza sa v strednej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Bralná Fatra. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a zasahuje na katastrálne územie obcí Necpaly a Blatnica. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované obce Belá-Dulice a Necpaly a západne ležiaca Folkušová, Blatnica a Mošovce.

## Opis
Plavá sa nachádza v mohutnej rázsoche, ktorá vybieha severozápadným smerom zo Suchého vrchu () v hlavnom hrebeni Veľkej Fatry. Najbližšími susedmi v hrebeni sú juhovýchodne ležiaci vrch Nad Uhliskami () a severozápadne ležiaca Dedošová (). Severovýchodne hrebeň klesá do Necpalskej doliny, ktorou vodu z oblasti odvádza Necpalský potok, juhozápadne sa nachádza Dedošová dolina, ktorou prúdi Gaderský potok. Hrebeň i vrchol je súčasťou Národného parku Veľká Fatra a nie je dostupný značeným turistickým chodníkom. 

Severným smerom sa nachádza Kozia skala (), Dedošová (), Morávková () a Nad Smrekovom (), východným leží Osičné (), Prierastlé (), Borišov (), Chyžky () a Biela skala (), južným Ostredok (), Kráľova skala (), Skalná (), Prostredný grúň () a Chládkové úplazy () a západným Ostrá (), Lubená (), Tlstá () a Pekárová ().

### Výhľady
Čiastočne zalesnený vrchol umožňuje obmedzený rozhľad. Vzhľadom na polohu a nadmorskú výšku masívu ponúka výhľad len na okolité vrcholy Veľkej Fatry a Malú Fatru.

## Prístup
Hrebeň a vrcholy v ňom nie sú dostupné značeným turistickým chodníkom, preto prístup je možný len neznačenými chodníkmi. Blízkymi dolinami však vedú značené chodníky z podhoria až na hlavný hrebeň.

## Referencie

## Pozri aj
* Veľká Fatra
* Bralná Fatra
* Zoznam vrcholov vo Veľkej Fatre

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy vo Veľkej Fatre
Kategória:Vrchy v okrese Martin
Kategória:Necpaly (okres Martin)
Kategória:Blatnica
Kardinál-biskup

**Kardinál-biskup** je člen najprestížnejšej kardinálskej triedy (ordo). Pôvodne išlo o šesť alebo sedem biskupov, ktorí sa striedali po celý týždeň vo vedení bohoslužieb v lateránskej bazilike, a ktorí boli biskupmi diecéz bezprostredne susediacich s diecézou Rím (tzv. suburbikálna diecéza). Z nich sú volení dekan a vicedekan kardinálskeho kolégia.

Najstaršiemu kardinálovi-biskupovi prislúcha titul kardinál-protoepiscopus (prvý biskup).

## História
V roku 1965 pápež Pavol VI. v Motu proprio *Ad purpuratorum Patrum Collegium* do triedy kardinálov-biskupov zaradil aj východných katolíckych patriarchov, ktorí boli menovaní kardinálmi; nie je im prideľovaná titulárna diecéza, pretože majú svoj patriarchálny titul. Tento princíp prešiel aj do Kódexu kánonického práva z roku 1983 (CIC, can. 350). Pápež František 28. júna 2018 začal menovať ďalších kardinálov-kňazov a diakonov do triedy kardinálov-biskupov, pričom si ponechávajú svoje tituly alebo diakónie (povýšené Pro hac vice), a sú vo všetkom postavení naroveň kardinálom titulárom suburbikálnych.

## Žijúci kardináli-biskupi

### Titulárni biskupi suburbikálnych diecéz
* Giovanni Battista Re, dekan kardinálskeho kolégia od roku 2020
* Francis Arinze
* Tarcisio Bertone
* José Saraiva Martins
* Beniamino Stella

### Kardináli-biskupi bez titulárnych diecéz
* Pietro Parolin, štátny sekretár Vatikánu (od 28. júna 2018)
* Leonardo Sandri, vicedekan kardinálskeho kolégia (od 28. júna 2018)
* Marc Ouellet (od 28. júna 2018)
* Fernando Filoni, veľmajster Rádu Božieho hrobu (od 28. júna 2018)
* Luis Antonio Tagle (od 1. máj 2020)

### Kardináli z radov patriarchov východných katolíckych cirkví
* Béchara Butrus Raï
* Louis Raphaël I Sako

## Dekan kolégia kardinálov
Na čele celého kardinálskeho kolégia stojí *dekan*, volený z radov kardinálov-biskupov; zastupuje ho *vicedekan*. Volia ho ostatní kardináli-biskupi, voľba je potvrdzovaná pápežom. Jeho funkcia je čestná (je primus inter pares), vedie kardinálsky zbor počas konzistória, spoluorganizuje pápežský pohreb a liturgicky ho vedie a predsedá konkláve, pokiaľ zvolený pápež nie je biskupom, udeľuje mu v konkláve biskupské svätenie, pri inaugurácii novozvoleného pápeža. Podľa starobylej tradície po svojom vymenovaní prijíma pálium ad personam, hoci nie je metropolitom. Pôvodne bol volený na doživotie, ale v roku 2019 pápež František rozhodol, že dekan bude volený na päť rokov (s možnosťou byť zvolený ešte raz), a potom sa stane emeritným dekanom kardinálskeho kolégia.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Kardináli
Kategória:Cirkevné tituly
Maliar Sikóna

[náhľad|Kampánske [červenofigúrová keramika|červenofigúrové peliké od Maliara Sikóna, zobrazuje satyra s kožou a loptou, cca. 380-370 pred Kr., Britské múzeum 1866, Londýn]]
**Maliar Sikóna** je konvenčné meno gréckeho maliara červenofigúrových váz, činného na začiatku 4. storočia pred Kr.
 
Maliar Sikóna bol rano-kampánsky maliar červenofigúrových váz (je možné, že podobne ako mnohí iní maliari rano-kampánskych váz pochádzal zo Sicílie a potom sa usadil v Kampánii), ktorého meno nie je známe. Charakteristické znaky jeho maliarskeho štýlu ale naznačujú, že bol veľkou umeleckou osobnosťou. Novozélandský klasický archeológ A. Trendall ho nazval podľa nápisu *ΣΙΚΩΝ* (SIKÓN), ktorý tento umelec napísal nad hlavu komického herca (herca flyackej komédie) na kalichovom kratéri uloženom vo Švajčiarskom národnom múzeu v Zürichu. Nápisy sú v kampánskej vázovej maľbe zriedkavé. Bol ovplyvnený maliarmi zo sicílskej skupiny (Maliarom Dirké a ďalšími) a mal vplyv na Maliara Kassandry.
 
Snáď najčastejšou črtou jeho vázových malieb (najmä na kratéroch) sú kvetinové (s veľkými kvetinovými vzormi) orámovania okolo zobrazení a lemové pásy zdobené vlnitým vzorom vajcového tvaru na hrdle nádoby (tiež použitie bodkovaného vzoru na drapérii a vlasových stužkách). Na základe štýlu sa mu pripísalo len málo váz. Najznámejšou jeho vázovou maľbou je už uvedený flyacký herec na kratéri z Zürichu s nápisom *ΣΙΚΩΝ*, čo prinajmenšom naznačuje sicílsku súvislosť (najmä podobnosť jeho kostýmu s kostýmami sicílskych flyackých hercov). Flyacký herec (SIKÓN) je zobrazený v sprievode dvoch krásnych mladých žien, ktoré sú oveľa vyššie ako on. Na opačnej strane nádoby je zobrazená stojaca žena a sediaci mladí nahí muži so strigilmi.
 
## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Maliari starovekého Grécka
Zoznam kardinálov vymenovaných Hadriánom VI.

[vpravo|náhľad|317x317bod| Pápež [Hadrián VI. (podľa Jana van Scorela, Centraal Museum, asi 1625, olej na panel)]]
[vpravo|náhľad|235x235bod| Pápež vymenoval Holanďana [Willem van Enckevoirt|Willeme van Enckevoirta 20. septembra 1523.]]

Toto je **zoznam kardinálov vymenovaných Hadriánom VI.**

## Menovacia politika
Pápež Hadrián VI. vymenoval počas svojho 20-mesačného pontifikátu (15221523) jedného kardinála. Išlo o posledného preláta z Holandska do 20. storočia. Hlava Cirkvi ho vymenovala len štyri dni pred svojou smrťou.

Vymenovaný kardinál sa nezúčastnil na konkláve, ktoré sa konalo v roku 1523 po Hadriánovej smrti. Tohto pontifika prežil o skoro 11 rokov, keďže umrel 19. júla 1534.

## Konzistórium 10. septembra 1523
# Willem kardinál van Enckevoirt (1464 – 1534)

## Referencie


## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Levom X. (predchodcom)
* Zoznam kardinálov vymenovaných Klementom VII. (nástupcom)

## Zdroj

Hadrián 06
Maliar Kassandry

**Maliar Kassandry** môže byť:
* starogrécky maliar čiernofigúrových váz, pozri Maliar Kassandry (Atika)
* starogrécky maliar červenofigúrových váz, pozri Maliar Kassandry (Kampánia)
   
## Referencie
Dedošová

**Dedošová** () je vrch vo Veľkej Fatre na Slovensku. Leží nad Necpalmi, približne  juhovýchodne od Martina. 

## Poloha
Nachádza sa na západe strednej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Bralná Fatra. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a zasahuje na katastrálne územie obcí Necpaly a Blatnica. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované obce Belá-Dulice a Necpaly a západne ležiaca Folkušová, Blatnica a Mošovce.

## Opis
Dedošová je súčasťou mohutnej rázsochy, ktorá vedie zo Suchého vrchu () v hlavnom hrebeni Veľkej Fatry, severozápadným smerom cez Bielu skalu () na Koziu skalu (). Nachádza sa medzi západne situovanou Kozou skalou a juhovýchodne ležiacou Plavou (). Hrebeň zoviera zo severovýchodu Necpalská dolina, ktorou voda z oblasti odteká Necpalským potokom, a Dedošová dolina od juhozápadu, ktorou vodu odvádza Gaderský potok. Masív patrí do Národného parku Veľká Fatra a vrchol nie je dostupný značeným turistickým chodníkom. 

Severným smerom sa nachádzajú Lazce (), Morávková () a Jastrabské (), východným Osičné (), Prierastlé (), Borišov (), Plavá (), Biela skala () a Nad Uhliskami (), južným Prostredný grúň (), Skalná (), Chládkové úplazy (), Ostrá () a Lubená () a západným Tlstá (), Pekárová () a Kozia skala ().

### Výhľady
Súvislý lesný porast vrcholu Dedošovej neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí je kvôli polohe a nadmorskej výške možné pozorovať len okolité vrcholy Veľkej Fatry a Malú Fatru.

## Prístup
Hrebeň a vrcholy v ňom nie sú dostupné značeným turistickým chodníkom, preto prístup je možný len neznačenými chodníkmi. Blízkymi dolinami - Necpalskou i Gaderskou a Dedošovou dolinou, však vedú značené chodníky z blízkych obcí až na hlavný hrebeň.

## Referencie

## Pozri aj
* Veľká Fatra
* Bralná Fatra
* Zoznam vrcholov vo Veľkej Fatre

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy vo Veľkej Fatre
Kategória:Vrchy v okrese Martin
Kategória:Necpaly (okres Martin)
Kategória:Blatnica
Codex Theodosianus

[náhľad|Novoveké vydanie ''Codex Theodosianus'' s komentárom od [Iacobus Gothofredus|Iacoba Gothofreda, Lipsko: Moritz Georg Weidmann, 1736]]

**Codex Theodosianus** (slov. **Teodoziánsky kódex**, citovaný najčastejšie ako **CTh**) je zbierka cisárskych konštitúcií vyhlásená 15. februára 438 pre východnú časť Rímskej ríše a platná od roku 439 aj na Západe. Zostavený bol na príkaz východorímskeho cisára Teodózia II. a Valentiniána III., pričom práce na jeho vytvorení započali 26. marca 429.

Codex obsahuje vyše 2&nbsp;500 konštitúcií od roku 312 do jeho vydania, vďaka čomu patrí k významným prameňom poklasického rímskeho práva. Skladá sa zo šestnástich kníh. V prvej knihe boli uvedené zdroje, v druhej až piatej knihe predpisy súkromného práva, v šiestej až pätnástej knihe predpisy verejného práva a v poslednej knihe cirkevné právo. Inšpiráciou pre kódex boli staršie Codex Gregorianus a Codex Hermogenianus z prelomu 3. a 4. storočia.

Celé znenie kódexu sa nezachovalo, najmä z časti venujúcej sa súkromnému právu sa zachovalo len veľmi málo. Text kódexu je nepriamo poznateľný aj z neskoršieho barbarského zákonníka Lex Romana Visigothorum. V 30. rokoch 6. storočia bol Codex nahradený Justiniánskym kódexom (Codex Iustinianus).

Priekopníkom moderného výskumu Codex Theodosianus bol Iacobus Gothofredus (15871652), ktorý kódex vydal spolu s veľkým (a dodnes aktuálnym) komentárom (Lyon, 1665).

## Referencie

## Ďalšia literatúra
**Latinské edície**
* 
* (dnes používané vydanie)
**Preklady**
*  (a neskoršie vydania)
* 

Kategória:Právne predpisy v Byzantskej ríši
Kategória:Pramene rímskeho práva
Xenodochium

**Xenodochium** bol v neskorej antike a v stredoveku typ filantropickej inštitúcie, ktorá vznikla a rozvíjala sa v časoch neskorej Rímskej ríši a Byzancie. Xenodochiá predstavovali útulky pre pocestných, chudobných a chorých (pričom niektorá zo zložiek mohla prevažovať). Boli zriaďované ako súkromné, cirkevné (často kláštorné) i ako štátne ustanovizne, ktorým boli neraz priradené značné statky, aby na ich fungovanie. Na rozdiel od hostincov poskytovali pohostenie (ubytovanie, stravu a niekedy aj šatstvo) zadarmo, v zmysle kresťanského prikázania lásky. Táto vlastnosť bola často zneužívaná, takže pôvodne neobmedzené poskytovanie ubytovania bolo neskôr v niektorých xenodochiách časovo obmedzované (napr. na tri dni v Kláštore svätého Lazara na hore Galesios).

Od 4. storočia sa xenodochiá rozšírili aj na kresťanskom Západe. Prvé známe založil koncom 4. storočia v Ostii senátor Pammachius, od 5. storočia boli zakladané aj v Gálii a od 6. storočia na území dnešného Španielsku. Mnoho xenodochií vzniklo v hlavnom meste Byzantskej ríše, Konštantínopole. Veľké xenodochium nechal v Konštantínopole postaviť cisár Justinián I. (vládol 527565) a jeho manželka Teodora. Cisár Roman I. Lekapenos (vládol 920944) nechal pre návštevníkov vystavať známe *xenodocheion tou Marianou*. Zmienky o xenodochiách ubúdajú v prameňoch v palaiologovskom období spolu s úpadkom byzantskej moci a bohatstva. Na čele xenodochia stál v Byzantskej ríši xenodochos, ktorý často ako oficiálny úradník podliehal dohľadu miestneho biskupa (cf. Epanagóga 9,19).

Grécky termín sa po prvý raz vyskytol v 2. storočí, no zásadnejšie sa používa až od 4. storočia. Pôvodne prevažoval aj na Západe, hoci miestni klerici sa ho v spisoch opisným spôsobom snažili vysvetľovať po latinsky. Ešte v 8. storočí sa všetky špitále v Ríme nazývali týmto termínom. Ako označenie rôznych inštitúcií na spôsob špitálov, nemocníc či chudobincov sa pojem používal aj v neskoršom stredoveku či novoveku, no od 9. storočia ho postupne v latinskom prostredí nahrádzal termín *hospitale*. Od 11. storočia preto podľa Szabóa grécku alternatívu v latinských spisoch vidno najmä ako učenú reminiscenciu.

## Poznámky

## Referencie

Kategória:Poskytovatelia zdravotnej starostlivosti
Kategória:Občianske stavby
Kategória:Zdravotníctvo v Byzantskej ríši
Piscine Molitor

**Piscine Molitor** je areál s bazénom nachádzajúci sa v 16. parížskom obvode neďaleko Bois de Boulogne. V roku 1929 bol slávnostne otvorený a jeho vzhľad bol v štýle Art deco. Od roku 1989 bol zatvorený a chátral približne pätnásť rokov. V zime sa areál využíval aj ako klzisko pre návštevníkov.

Ako historická pamiatka bola zapísaná 27. marca 1990, no v roku 2012 bola čiastočne zničená. Na pôvodnom mieste bola prestavaná budova inšpirovaná bazénom v štýle Art deco, ktorá bola po dva a pol roku práce otvorená 19. mája 2014. Okrem zimných a letných bazénov (33 a 46 metrov), kúpalisko Molitor má teraz hotel so 124 izbami, reštauráciu, bar, strešnú terasu a kúpele (*Spa by Clarins*).

## História

### 19291989
Molitor bol otvorený v roku 1929 a 60 rokov bol jedným z najobľúbenejších kúpalísk v Paríži pre svoje dva bazény a avantgardnú atmosféru. V tom čase sa tam konali napríklad módne prehliadky bikín.

### 19892014
Budovy bazénov sa v tých časoch využívali na umelecké počiny hlavne grafity. No stav komplexu bol už v chátrajúcom stave.

### 2014súčasnosť
Práce sa začali v roku 2011, celý bazén bol zničený, pretože konštrukcia a betón už boli v zlom stave. Slávnostne Piscine Molitor otvoril svoje brány 19. mája 2014. Dva bazény o dĺžke 33 m (vnútorný) a 50 m (vonkajší) sa nachádzajú vedľa seba v areáli veľkom približne 4000 m².

## Využitie v kinematografii
Stavba sa objavila v niekoľkých filmoch, medzi ktoré patria napr.:

* *[[Tetovaný]]* (1968)
* *[[Madame Claude (film z roku 1977)|Madame Claude]]* (1977)
* *[[Pí a jeho život]]* (2012)

## Galéria

Súbor:Hôtel Piscine Molitor.jpg|Čiernobiely záber na bazén z približne rokov 1932 / 1933.
Súbor:Piscine Molitor, Paris 16.jpg|Schátraný vzhľad v roku 2010.
Súbor:Piscine Molitor, Paris, France 1.jpg|Miesto bazéna.
Súbor:Travaux Molitor, juin 2012.jpg|Areál v júli 2012 počas veľkej rekonštrukcie.
Súbor:Hôtel Molitor Paris.jpg|Súčasný exteriérový vzhľad budovy.
Súbor:Summer pool at the Molitor in Paris 01.jpg|Vzhľad po prerábke počas leta 2015.


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny web
* Sortiraparis

Kategória:Športoviská vo Francúzsku
Kategória:Architektúra z 1929
Kategória:16. obvod (Paríž)
Kategória:Art deco stavby
Kategória:Historické pamiatky v Paríži
Zoznam kardinálov vymenovaných Inocentom VIII.

[vpravo|náhľad|225x225bod| Pápež [Inocent VIII.]]

Toto je **zoznam kardinálov vymenovaných Inocentom VIII.**

## Menovacia politika
Pápež Inocent VIII. vymenoval počas svojho pontifikátu (14841492) osem kardinálov počas jedného konzistória. Z nich boli traja menovaní *[[in pectore]]* a mená dvoch boli zverejnené až po pápežovej smrti. 

Hlava Cirkvi vymenovala 6 Talianov a 2 Francúzov. Kardinálske galero získal aj jeho synovec Lorenzo Cibo de Mari. Najmladšou vymenovanou osobou bol 13-ročný Talian Giovanni kardinál de' Medici, naopak najstarším vymenovaným prelátom sa stal 83-ročný Talian Maffeo kardinál Gherardi.

Po Inocentovej smrti v roku 1492 sa na konkláve zúčastnilo z týchto vymenovaných 6 prelátov a 2 sa nezúčastnili. Giovanni kardinál de' Medici sa neskôr stal pápežom Levom X. On bol zároveň aj posledným žijúcim kardinálom, ktorého tento pápež vymenoval. Giovanni de' Medici skonal 1. decembra 1521, teda 29 rokov po pontifikovej smrti.

## Konzistórium 9. marca 1489
[vpravo|náhľad|233x233bod| [Antonio Pallavicini Gentili bol vymenovaný za kardinála 23. marca 1489.]]
#  (1450?1503), pápežov synovec
# Ardicino kardinál della Porta (1434?1493)
# Antonio kardinál Pallavicini Gentili (1441?1507)
# André kardinál d'Espinay (1451?1500)
# Pierre kardinál d'Aubusson (14231503)
# Giovanni kardinál de' Medici (14751521) *[[in pectore]]*, zverejnený 26. marca 1492; neskôr pápež Lev X.
# Federico kardinál di Sanseverino (1475?1516) *[[in pectore]]*, zverejnený 26. júla 1492, po smrti pápeža
# Maffeo kardinál Gherardi, OSB (1406?1492) *[[in pectore]]*, zverejnený 3. augusta 1492

## Referencie


## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Sixtom IV. (predchodcom)
* Zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom VI. (nástupcom)

## Zdroj

Inocent 08
Pickguard

náhľad|Pickguard v tvare slzy na akustickej gitare
**Pickguard** je plocha dopadu pre brnkadlo, prípadne ruku. Bráni poškriabaniu tela gitary. Vyskytuje sa ako na elektrických, tak na akustických gitár. V prípade akustickej je prilepený na telo a väčšinou je v tvare slzy alebo je tvarovaný ako telo samotné.

Pri elektrických Les Pauloch je prichytený za držiak, pri modeloch typu Stratocaster, Telecaster a pod. je priskrutkovaný a tvarovaný do obrysu tela gitary.

## Zdroj

Kategória:Gitary
Zoznam kardinálov vymenovaných Pavlom II.

[vpravo|náhľad|Pápež [Pavol II. (pápež)|Pavol II. (Cristofano dell’Altissimo, olej na plátne)]]

Toto je **zoznam kardinálov vymenovaných Pavlom II.**

## Menovacia politika
Pápež Pavol II. vymenoval počas svojho pontifikátu (14641471) ustanovil desať kardinálov v dvoch konzistóriách, ktoré sa konali s ročným odstupom. Najviac kardinálov (8) vymenoval na prvom z nich.

Medzi vymenovanými boli 7 Taliani, 1 Francúz, 1 Angličan a 1 Uhor maďarského pôvodu. Najmladšou vymenovanou osobou bol 22-ročný pápežov synovec Giovanni Michiel. Hlava Cirkvi zároveň v rámci politiky nepotizmu vymenovala za kardinála aj ďalšieho synovca Giovanniho Battistu Zena a bratranca Marca Barba. Najstarším kreovaným kardinálom sa stal 69-ročný Talian Amico Agnifili. V Uhorsku sa stal kardinálom kalocský arcibiskup István Várdai.

Po Pavlovej smrti v roku 1471 sa na konkláve z tejto generácie kardinálov zúčastnilo 7 prelátov a 2 sa nezúčastnili; 1 bol po smrti. Pavlovým nástupcom sa stal Francesco kardinál della Rovere ako pápež Sixtus IV.

Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval Pavol II., bol Oliviero Carafa. Skonal 20. januára 1511, teda 39 rokov po pontifikovej smrti.

## Konzistórium 18. septembra 1467
[náhľad|[Oliviero Carafa, vymenovaný 18. septembra 1467, zomrel ako posledný kardinál, ktorého vymenoval Pavol II. (detail z fresky Zvestovanie Pána v Bazilike Panny Márie nad Minervou od Filippino Lippi)]]
[náhľad|Talian [Amico Agnifili sa stal členom kardinálskeho kolégia 18. septembra 1467.]]

# Thomas kardinál Bourchier (1412?1486)
# István kardinál Várdai (1425?1471)
# Oliviero kardinál Carafa (14301511)
# Amico kardinál Agnifili (13981476)
# Marco kardinál Barbo (14201491), pápežov bratranec
# Jean kardinál Balue (1421?1491)
# Francesco kardinál della Rovere, OFMConv. (14141484), neskôr pápež Sixtus IV.
# Teodoro kardinál Paleologo di Montferrato (14251484)

## Konzistórium 21. novembra 1468
# Giovanni Battista kardinál Zeno (14391501), pápežov synovec
# Giovanni kardinál Michiel (1446?1503), pápežov synovec

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Piom II. (predchodcom)
* Zoznam kardinálov vymenovaných Sixtom IV. (nástupcom)

## Zdroj

Pavol 02
Zoznam kardinálov vymenovaných Piom II.

[vpravo|náhľad|250x250bod| [Pius II.|Pápež Pius II. (Pinturicchio, začiatok 16. storočia, freska, Katedrála Nanebovzatia Panny Márie, Siena)]]

Toto je **zoznam kardinálov vymenovaných Piom II.**

## Menovacia politika
Pápež Pius II. vymenoval počas svojho pontifikátu (14581464) 13 kardinálov v troch konzistóriách, pričom jeden prelát bol vymenovaný *[[in pectore]]*. Konzistóriá sa konali každý rok, pričom na prvých dvoch vymenoval pápež 6 hodnostárov.

Medzi vymenovanými boli 8 Taliani, 2 Francúzi, 2 Nemci a 1 Španiel. Najmladším kreovaným kardinálom sa stal 17-ročný Talian Francesco Gonzaga. Naopak najstarším vymenovaným kardinálom bol 58-ročný Nemec Johann kardinál von Eych.

Po Piovej smrti v roku 1464 sa na konkláve zúčastnilo z tejto generácie kardinálov 6 prelátov a 5 sa nezúčastnili. V čase konania voľby boli 2 kardináli po smrti.

Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Pius II., bol jeho synovec Francesco kardinál Nanni-Todeschini-Piccolomini, ktorý umrel 18. októbra 1503 ako pápež Pius III. Prežil tak Pia II. o 39 rokov.

## Konzistórium 5. marca 1460
[vpravo|náhľad|231x231bod| [Alessandro Oliva bol vymenovaný za kardinála 5. marca 1460.]]

# Angelo kardinál Capranica (1415?1478)
# Berardo kardinál Eroli (14091479)
# Niccolò kardinál Fortiguerra (14191473)
# Alessandro kardinál Oliva (14071463)
# Francesco kardinál Nanni-Todeschini-Piccolomini (14391503), pápežov synovec; neskôr pápež Pius III.
# Burkhard kardinál von Weisbriach (1421?1466) *[[in pectore]]*, zverejnený 31. mája 1462

## Konzistórium 18. decembra 1461
[vpravo|náhľad|284x284bod| [Francesco Gonzaga získal kardinálsky titul 18. decembra 1461. (Andrea Mantegna, Museo e Gallerie Nazionali di Capodimonte)]]

# Bartolomeo kardinál Roverella (14061476)
# Jean kardinál Jouffroy, OSB (1412?1473)
# Jaume Francesco kardinál de Cardona i de Aragón (1405?1466)
# Louis kardinál d'Albret (14221465)
# Giacomo kardinál Piccolomini-Ammannati (14221479)
# Francesco kardinál Gonzaga (1444?1483)

## Konzistórium 31. mája 1462
# Johann kardinál von Eych (1404?1464)

## Referencie


## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Kalixtom III. (predchodcom)
* Zoznam kardinálov vymenovaných Pavlom II. (nástupcom)

## Zdroj

Pius 02
Colonus

**Colonus** môže byť:

* roľník v starovekom Ríme a v Byzancii, pozri kolón
* rod pavúkov, pozri Colonus (rod)

## Pozri aj
* Kolónos
Zoznam kardinálov vymenovaných Kalixtom III.

[náhľad|[Kalixt III.|Pápež Kalixtus III. (Juan de Juanes a spolupracovníci, Katedrála vo Valencii, 1568)]]

Toto je **zoznam kardinálov vymenovaných Kalixtom III.**

## Menovacia politika
Pápež Kalixt III. vymenoval počas svojho pontifikátu (14551458) deväť kardinálov v troch konzistóriách, ktoré sa uskutočnili v jednom roku, pričom najviac prelátov vymenoval na poslednom z nich. Pápež vymenoval dve osoby *[[in pectore]]*.

Medzi vymenovanými boli 4 Taliani, 3 Španieli, 1 Portugalčan a 1 Francúz. Najmladším vymenovaným kardinálom sa stal 23-ročný Jaime de Portugal. Naopak najstaršou vymenovanou osobou bol 59-ročný Španiel Juan de Mella. Hlava Cirkvi vymenovala na prvom konzistóriu za kardinálov svojich synovcov Luisa Juana del Milà y Borja a Rodriga Borgiu.

Po Kalixtovej smrti v roku 1458 sa na konkláve zúčastnilo z tejto generácie kardinálov 7 prelátov a 1 sa nezúčastnil. V čase konania volieb bol jeden kardinál po smrti. Kalixtovým nástupcom sa stal Enea kardinál Silvio Piccolomini ako pápež Pius II. Z týchto kardinálov sa neskôr stal pápežom Alexandrom VI. kardinál Rodrigo Borgia.

Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Kalixt III., bol jeho synovec Luis Juan kardinál del Milà y Borja. Skonal 10. septembra 1507, teda 49 rokov po strýkovej smrti.

## Konzistórium 20. februára 1456

# Luis Juan kardinál del Milà y Borja (1432?1507) ''in pectore'', zverejnený 17. septembra 1456; pápežov synovec
# Rodrigo kardinál Borgia (1431?1503) ''in pectore'', zverejnený 17. septembra 1456; pápežov synovec, neskôr pápež Alexander VI.

## Konzistórium 17. septembra 1456
# Jaime kardinál de Portugal (14331459)

## Konzistórium 17. decembra 1456
# Rinaldo kardinál Piscicello (1415?1457)
# Juan kardinál de Mella (13971467)
# Giovanni kardinál Castiglione (14201460)
# Enea kardinál Silvio Piccolomini (14051464), neskôr pápež Pius II.
# Giacomo kardinál Tebaldi (?1465)
# Richard Olivier kardinál de Longueil (14061470)

## Referencie


## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom V. (predchodcom)
* Zoznam kardinálov vymenovaných Piom II. (nástupcom)

## Zdroj

Kalixt 03
Kolón

[náhľad|Zber úrody v starovekom Ríme, [Reliéf (sochárske dielo)|reliéf, Trier]]

**Kolón** () bol v starovekom Ríme roľník, respektíve hospodár, ktorého postavenie sa v priebehu dejín výrazne menilo.

V období Rímskej republiky kolón predstavoval slobodného roľníka, spravidla vojnového veterána alebo chudobného rímskeho občana, ktorému bola na dobytom území pridelená pôda, na ktorej mohol samostatne hospodáriť. Týmto spôsobom sa kolóni v rámci rímskej kolonizácie významne podieľali na zakladaní nových rímskych kolónií.

V období cisárstva začal pojem označovať chudobných drobných nájomcov veľkostatkárskej pôdy (*[[latifundium]]*). Títo sa zmluvne zaväzovali odvádzať ročne z prenajatej pôdy stanovenú výšku renty. V dôsledku ekonomických problémov v Rímskej ríši od polovice 3. storočia po Kr. však kolóni začali upadať do dlhov a zlá situácia im znemožňovala vymaniť sa zo závislosti od vlastníkov pôdy, ktorí im  bránili prenajatú pôdu opustiť aj napriek tomu, že ich kontrakt už vypršal. Kolóni na situáciu často reagovali útekom a pôda zostávala neobrobená. Cisár Konštantín I. (vládol 306337) preto v roku 332 vydal zákon, ktorým kolónov dedične pripútal k pôde, takže ju nesmeli opustiť ani len so súhlasom jej vlastníka. Nájomné už neplatili v peniazoch, ale v naturáliách a boli nútení pracovať aj na tých častiach pozemkov, ktoré inak obrábal vlastník. Od kolonátu mohli byť oslobodení iba vybraní kolóni, ako napríklad tí, ktorí sa so súhlasom vlastníka pozemku mali stať členmi mestských rád, kňazmi, biskupmi, mníchmi či vojakmi. K tomu pozri kolonát.

Kolóni pochádzali často zo schudobnených farmárskych rodín, časť z nich predstavovali prepustení otroci alebo barbari poslaní pracovať ako roľníci na veľké statky. Potomkovia kolónov sa spolu s ďalšími závislými roľníkmi stali nevoľníkmi európskeho stredoveku.

## Referencie

Kategória:Spoločnosť v starovekom Ríme
Kategória:Spoločnosť v Byzantskej ríši
Brdce (vrch vo Veľkej Fatre)

**Brdce** () sú vrch vo Veľkej Fatre na Slovensku. Leží nad obcou Podhradie, približne  východne od Martina. 

## Poloha
Nachádza sa na severozápade Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lysec. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a zasahuje na katastrálne územie obcí Nolčovo a Podhradie. Najbližším sídlom je severozápadne situované Podhradie, severným smerom sa nachádza Nolčovo, Krpeľany a Ľubochňa a západným Turčianska Štiavnička a Sklabinský Podzámok.

## Opis
Brdce sú súčasťou rázsochy, ktorá vedie z Chládkového () v turčianskej vetve hlavného hrebeňa Veľkej Fatry, severozápadným smerom na Viechu (). Severovýchodné svahy klesajú do Veľkej doliny, ktorou odvádza do rieky Váh prebytočnú vodu potok Ráztoky. Západne sa nachádza Šindeľná dolina, ktorá je vetvou Hlavnej doliny, ležiacej južne od hrebeňa. Tieto doliny odvodňuje rovnako do Váhu Podhradský potok. Oblasť patrí do ochranného pásma Národného parku Veľká Fatra a na vrchol nevedie značený turistický chodník. 

Severným smerom sa nachádza Viecha (), Magura () a Nižná Lipová (), východným Príslop () a Chládkové (), južným Kľak (), Vyšná Lipová () a Lučenec () a západným Prieložnica (), Katova skala () a Smrekové ().

### Výhľady
Súvislý lesný porast vrcholu neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Veľkej Fatry, Malú Fatru, Chočské vrchy, časť Západných Tatier a Oravskej Magury.

## Prístup
Hrebeň nie je prístupný značeným turistickým chodníkom, preto prístup je možný len neznačenými chodníkmi z okolia. Južne vedie Hlavnou dolinou  modro značený chodník z Podhradia na Kľak (), severne vedúcou Veľkou dolinou prechádza  zelená značka z Nolčova do sedla Príslop.

## Referencie

## Pozri aj
* Veľká Fatra
* Lysec (geomorfologický podcelok)
* Zoznam vrcholov vo Veľkej Fatre

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy vo Veľkej Fatre
Kategória:Vrchy v okrese Martin
Kategória:Nolčovo
Kategória:Podhradie (okres Martin)
Arena Porte de la Chapelle

**Arena Porte de la Chapelle** (známa aj pod názvom projektu Paris Arena II a obchodným názvom **Adidas Arena**) je viacúčelová a modulárna hala nachádzajúca sa v parížskej štvrti La Chapelle v 18. obvode.

Aréna má kapacitu 8 000 miest na športové podujatia a 9 000 miest na koncerty a predstavenia, ako aj dve telocvične, ktoré budú využívať miestne kluby a obyvatelia. Vo výstavbe od začiatku marca 2020 sa očakávalo, že bude dokončený na jar 2024 a slávnostne otvorený bol 11. februára 2024 počas basketbalového zápasu LNB Élite medzi Parížom a Saint-Quentinom, vyhral 87 ku 65 Paríž.

## Použitie
Pôvodne mala hostiť zápasnícke podujatia a prípravný basketbalový turnaj mužov na letných olympijských hrách v roku 2024 a potom organizovať paralympijský turnaj v stolnom tenise. Nakoniec sa tam konajú olympijské disciplíny bedmintonu a rytmickej gymnastiky, po ktorých nasleduje para bedminton a vzpieranie. Hneď ako bola aréna postavená, stala sa domovským ihriskom parížskeho basketbalového tímu Paris Basketball, ako aj volejbalového tímu Paris Saint-Germain pre svoje väčšie zápasy. Bude tiež hostiť štvrťfinále a semifinále majstrovstiev sveta League of Legends v roku 2024 v esportoch.

## Pomenovacie práva
Stavba niesla názov projektu **„Paris Arena II“***.* V júli 2022 bolo oznámené, že aréna dostane sponzorský názov Adidas Arena podľa nemeckého výrobcu športového tovaru Adidas. Adidas podpísal zmluvu s prevádzkovou spoločnosťou SAE POPB, ktorá spravuje aj Accor Arenu a divadlo Bataclan. Zmluva sa uzatvára na päť rokov s možnosťou predĺženia o sedem rokov. Adidas platí ročne 2,8 milióna eur. Aktivisti naliehali, aby bola aréna pomenovaná na počesť Alice Milliatovej (18841957), francúzskej atlétky, športovej predstaviteľky a bojovníčky za práva žien. V Paríži zorganizovala prvé ženské svetové hry. Začiatkom júla 2022 parížska mestská rada schválila zmenu mena sponzora pomerom hlasov 33 ku 17, pričom 26 sa zdržalo hlasovania. Krátko predtým mestská rada rozhodla, že budúca promenáda pred arénou dostane meno podľa Alice Milliatovej.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

## Zdroj

Kategória:18. obvod (Paríž)
Kategória:Architektúra z 2024
Kategória:Športoviská vo Francúzsku
Kategória:Šport v Paríži
Kategória:Športoviská na Letných olympijských hrách 2024
Kategória:Koncertné budovy a siene
Kategória:Letné paralympijské hry 2024
Kategória:Bedminton na Letných olympijských hrách 2024
Kategória:Gymnastika na Letných olympijských hrách 2024
Kategória:Stavby v Paríži
Zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom V.

[náhľad|Pápež [Mikuláš V. (Peter Paul Rubens, 16121616, olej na panel, Vydavateľstvo Plantin-Moretus)]]

Toto je **zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom V.**

## Menovacia politika
Pápež Mikuláš V. vymenoval počas svojho pontifikátu (14471455) 11 nových kardinálov v štyroch konzistóriách, ktoré sa konali v prvých rokoch jeho panovania. Na druhom konzistóriu v roku 1448 vymenoval až šiestich hodnostárov. Na treťom konzistóriu rehabilitoval samotného protipápeža Félixa V. a vymenoval ho za kardinála a na štvrtom rehabilitoval aj dvoch Félixom vymenovaných kardinálov.

Pápež kreoval za kardinálov 5 Francúzov, 4 Talianov, 1 Nemca a 1 Španiela. Najmladšou vymenovanou osobou bol 38-ročný Talian Latino Orsini. Naopak najstaršími kreovanými kardinálmi sa stali 79-roční Francúzi Jean d'Arces a Louis de La Palud.

Po Mikulášovej smrti v roku 1455 sa na konkláve zúčastnili z ním vymenovaných kardinálov piati preláti a dvaja sa nezúčastnili. V čase konania volieb boli štyria kardináli po smrti.

Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Mikuláš V., bol Francúz Jean Rolin. Skonal 22. júna 1483, teda 28 rokov po pontifikovej smrti.

## Konzistórium 16. februára 1448
[náhľad|Španiel [Antonio Cerdà i Lloscos získal kardinálske galero 16. februára 1448.]]

# Antonio kardinál Cerdà i Lloscos (13901459)

## Konzistórium 20. decembra 1448
[vpravo|náhľad|Známy nemecký [filozof a teológ Mikuláš Kuzanský bol vymenovaný za kardinála 20. decembra 1448.]]
# Astorgio kardinál Agnensi (13911451)
# Latino kardinál Orsini (1410?1477)
# Alain kardinál de Coëtivy (14071474)
# Jean kardinál Rolin (14081483)
# Filippo kardinál Calandrini (14031476)
# Mikuláš kardinál Kuzanský (1400?1464)

## Konzistórium 23. apríla 1449
# Amadeo kardinál di Savoie (13831451), bývalý protipápež Félix V. zvolený 5. novembra 1439

## Konzistórium 19. decembra 1449
# Jean kardinál d'Arces (1370?1454), pôvodne neplatne vymenovaný za kardinála protipápežom Félixom V. 6. apríla 1444
# Louis de La Palud, OSB (13701451), pôvodne neplatne vymenovaný za kardinála protipápežom Félixom V. 12. apríla 1440
# Guillaume-Hugues kardinál d'Estaing, OSB (?1455)

## Referencie


## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Eugenom IV. (predchodcom)
* Zoznam kardinálov vymenovaných Kalixtom III. (nástupcom)

## Zdroj

Mikuláš 05
Zakázaná vášeň

***Zakázaná vášeň*** ( *Amor en custodia*, medzinárodne *Pasiones prohibidas*) je mexická telenovela z produkcie TV Azteca v rokoch 2005 – 2006. Hlavné úlohy stvárnili herci Margarita Gralia, Sergio Basáñez, Paola Núñez a Andrés Palacios, v záporných rolách účinkovali Fernando Sarfatti, Lisset a Ramiro Huerta. Telenovela je adaptáciou argentínskej telenovely *Amor en custodia* z roku 2005.

Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Doma prvýkrát od 28. januára 2013 do 13. augusta 2013 a druhýkrát od 4. marca 2014 do 13. septembra 2014.

## Obsadenie

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 

Kategória:Mexické telenovely
Kategória:Telenovely z 2005
Kategória:Televízne seriály z roku 2005
Kategória:Telenovely televízie TV Azteca
Noah

**Noah** môže byť:

* biblická postava, pozri Noe
* indonézska hudobná skupina, pozri Noah (hudobná skupina)
* krstné meno, pozri Noah (prvé meno)
* priezvisko, napr.:
** Yannick Noah
Bedminton na Letných olympijských hrách 2016

**[[Bedminton]]ový** turnaj na **[[Letné olympijské hry 2016|Letných olympijských hrách 2016]]** v Rio de Janeiro sa konal od 11. augusta do 20. augusta 2016 v športovej hale Riocentro Pavilion 4. Predstavilo sa na ňom spolu 172 športovcov, ktorí bojovali v piatich disciplínach: mužská dvojhra, mužská štvorhra, ženská dvojhra, ženská štvorhra a štvorhra zmiešaných dvojíc (mix).

left|náhľad|Riocentro Pavililion 4
Riocentro Pavilion 4 je výstavné a kongresové centrum v Rio de Janeiro v Brazílii. Postavené bolo v roku 1977 a je najväčším výstavným centrom v Latinskej Amerike. Keď sa Rio uchádzalo o letné olympijské a paralympijské hry v roku 2016, štyri z jeho šiestich pavilónov boli navrhnuté ako miesta konania. Počas týchto hier sa v pavilóne 2 konali olympijské súťaže v boxe, v pavilóne 3 sa konali olympijské a paralympijské súťaže v stolnom tenise, v pavilóne 4 sa konali bedmintonové súťaže a v pavilóne 6 vzpieranie a paralympijské silové trojboje.

## Medailisti

## Medailová tabuľka krajín

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam olympijských medailistov v bedmintone

## Zdroj

Kategória:Bedminton na Letných olympijských hrách 2016
Kategória:Bedminton v 2016
Fura-2

**Fura-2** je chemické analytické fluorescentné činidlo, ktoré sa viaže na vnútrobunkový vápnik. Chemicky je to aminopolykarboxylová kyselina. Bolo to prvé široko používané farbivo hojne používané na zobrazovanie vápnika a naďalej ostáva bežne používané. Fura-2 má excitačné maximá pri 340 a 380 nm, pričom pomer emisie pri týchto vlnových dĺžkach je priamo úmerný vnútrobunkovej koncentrácii vápnika. I pokiaľ vápnik nie je prítomný, Fura-2 emituje žiarenie pri vlnovej dĺžke 510 nm. Použitie pomeru umožňuje obísť použitie niektorých veličín, napríklad variabilnú koncentráciu farbiva alebo hrúbku bunky, takže Fura-2 je jedným z najcenenejších nástrojov na určovanie koncentrácie vápnika. Vysoký kvantový výťažok tohto činidla takisto umožnil prvé stanovanie vápnika v živých bunkách v reálnom čase (v rýchlosti prehrávania videa) v roku 1986. V posledných rokoch však geneticky kódované vápnikové indikátory založené na spektrálnych variantoch zeleného fluorescentného proteínu, napríkad bielkoviny Cameleon, čiastočne nahradili použitie činidla Fura-2 alebo iných malých farbív pre zobrazovanie vápnika, ale Fura-2 je oproti nim stále rýchlejším spôsobom zobrazovania.

## Referencie

## Pozri aj
* Fura-2AM, derivát Fura-2, ktorý prechádza cez membrány
* Indo-1

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Biochémia
Kategória:Zobrazovacia technika
Kategória:Chelačné činidlá
Kategória:Luminiscencia
Kategória:Zlúčeniny draslíka
Kategória:Anilíny
Bedminton na Letných olympijských hrách 2012

**[[Bedminton]]ový** turnaj na **[[Letné olympijské hry 2012|Letných olympijských hrách 2012]]** v Londýne sa konal od 28. júla do 5. augusta 2012 v športovej hale Wembley Arena. Predstavilo sa na ňom spolu 172 športovcov z 50 krajín, ktorí bojovali v piatich disciplínach: mužská dvojhra, mužská štvorhra, ženská dvojhra, ženská štvorhra a štvorhra zmiešaných dvojíc (mix).

left|náhľad|Wembley Arena
Wembley Arena (pôvodne Empire Pool, teraz zo sponzorských dôvodov známa ako OVO Arena Wembley) je krytá aréna vedľa štadióna Wembley vo Wembley, Londýn, Anglicko. S kapacitou 12 500 miest na sedenie je po O2 Arene druhou najväčšou krytou arénou v Londýne a deviatou najväčšou v Spojenom kráľovstve. Počas olympijských hier v roku 2012 tu prebiehali súťaže v bedmintone a taktiež aj v športovej gymnastike.

## Medailisti

## Medailová tabuľka krajín

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam olympijských medailistov v bedmintone

## Zdroj

Kategória:Bedminton na Letných olympijských hrách 2012
Kategória:Bedminton v 2012