open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Francisco Robles Ortega

Mons. **Francisco [[kardinál]] Robles Ortega**(* 2. marec 1949, Mascota, Mexiko) je mexický rímskokatolícky kňaz, biskup, ktorý je od roku 2012 arcibiskupom Guadalajary a od roku 2007 kardinálom. V rokoch 2003 až 2011 bol arcibiskupom Monterrey. V rokoch 2012 až 2018 bol prezidentom Mexickej biskupskej konferencie.

## Životopis
### Raný život
Narodil sa v Mascote 2. marca 1949 ako tretí zo šestnástich detí Francisca Roblesa Arreolu (nar. 1917) a Teresy Ortegovej de Robles (nar. 1927). Študoval humanitné vedy v malom seminári v Autláne, filozofiu v seminári v Guadalajare a teológiu v seminári v Zamore. 20. júla 1976 ho biskup José Vásquez Silos vysvätil za kňaza.

V rokoch 1976 až 1979 študoval na Pápežskej gregoriánskej univerzite v Ríme, kde získal licenciát z teológie. Po návrate do Autlánu zastával funkcie farského vikára, študijného prefekta a duchovného riaditeľa v malom seminári a kaplána mníšok. V roku 1980 sa stal rektorom seminára. Pôsobil aj ako diecézny poradca a predseda kňazskej rady a bol členom Komisie pre formáciu duchovenstva a Diecéznej komisie pre náuku viery. V roku 1985 bol menovaný za generálneho vikára diecézy a potom sa stal asistentom komisie pre ekonomické záležitosti diecézy a vyučoval v seminári. Po smrti biskupa Josého Vásqueza Silosa v júli 1990 bol menovaný za apoštolského administrátora Autlánu.

## Biskup
Dňa 30. apríla 1991 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za pomocného biskupa mesta Toluca a titulárneho biskupa mesta Bosca. Biskupské svätenie prijal 5. júna z rúk biskupa Alfreda Torresa Romera, pričom spolusvätiteľmi boli biskupi José Hernández González a Javier Lozano Barragan v katedrále v Toluca.

15. októbra 1995 po smrti biskupa Alfreda Torresa Romera bol menovaný diecéznym správcom Tolucy. Za biskupa Tolucy bol menovaný 15. júna 1996 a ustanovený bol 15. júla toho istého roku. 25. januára 2003 bol povýšený na arcibiskupa Monterrey.

## Kardinál
Pápež Benedikt XVI. ho na konzistóriu 24. novembra 2007 menoval za kardinála – kňaza s titulárnym chrámom Santa Maria della Presentazione.

5. januára 2011 bol menovaný za jedného z prvých členov novovytvorenej Pápežskej rady pre podporu novej evanjelizácie. Dňa 7. decembra 2011 bol menovaný za arcibiskupa Guadalajary. Dňa 24. novembra 2012 bol menovaný za člena Pápežskej rady pre spoločenské komunikačné prostriedky.

V roku 2012 bol zvolený na trojročné funkčné obdobie za prezidenta Mexickej biskupskej konferencie a potom na druhé funkčné obdobie, pričom svoju funkciu ukončil v roku 2018.

Bol jedným z kardinálov voličov, ktorý sa zúčastnili pápežského konkláve v roku 2013, na ktorom bol zvolený pápež František.

Za člena Kongregácie pre biskupov bol menovaný 16. decembra 2013.

Bol jedným z kardinálov voličov, ktorý sa zúčastnili pápežského konkláve v roku 2025, na ktorom bol zvolený pápež Lev XIV..

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných Benediktom XVI.

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Absolventi Pápežskej univerzity Gregoriany
Kategória:Mexickí kardináli
Kategória:Mexickí rímskokatolícki arcibiskupi
Nicholas Clay

**Nicholas Clay** (* 18. september 1946, Streatham – † 25. máj 2000, Londýn) bol anglický herec. Za 30-ročnú kariéru, ktorú začal v 70. rokoch stvárnil vyše 50 rolí vo filmoch a televíznych projektoch. Zomrel 25. mája 2000 na rakovinu vo veku 53 rokov v Londýne.

## Životopis
Clay sa narodil v Streathame v Londýne ako Nicholas Anthony Phillip Clay. Študoval na Royal Academy of Dramatic Art a svoju hereckú kariéru začal začiatkom 70. rokov 20. storočia malými úlohami vo filmoch a televízii. Clay sa prvýkrát objavil vo filme *The Night Digger* z roku 1971 po boku herečky Patricie Nealovej. Jeho najznámejším filmovým výkonom bola rola Lancelota v historickom filme *[[Excalibur (film)|Excalibur]]* (1981) od Johna Boormana. Clay sa objavil aj v dráme *[[Lady Chatterley's Lover (film)|Lady Chatterley's Lover]]* (1981) od Justa Jaeckina*,* detektívke *Zlo pod slnkom* (1982) v réžii Guy Hamiltona alebo v dobrodružnej snímke *Lionheart* z roku 1987. Počas 90. rokoch často hrával v televíznych filmoch a seriáloch, kde stvárňoval mnohokrát vedľajšie postavy. V posledných rokoch života vyučoval drámu na Actors Centre a na Akadémii živých a múzických umení. Clay bol manželom škótskej herečky Lorny Heilbron, zosobášili sa v roku 1980 a mali spolu dve dcéry.

## Filmografia (výber)
* 1971: *The Night Digger*
* 1976: *The Picture of Dorian Gray* (TV film)
* 1979: *Úsvit Zuluov*
* 1979: *Tristan a Izolda*
* 1981: *[[Lady Chatterley's Lover (film)|Lady Chatterley's Lover]]*
* 1981: *Excalibur*
* 1982: *Zlo pod slnkom*
* 1983: *Sherlock Holmes: Pes Baskervillský* (TV film)
* 1984: *Detská hra* (TV film)
* 1987: *Úbohé malé bohaté dievčatko* (TV film)
* 1987: *Lionheart*
* 1997: *Odysseus* (TV film)
* 1998: *Merlin* (TV film)

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Britskí filmoví herci
Kategória:Britskí televízni herci
Kategória:Úmrtia na rakovinu
Jaroslav Meier

**Jaroslav Meier** (* 7. december 1923, Hronov – † 17. marec 2001, Hronov) bol hudobný skladateľ.

## Životopis
V rokoch 1939 až 1944 študoval na Deutsches Hochschulinstitut für Musik v Prahe. Jeho diplom bol nostrifikovaný na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. V rokoch 1949 až 1956 bol referent pre vážnu hudbu v Československom rozhlase v Bratislave. V roku 1956 spoluzakladal Československú televíziu a do roku 1987 bol šéfredaktorom Hlavnej redakcie hudobného vysielania v Bratislave.

## Diela
Skomponoval tri opery *Noc pred nesmrteľnosťou* (1975), *Dreváky* (1977) *Čin-čin* (1980, podľa Ľudmily Podjavorinskej). V roku 1963 zložil balet *Dievčatko so zápalkami*. Vydal albumy JAROSLAV MEIER (1986) a PIESEŇ VĎAKY (1981). Bol tiež autorom filmovej hudby a scenáristom jedného filmu.

## Referencie

## Externé odkazy
* Jaroslav Meier v Hudobnom centre
* 

Kategória:Osobnosti z okresu Náchod
Kategória:Slovenskí hudobní skladatelia
Kategória:Pracovníci Československého rozhlasu
Kategória:Pracovníci Československej televízie
Kategória:Skladatelia hudby 20. storočia
Kategória:Operní skladatelia
Kategória:Baletní skladatelia
Marseille (rozlišovacia stránka)

**Marseille** môže byť:

* mesto na juhu Francúzska, pozri Marseille
* obvod v departemente Bouches-du-Rhôn, pozri Marseille (obvod)
* nemecko-francúzsky film z roku 2004, pozri Marseille (film z roku 2004)
* francúzsky seriál z roku 2016, pozri Marseille (seriál z roku 2016)
* francúzsky seriál z roku 1998, pozri Marseille (seriál z roku 1998)
Turistická značkovaná trasa číslo 5126

**Turistická značkovaná trasa číslo 5126** je krátka zelená trasa v Strážovských vrchoch. Vedie z Trenčianskej Teplej na Petrovanské lúky a je dlhá 9 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.

## Priebeh trasy

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam turistických značkovaných trás v Strážovských vrchoch

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

5126
5126
Kostol svätého Dominika Sávia

**Kostol svätého Dominika Sávia** môže byť:

* Kostol svätého Dominika Sávia (Mikšová)
* Kostol svätého Dominika Sávia (Ťahanovce)
* Kostol svätého Dominika Sávia (Pažiť)

Dominik Sávio
Marta Hulková

Prof. PhDr. **Marta Hulková**, PhD. (; * 27. október 1953, Komárno) je slovenská muzikologička a vysokoškolská pedagogička maďarského pôvodu. Hulková sa špecializuje na „výskum starších dejín hudobnej kultúry, konkrétne na 16. a 17. storočie na území Slovenska i v širšom stredoeurópskom priestore“.

## Životopis
V rokoch 1969 až 1973 študovala na Konzervatóriu v Bratislave odbor klavír. Jej učiteľkou bola Paulína Pokojná. V roku 1973 začala štúdium hudobnej vedy na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Ukončila ho v roku 1978. V roku 1980 prácou *Ľubický spevník* získala titul doktor filozofie. V roku 1978 rovnako začala ašpirantúru, viedol ju prof. Jozef Kresánek. Kandidátkou vied sa stala v roku 1985 prácou *Levočská zbierka hudobnín*. Od roku 1981 do roku 2024 pracovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Od roku 1981 bola odbornou asistentkou, od roku 1996 docentkou. Jej habilitačnou témou boli *Hudobné pramene 17. storočia na území Slovenska*.

V rokoch 1999 až 2006 pracovala ako vedecký pracovník na Ústave hudobnej vedy SAV. V roku 2005 bola menovaná za profesorku. Inaugurovaná bola na Pedagogickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa s prednáškou *Hudobná výchova v kontexte hudobnej kultúry starších dejín na Slovensku*.

Jej manželom bol Ľubomír Chalupka, profesor muzikológie na Univerzite Komenského.

## Ocenenia
* 2011: Cena Jozefa Kresánka „za pedagogicko-výchovnú, vedecko-výskumnú, editorskú a organizačnú aktivitu v oblasti dejín hudby na území Slovenska v starších storočiach“

## Referencie

## Externé odkazy
* Marta Hulková na webe Hudobného centra
* Zoznam diel Marty Hulkovej v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Kategória:Osobnosti z Komárna
Kategória:Slovenskí muzikológovia
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Kategória:Slovenské osobnosti maďarského pôvodu
Kategória:Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Kategória:Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Absolventi Konzervatória v Bratislave
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Suchý potok (prítok Hnilca)

**Suchý potok** je vodný tok vo Volovských vrchoch na území okresu Gelnica. Je to ľavostranný prítok Hnilca s dĺžkou približne 4,8 km a je tokom VI. rádu.

## Priebeh toku
Potok pramení v strednej časti Volovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Hnilecké vrchy, na východných svahoch vrchu Korban (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v nesúvislom mladom lesnom poraste v lokalite Orlia studňa v závere Ľavej doliny tečie krátko juhovýchodným, následne južným smerom. Pokračuje Pravou dolinou popod Jazvečí vŕšok bez významnejších prítokov. V strednej časti priberá významnejší pravostranný prítok spod Ostrej skaly () a točí sa juhovýchodným smerom. Preteká Suchou dolinou, kde v rámci Hnileckých vrchov prechádza do ich geomorfologickej časti Hnilecké podolie. Na dolnom toku vteká do Hnileckej doliny, kde lemuje miestnu cestu. Na západnom okraji obce Mníšek nad Hnilcom podteká železničnú trať Červená Skala – Margecany a neďaleko cesty II/546 sa v nadmorskej výške približne  vlieva ako ľavostranný prítok do rieky Hnilec. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Slaná.

Potok pramení a preteká iba katastrálnym územím obce Mníšek nad Hnilcom v okrese Gelnica v Košickom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Hnilca
* Volovské vrchy, Hnilecké vrchy, Hnilecké podolie

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky vo Volovských vrchoch
Kategória:Povodie Hnilca
Kategória:Vodné toky v okrese Gelnica
Kategória:Mníšek nad Hnilcom
Adam Žulevič

**Adam Žulevič** (* 14. september 2007, Michalovce) je slovenský profesionálny futbalista, ktorý hrá za slovenský klub MFK Zemplín Michalovce ako krídelník.

## Klubová kariéra

### Zemplín Michalovce
Adam Žulevič je zo Zemplínskej akadémie. Za klub debutoval 6. októbra 2024, keď nahradil Abdula Zubairu v 85. minúte pri prehre 1:0 s Banskou Bystricou.
[náhľad|350x350bod|Adam Žulevič proti [KFC Komárno.]]
Svoj prvý gól v kariére strelil v prehre 3:2 s AS Trenčín, keď nastúpil ako striedajúci hráč v 46. minúte.

Žulevič je po Dávidovi Petrikovi druhým najmladším hráčom, ktorý kedy skóroval za Zemplín.

## Medzinárodný kariéra
Po pôsobivých výkonoch za *Zemplín* bol Žulevič 22. mája 2025 povolaný do slovenského tímu do 18 rokov. Svoj prvý reprezentačný gól strelil pri víťazstve 2:1 nad Rumunskom do 18 rokov.

## Štatistiky kariéry

### Klub

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Slovenskí futbalisti
Kategória:Hráči MFK Zemplín Michalovce
Kategória:Osobnosti z Michaloviec
Eva Michalová

Prof. PaedDr. **Eva Michalová**, CSc. (* 9. august 1939, Banská Bystrica – † 6. december 2022, Banská Bystrica) bola slovenská muzikologička, hudobná publicistka, vysokoškolská pedagogička a organizátorka kultúrneho života.

## Životopis
Narodila sa ako Eva Koleničková. V roku 1961 absolvovala Vysokú školu pedagogickú v Bratislave v odboroch slovenský jazyk a literatúra a hudobná výchova. Po štúdiu pracovala ako pedagogička hry na klavíri na Katedre hudobnej výchovy Pedagogického inštitútu v Banskej Bystrici. (Neskôr Univerzita Mateja Bela) Venovala sa hudobnej pedagogike, hudobnej estetike a hudobnej historiografii. V roku 1982 získala tituly PaedDr. a CSc. (externá ašpirantúra na Univerzite Karlovej) a v roku 1998 bola vymenovaná za profesorku. Viedla Katedru hudby na Fakulte humanitných vied Univerzity Mateja Bela. (v súčasnosti Filozofická fakulta UMB)

Externe vyučovala na VŠMU v Bratislave a na Akadémii umení v Banskej Bystrici. Prispela k vzniku Akadémie umení a Konzervatória Jána Levoslava Bellu.

## Dielo
Vo svojich prácach sa venovala tiež Štátnej opere v Banskej Bystrici. Eva Michalová bola tiež autorkou recenzií, napísala aj niekoľko rozhlasových scenárov, pracovala ako dramaturgička.

## Referencie

## Externé odkazy
* Eva Michalová na webe Hudobného centra
* Zoznam diel Evy Michalovej v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Kategória:Osobnosti z Banskej Bystrice
Kategória:Slovenskí muzikológovia
Kategória:Slovenskí hudobní pedagógovia
Kategória:Slovenskí scenáristi
Kategória:Slovenskí dramaturgovia
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Kategória:Absolventi Vysokej školy pedagogickej v Bratislave
Kategória:Absolventi Karlovej univerzity
Kategória:Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Kategória:Vyučujúci na Pedagogickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Yvetta Kajanová

Prof. **Yvetta Kajanová**, PhD. (rod. Lábska; * 20. január 1964, Komárno) je slovenská muzikologička, vysokoškolská pedagogička, hudobná publicistka a redaktorka.

## Životopis
Narodila sa ako Yvetta Lábska. V roku 1982 absolvovala Gymnázium v Komárne. V rokoch 1982 až 1986 študovala muzikológiu na Katedre hudobnej vedy Filozofická fakulta Univerzity Komenského (FiF UK). Jej diplomovou prácou bola *Jazzová hudba v televízii*. V rokoch 1990 až 1993 bola ašpirantka na Katedre hudobnej vedy FiF UK a získala titul CSc. prácou *Porovnávacia analýza medzi žánrami modernej populárnej hudby a jazzu*. Od roku 1993 na rovnakej katedre „prednáša hudobnú sociológiu, históriu jazzu, rocku a populárnej hudby, hudobnú kritiku a manažment hudby“. V roku 2004 sa habilitovala dielom *Kapitoly o jazze a rocku*. V roku 2012 bola vymenovaná za profesorku.

Na Ústave hudobnej vedy SAV pracovala v rokoch 1997 až 1999. Pôsobí v Slovenskej jazzovej spoločnosti, v rokoch 1995 – 1999 ako viceprezidentka, od roku 2000 ako členkou Rady Slovenskej jazzovej spoločnosti. V období 1990 až 2002 pracovala ako manažérka tlačového sekretariátu festivalu Bratislavské jazzové dni.

## Dielo
Je autorkou týchto knižných diel:
* *Rozhovory s Iljom* (1996)
* *Slovník slovenského jazzu* (1999)
* *The Book of Slovak Jazz* (2000)
* *Gospel music na Slovensku* (2009)
* *Postmoderna v hudbe. Minimal, rock, pop, jazz* (2010)
* *K dejinám jazzu (2010), K dejinám rocku* (2010)
* Slovenský jazz, kontexty a súvislosti (2014)
* On the History of Rock Music (2014)
* Jazz from Socialist Realism to Postmodernism, Jazz under state socialism, vol. 5 (2016)
* Musica Rock:Suono, ritmo, affetto, e ´ l invenzione della chitarra elettrica (2022)
* Ubuntu Fusion Music, Jazz under state socialism, vol.11, (2024), Nominated for the 2025 Association for Recorded Sound Collections Awards for Excellence in Historical Recorded Sound Research (USA)
*
Prispieva do časopisov a zborníkov.

## Ocenenia
* 2013: Cena Jozefa Kresánka „za viacročnú koncentráciu pedagogickej, vedeckej a organizátorskej aktivity na oblasť dejín a teórie jazzu a populárnej hudby ako jedinečnej muzikologickej disciplíny, s prihliadnutím na najnovšie knižné publikácie: Gospel music na Slovensku a Postmoderna v hudbe (minimal, jazz, pop, rock“

## Referencie

## Externé odkazy
* Yvetta Kajanová na webe Hudobného centra
* Zoznam diel Yvetty Kajanovej v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Kategória:Osobnosti z Komárna
Kategória:Slovenskí muzikológovia
Kategória:Slovenskí hudobní pedagógovia
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Alexander Móži

Prof. **Alexander Móži**, PhD. (* 8. november 1936, Reca – † 5. august 2008, Bratislava) bol slovenský etnomuzikológ, vysokoškolský pedagóg, hudobný skladateľ, huslista, publicista a zberateľ ľudových piesní.

„Vo svojich vedeckých a pedagogických prácach sa sústreďoval na dejiny slovenskej hudby, ľudovú pieseň, historické tance, na vzájomné vzťahy v dejinách slovenskej a maďarskej hudby. V rámci estetiky hudby sa venoval problematike hudobného myslenia, metódam analýzy hudby so zameraním na jej znakovosť a proces sémantizácie.“ Pokračoval v tradícii skladateľa Júliusa Móžiho a husľového majstra Aladára Móžiho.

## Životopis
V rokoch 1957 až 1961 študoval hudobnú výchovu a slovenčinu na Katedre hudobnej vedy Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. Pracoval na Pedagogickom inštitúte v Trnave, na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, Vysokej škole pedagogickej Terézie Brunsvikovej v Sarvaši a Univerzite Janusa Pannoniusa v Pécsi. V rokoch 1968 až 1973 bol ašpirantom na Maďarskej akadémii vied v Budapešti, jeho práca sa volala *Paralelizmy vo vývoji slovenskej a maďarskej tanečnej hudby a ľudovej piesne zo XVII. – XVIII. storočia*. Pedagóg Katedry teórie hudby na Hudobnej a tanečnej fakulte Vysokej školy múzických umení bol v rokoch 1985 až 2008, od roku 1991 ako docent odbore dejiny a teória umenia, špecializácia etnomuzikológia.

Zbieral ľudové piesne, nielen na Slovensku, ale aj u Slovákov žijúcich v Maďarsku. Spolupracoval s folklórnymi súbormi Lúčnica, Technik, Ekonóm, Skaličan, Dargov, Východniar, Čarnica, Liptov, Jánošík.

## Ocenenia
* 2005: Cena Pavla Tonkoviča „za zberateľskú, pedagogickú a publikačnú činnosť“

## Referencie

## Externé odkazy
* Alexander Móži na webe Hudobného centra
* Zoznam diel Alexandra Móžiho v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Kategória:Osobnosti z Komárna
Kategória:Slovenskí muzikológovia
Kategória:Etnomuzikológovia
Kategória:Slovenskí hudobní pedagógovia
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Kategória:Absolventi Vysokej školy pedagogickej v Bratislave
Kategória:Vyučujúci na Hudobnej a tanečnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave
Katedrála svätého Pavla

**Katedrála svätého Pavla** môže byť:

v Spojenom kráľovstve:
*Katedrála svätého Pavla (Londýn)
**Stará Katedrála svätého Pavla

na Malte:
*Katedrála svätého Pavla (Mdina)

Pavol katedrála
Krasokorčuliarske korčule

náhľad|Krasokorčuliarske korčule

**Krasokorčuliarske korčule** sa používajú v krasokorčuľovaní.

Skladajú sa z troch častí: topánka, nô﻿ž a držiak noža.  Nôž umožňuje točenie sa na lade. Krasokorčuliarske korčule majú na noži (so šírkou 34 mm na špičke vybrúsené zúbky. Obyčajne je ich počet 6. Korčuliarovi pomáhajú pri piruetách a odpichnutých skokoch. Zúbky na korčule pridal Ulrich Salchow v roku 1908.

Na voľnú jazdu sú nože zaoblenejšie a zúbky sú väčšie. Pri tancoch na lade sú zúbky menšie a nôž má kratšiu zadnú časť.

## Referencie

## Iné projekty

Korčule
Kategória:Korčule
Marco Tasca

Mons. **Marco Tasca** OFM Conv. (* 9. júna 1957, Sant'Angelo di Piove di Sacco, Padova, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky kňaz, biskup, člen Rádu menších bratov konventuálnych, ktorý v rokoch 2007 až 2019 pôsobil ako 119. generálny minister Rádu. Za metropolitného arcibiskupa Janova bol menovaný 8. mája 2020.

## Raný život
Marco Tasca na narodil 9. júna 1957 v Sant’Angelo di Piove v provincii Padova v Taliansku Antoniovi a Santa Tascovcom. Do rehole vstúpil v Camposampiere 29. septembra 1968 a navštevoval nižšiu základnú školu a Serafínsky seminár v Pedavene v provincii Belluno a potom Lyceum-Minor Seminary v Brescii.

Noviciát vykonal v Bazilike sv. Antona (19761977) a prvé rehoľné sľuby zložil 17. septembra 1977. Následne študoval teológiu na Teologickom inštitúte Sant’Antonio Dottore, kde v roku 1982 získal bakalársky titul. Slávnostné sľuby zložil 28. novembra 1981. V roku 1982 žil v Serafimskom kostole v Ríme a zároveň navštevoval licenciátne kurzy na Pápežskej saleziánskej univerzite.

## Kňaz
Za kňaza ho vysvätil 19. marca 1983 vo svojom rodnom meste biskup Filippo Franceschi, biskup z Padovy. V roku 1986 ukončil licenciát z psychológie na Pápežskej saleziánskej univerzite a o dva roky neskôr licenciát z pastorálnej teológie na tej istej univerzite. Po pôsobení ako farár v Ríme sa stal v rokoch 1988 až 1994 rektorom Malého seminára v Brescii a v rokoch 1994 až 2001 rektorom postnoviciátu v Padove.

Dňa 26. mája 2007 ho v posvätnom kláštore v Assisi Generálna kapitula zvolila na šesťročné funkčné obdobie za generálneho ministra, 119. nástupcu sv. Františka. V januári 2013 bol znovuzvolený na druhé funkčné obdobie. Svoju službu generálneho ministra ukončil 17. mája 2019.

Trikrát bol zvolený za jedného z desiatich členov Únie generálnych predstavených, ktorí sa zúčastnili na Synode biskupov, a to na Synode o novej evanjelizácii v roku 2012, na Synode o rodine v roku 2015 a na Synode o mládeži v roku 2018. V roku 2018 podporil myšlienku umožniť účasť aj ženám predstaveným.

## Arcibiskup
Pápež František ho 8. mája 2020 vymenoval za nástupcu kardinála Angela Bagnasca na poste janovského arcibiskupa. Biskupskú konsekráciu prijal 11. júla z rúk svojho predchodcu kardinála Angela Bagnasca a súčasne formálne prevzal kánonickú moc nad arcidiecézou. Spolusvätiteľmi boli emeritný biskup z Trevisa Gianfranco Gardin OFM Conv., a emeritný regent Apoštolskej penitenciárie, kuriálny biskup Gianfranco Girotti OFM Conv.. V súčasnosti je prezidentom Biskupskej konferencie Ligúrie.

## Referencie

## Pozri aj

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Narodenia v 1957
Kategória:Talianski rímskokatolícki arcibiskupi
Kategória:Talianski rímskokatolícki biskupi
Dalila Di Lazzaro

**Dalila Di Lazzaro** (* 29. január 1953, Udine) je talianska herečka, modelka a spisovateľka. Začiatkom svojej kariéry pracovala ako modelka, štylistka a reklamná pracovníčka.

## Životopis
Dalila Di Lazzaro mala prvého syna vo veku 16 rokov, kedy sa stala aj modelkou. V rokoch 1969 až 1972 pózovala pre najprestížnejšie značky a priťahovala pozornosť zákulisných osobností filmového priemyslu. Od roku 1972 sa objavila v mnohých filmoch ako napr. v *Il tuo vizio è una stanza chiusa e solo io ne ho la chiave* (1972) od Sergia Martina, kde si zahrala rolu, ktorá sa počas večera oddáva striptízu. V tom istom roku účinkovala vo westerne *Si può fare... amigo* od Maurizio Lucidi. O rok neskôr bola súčasťou Morrisseyovho filmu *Flesh for Frankenstein* (1973), spoločne s Joe Dallesandrom a Udo Kierom. Neskôr sa opäť objavila vo filme *L'ultimo treno della notte* (1975), no hlavnú úlohu získala nakoniec v komédii *Oh, Serafina!* (1976). Účinkovala aj vo filmoch *Il gatto* (1977), *La ragazza dal pigiama giallo* (1978), ''Le Dernier Amant romantique'' (1978) a *Eugenio* (1980). V 80. rokoch sa objavila v roly Béy vo filme *Traja muži na zabitie* (1980) od Jacquesa Deraya, kde hrala priateľku Alaina Delona. Medzi jej neskoršie filmy patria: *Killer contro Killers* (1985), *Sicilian Connection* (1987) a *Paganini* (1989). Začiatkom 90. rokov jej kariéra upadla kvôli úpadku talianskej žánrovej kinematografie, ale aj kvôli predčasnej smrti jej syna vo veku 22 rokov, ktorá ju hlboko zasiahla. Odvtedy sa objavovala prevažne v televíznych filmoch. Di Lazzaro začala v polovici prvého desaťročia 21. storočia s písaním niekoľkých kníh.

## Filmografia (výber)
* 1972: *Vysoká kartová hra*
* 1972: *Frankenstein 80*
* 1974: *Il bestione*
* 1973: *Flesh for Frankenstein*
* 1975: *Gangsterova milenka*
* 1977: *Tre tigri contro tre tigri*
* 1977: *La ragazza dal pigiama giallo*
* 1977: *Il gatto*
* 1978: *[[Le Dernier Amant romantique]]*
* 1980: *Traja muži na zabitie*
* 1980: *Modrooký bandita*
* 1984: *Všetci za mreže*
* 1985: *Phenomena*
* 1989: *Paganini*
* 2013: *Piate koleso na voze*

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny web
* 
* 
* 
* 

Kategória:Talianske filmové herečky
Kategória:Talianske televízne herečky
Kategória:Talianske modelky
Kategória:Osobnosti z Udine
CNC

**CNC** môže byť skratka pre:

* francúzsku inštitúciu, pozri Centre national de la cinématographie
* český mediálny dom, pozri Czech News Center
* spravodajský web vo francúzskom jazyku, pozri Corbeau News Centrafrique
* anglická skratka pre Computer Numerical Control – počítačovo riadené stroje, pozri CNC stroj
Mastoptóza

náhľad|Ptóza prsníkov
náhľad|Fázy poklesu prsníka
**Mastoptóza** alebo **ptóza prsníkov** (iné názvy: **previsnuté**, **poklesnuté** alebo **ovisnuté prsníky**) je stav, keď v priebehu života ženy dochádza k zmenšovaniu objemu samotnej žľazy prsníka, k jej postupnému poklesu a popritom k nadbytku kože, čím sa dvorec s bradavkou dostáva do nevyhovujúcej polohy a prsia celkovo pôsobia ako vyprázdnené až ochabnuté. Určitá tendencia k uvedeným zmenám prsníkov môže byť aj geneticky determinovaná. Aj keď ochabnutejšie prsia nemusia pôsobiť väčším dojmom, ich nižšie položené ťažisko môže mať vplyv na problémy s chrbticou. K ptóze prispieva jednak oslabenie tzv. Cooperových väzov, čím sa horný pól prsníka oplošťuje, zhoršuje sa kvalita kože, ktorá stráca obsah vody, kolagénu a kyseliny hyalurónovej a tým aj celkovú elasticitu, pričom sa častokrát objavia aj strie. Mnoho žien a zdravotníckych pracovníkov sa mylne domnieva, že dojčenie zvyšuje ovisnutie. Taktiež sa všeobecne verí, že samotné prsníky neposkytujú dostatočnú oporu a že nosenie podprsenky zabraňuje ich ovisnutiu, čo sa však nepotvrdilo.

## Referencie

## Pozri aj
* mastopexia

Kategória:Choroby prsníkov
Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo

***Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo*** () je ôsmy štúdiový album juhoslovanskej rockovej skupiny Bijelo Dugme, ktorý vyšiel v roku 1986.

*Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo* je prvý album kapely nahraný so spevákom Alenom Islamovićom, ktorý prišiel do kapely ako náhrada za Mladena Vojičića „Tifu“. Je to tiež prvý album skupiny od koncertného albumu *[[Koncert kod Hajdučke česme]]* z roku 1977, na ktorom účinkuje klávesista Laza Ristovski ako oficiálny člen skupiny, a posledný štúdiový album skupiny s klávesistom Vlado Pravdić.

Album sa v roku 1998 zaradil na 53. miesto v zozname 100 najlepších juhoslovanských rockových a popových albumov knihy *[[YU 100: najbolji albumi jugoslovenske rok i pop muzike]]* (*YU 100: Najlepšie albumy juhoslovanskej popovej a rockovej hudby*).

## Zoznam skladieb
Text a hudba od Gorana Bregovića, pokiaľ nie je uvedené inak.

# „Padaj silo i nepravdo“ (tradičná) – 0:35
# „Pljuni i zapjevaj moja Juhoslavijo“ – 4:31
# „Zamisli“ – 4:12
# „Noćas je k'o lubenica pun mjesec iznad Bosne“ – 6:07
# „Te noći kad umrem, kad odem, kad me ne bude“ – 4:37
# „A i ti me iznevjeri“ – 4:03
# „Zar ne vidiš da pravim budalu od sebe“ – 3:36
# „Hajdemo u planine“ (text: A. Kenović, G. Bregović, I. Arnautalić) – 4:36
# „Pjesma za malu pticu“ – 3:50
# „Ružica si bila, sada više nisi“ – 3:47

## Obsadenie
* Goran Bregović – gitara, produkcia
* Alen Islamović – spev 
* Zoran Redžić – basgitara 
* Ipe Ivandić – bicie
* Vlado Pravdić – klávesy 
* Laza Ristovski – klávesy 

### Spolupracujúci umelci
*Svetozar Vukmanović Tempo – spev (skladba č. 1)
*Amila Sulejmanovićová – sprievodné vokály 
* Amela – sprievodné vokály 
*Zumreta Midžićová „Zuzi Zu“ – sprievodné vokály 
*Nenad Stefanović Japanac – basgitara
*Sinan Alimanović – klávesy 
*Slobodan Sokolović – trombón
*Branko Podbrežnički – nahrávanie, mixovanie
*Damir Begović – nahrávanie, mixovanie
*Vlado Perić – dizajn 

## Referencie

## Externé odkazy
* ''Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo'' na Discogs

## Zdroj

Kategória:Hudobné albumy z 1986
Alen Islamović

**Alija** „**Alen**“ **Islamović** (* 17. august 1957, Bihać, Socialistická republika Bosna a Hercegovina, Juhoslávia) je bosniansky rockový spevák a hudobník. Je známy ako hlavný spevák bosniansko-juhoslovanských rockových skupín Divlje jagode (1981 – 1986) a Bijelo Dugme (1986 – 1989, 2005, 2024 – súčasnosť).

Narodil sa ako Alija Islamović v Bihaći rodiny Bosniakov z neďalekej dediny Sokolac, kde strávil prvé dva a pol roka svojho detstva, chlapec vyrastal so starším bratom. Keď si ich otec našiel prácu v Bihaći, celá rodina sa presťahovala do samotného mesta. Islamović sa prvýkrát dostal k hudbe koncom 60. rokov 20. storočia prostredníctvom svojho brata, ktorý si domov priniesol gramofón.

Islamović v súčasnosti žije v Bihaći. Je ženatý a má dve dcéry. Financoval založenie tenisového klubu Una Gem v Bihaći a je jeho prezidentom.

## Diskografia
### Sólové albumy
**[[Come On, Let It Be Heard, Come On, Let It Be Known|Haj, nek se čuje, čuje, haj, nek se zna]]* (1989)
**Gdje je moj rođeni brat* (1992)
**Hitovi* (1994)
**Bauštelac* (1994)
**Nema meni bez tebe* (1995)
**Live Eurotour* (1996)
**Samo nebo zna* (1999)
**Divlje Dugme* (2000)
**Istok, zapad, sjever, jug* (2001)
**Hitovi za sva vremena* (2005)
**30 godina sa vama* (2011)
**Alcatraz* (2014)
**Tajno* (2019)

### Ako hosť na singli
*„Jugoslovenka“ – s Lepou Brenovou na jej albume *[[Četiri godine]]* (1989)
*„Lopov“ – s Indirou Radićovou na jej albume *[[Pocrnela burma]]* (2002)
*„Imali smo, nismo znali“ – s Indirou Radićovou na jej albume *[[Lepo se provedi]]* (2007)
*„Ljubav stara“ – s Indirou Radićovou na jej albume *[[Istok, sever, jug i zapad]]* (2011)
*„Obećaj mi“ – so Sanjou Doležalovou (2011)
*„Još se branim ćutanjem“ – s Milicou Pavlovićovou (2016)

### So skupinou [[Divlje Jagode]]
**[[Stakleni hotel]]* (1981)
**[[Motori]]* (1982)
**[[Čarobnjaci]]* (1983)
**Vatra* (1985)
**Wild Strawberries* (1986)

### So skupinou [[Bijelo Dugme]]
#### Štúdiové albumy
**[[Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo]]* (1986)
**[[Ćiribiribela]]* (1988)

#### Koncertné albumy
**[[Mramor, kamen i željezo]]* (1987)

### So skupinou 4 Asa
*"Ljubavna priča iz Dubrovnika" (2002)
*"Live (2003)"
*"Nakon svih ovih godina" (2004)

### So skupinou Srčani Udar
**Mrtvo hladno* (2005)

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Bosnianski speváci
Kategória:Bosnianski hudobníci
Švedlársky potok

**Švedlársky potok** je vodný tok vo Volovských vrchoch na území okresu Gelnica. Je to ľavostranný prítok Hnilca s dĺžkou približne 4,5 km a je tokom VI. rádu.

## Priebeh toku
Potok pramení v strednej časti Volovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Hnilecké vrchy, v oblasti Sedla pod Bukovcom, v nadmorskej výške približne  Od prameňa pod hrebeňom, spájajúcom vrchy Korban () a Bukovec (), tečie potok západným, neskôr juhozápadným smerom. Priberá len menšie prítoky z úbočia Bukovca, v strednej časti potom významný ľavostranný prítok spod Korbana a pravostranný spod Bukovca. Prechádza Strednou dolinou, no onedlho opúšťa zalesnené územie a v rámci Hnileckých vrchov pokračuje ich geomorfologickou časťou Hnilecké podolie. Na dolnom toku smeruje už Hnileckou dolinou na juh do obce Švedlár, kde už bez významnejších prítokov pokračuje jej centrom. Križuje cestu II/546 a zakrátko sa v nadmorskej výške približne  vlieva ako ľavostranný prítok do rieky Hnilec. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Slaná.

Potok pramení a preteká iba katastrálnym územím obce Švedlár v okrese Gelnica v Košickom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Hnilca
* Volovské vrchy, Hnilecké vrchy, Hnilecké podolie

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky vo Volovských vrchoch
Kategória:Povodie Hnilca
Kategória:Vodné toky v okrese Gelnica
Kategória:Švedlár
Kovoroľníctvo

**Kovoroľníctvo** je sociálna skupina ekonomicky aktívneho obyvateľstva (tzv. **kovoroľníci**), ktorá má trvalé zamestnanie v priemysle, ale súčasne vykonáva poľnohospodársku činnosť, spravidla na vlastnom menšom hospodárstve. Predstavuje skupinu s dvojakou ekonomickou základňou. Poľnohospodárska práca môže predstavovať spôsob obživy i doplnkové zamestnanie. Kovoroľníkmi je prevažne nízkokvalifikované vidiecke obyvateľstvo, ktoré dochádza za prácou do regionálneho centra, ktoré sa však rozvíja iba pomaly, pretože veľkú časť zamestnancov tvoria práve málo kvalifikované pracovné sily z vidieckeho okolia. To má vplyv aj na nízke mzdy tohto obyvateľstva.

Vznik kovoroľníckej vrstvy súvisel s rýchlou industrializáciou a urbanizáciou v spoločnosti. V krajinách strednej Európy bolo kovoroľníctvo rozšírené koncom 19. a v 20. storočí, na Slovensku od 30. rokov do 60. rokov 20. storočia. Ešte v 90. rokoch mali podľa Tomáša Záhradníčka tvoriť 37 % slovenskej populácie.

Ďalšími skupinami s duálnou ekonomickou základňou sú napríklad stavoroľníci, dopravoroľníci, úradníciroľníci. Samotné používanie termínu kovoroľníctvo nie je jednotné, niekedy označuje aj kombinácie príjmov roľníctva a tradičných doplnkových zamestnaní.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 
* 

Kategória:Spoločenské skupiny
Kategória:Roľníci
Kategória:Priemysel
Tomáš Zahradníček

**Tomáš Zahradníček** môže byť:
*  český historik a novinár (* 1971), pozri Tomáš Zahradníček (historik)
*  český futbalista (* 1993), pozri Tomáš Zahradníček (futbalista)

Zahradníček, Tomáš
Havraní potok

**Havraní potok** môže byť:

* potok v povodí Hnilca, pozri Havraní potok (prítok Hnilca)
* prítok Gortvy v povodí Rimavy
* prítok Chvojnice v povodí Moravy
Maliar z Tarquinie 707

[náhľad|Atický červenofigúrový stĺpikový [kratér, Orfeus medzi Trákmi, Portland Art Museum 36.137, Portland]]
**Maliar z Tarquinie 707** je konvenčné meno gréckeho maliara červenofigúrových váz, činného medzi rokmi 460 až 430 pred Kr.
 
Maliara z Tarquinie 707, následníka Maliara Nausikay, zaraďujú medzi neskorších manieristov. Jeho meno je odvodené od talianskeho mesta Tarquinia, ktorého múzeum (Museo Nazionale Tarquiniense 707) vlastní jeho rukou zdobené červenofigúrové peliké so zobrazením dvoch mladých atlétov boxujúcich vedľa oltára na strane A (boxeri majú relatívne malé hlavy, čo je typické pre manierizmus) a mladého muža a ženy odetej v himatióne (maľba je tu čiastočne poškodená) na strane B. Ako väčšina „manieristov“ preferoval výzdobu väčších váz. Na základe jeho maliarskeho štýlu sa mu pripisujú štyri stĺpikové kratéry, štyri hydrie a dve pelikai (John Beazley, ktorý mal o niektorých zrejme pochybnosti, mu pripísal len štyri). Znalcami umenia je považovaný za priemerného vázového maliara.

Medzi jeho známejšie diela patrí bruselské peliké (Musées Royaux d'Art et d'Histoire, R 235 https://www.carc.ox.ac.uk/XDB/ASP/recordDetailsLarge.asp?recordCount=1&id={3F38FFDF-BE34-4487-A2D3-8ED43538431C}&fileName=IMAGES200%2FBEL02%2FCVA%2EBEL02%2E072%2E4C%2F&returnPage=&start=), ktoré na jednej strane zobrazuje ženu na voze sprevádzanú ženou nesúcou pochodne; na druhej strane je zobrazený mladík na voze sprevádzaný ženou držiacej nástroje na obetnú úliatbu. Nezvyčajné je, že sú hlavné postavy zobrazené aj na bočných stranách nádoby: v prvej scéne drží Dionýzos sediaci na stoličke v jednej ruke kantharos a v druhej ratolesť viniča a tyrsos (ktorého horná časť je namaľovaná na samotnej rúčke nádoby); na druhej strane Herakles sediaci na skale drží kyjak a kantharos, zatiaľ čo jeho tulec a luk sú zobrazené visiace nad ním (a opäť na rúčke). Ústrednou postavou tohto (neprakticky zobrazeného) zobrazenia je zjavne Herakles, pretože vozy na oboch stranách smerujú k nemu, zatiaľ čo sa od Dionýza vzďaľujú.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Maliari starovekého Grécka
Jozef Gahér

Doc.  PhDr. **Jozef Gahér** (* 28. apríl 1934, Dvorany nad Nitrou – † 12. marec 2013, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ a pedagóg.

## Životopis
V roku 1953 maturoval na Gymnáziu v Topoľčanoch. Následne v rokoch 1953 až 1957 študoval kompozíciu u Jána Cikkera na Vysokej škole múzických umení. V rokoch 1957 až 1960 študoval hudobnú výchovu a slovenský jazyk na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. V rokoch 1960 až 1968 bol pedagógom na Strednej pedagogickej škole v Modre. Od roku 1968 do roku 1981 bol pedagógom na Katedre slovenského jazyka a literatúry Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského v Trnave. V období 1969 až 1975 študoval na Janáčkovej akademii múzických umění v Brne a v roku 1974 získal PhDr. zo slovenského jazyka na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (dnes súčasť Prešovskej univerzity).

V období 1981 až 1986 bol pedagógom na Katedre hudobnej výchovy Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského v Trnave. V roku 1994 sa habilitoval na docenta skladby a teórie skladby na Pedagogickej fakulte Masarykovej univerzity v Brne. Od roku 1986 pracoval ako pedagóg Katedry hudobnej výchovy na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.

Jeho manželkou bola Helena Gahérová.

## Dielo
Jozef Gahér je autorom 12 opier, 4 baletov, 12 diel pre symfonický orchester a iných diel.

### Opery
* 1953 – *Jarmilka* (detská opera, text: Ľudmila Krchňavá)
* 1956 – *Sen v lese* (detská opera, text: Ľudmila Krchňavá)
* 1956 – *Katarína* (text: Helena Gahérová podľa F. M. Dostojevského)
* 1976 – *Scénické variácie na motívy Rómea a Júlie* (text: autor podľa G. Kellera)
* 1977 – *Irasema* (text: autor podľa J. d. Alencara)
* 1978 – *Penelope XX.* (text: Helena Gahérová podľa Ueda Akinariho)
* 1979 – *Hra štyroch* (text: autor podľa L. N. Tolstého
* 1981 – *Aucassin a Nicolette* (text: autor podľa starofrancúzskej poézie)
* 1983 – *Lavína* (text: autor podľa Františka Švantnera)
* 1984 – *Malka* (text: O. Laciak podľa Františka Švantnera)
* 1987 – *Pastier a pastierka* (text: autor podľa V. Astafjeva)
* 1992 – *Dante Alighieri* (text: autor podľa L. Marótiho)

### Balety
* 1967 – *Obrad svätej svadby* (sumerská poézia, Helena Gaherová)
* 1969 – *Paraboly* (podľa textu Nového zákona)
* 1984 – *Ifigénia na Tauride* (J. W. Goethe)
* 1987 – *Francesca da Rimini*

## Referencie

## Externé odkazy
* Jozef Gahér na webe Hudobného centra
* Zoznam diel Jozefa Gahéra v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Kategória:Osobnosti z Dvorian nad Nitrou
Kategória:Slovenskí hudobní skladatelia
Kategória:Baletní skladatelia
Kategória:Operní skladatelia
Kategória:Slovenskí hudobní pedagógovia
Kategória:Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Absolventi Vysokej školy pedagogickej v Bratislave
Kategória:Absolventi Vysokej školy múzických umení
Kategória:Absolventi Janáčkovej akadémie múzických umení
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove
Kategória:Vyučujúci na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Trnave
Kategória:Vyučujúci na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Matevž Langus

**Matevž Langus** alebo **Matej Langus** (* 9. september 1792, Kamna Gorica pri Krope† 20. október 1855, Ľubľana) bol slovinský maliar a freskár.

## Život
[vľavo|náhľad|250x250bod| ''Primicova Júlia s bratom Janezom'' (cca [1820, v držbe Slovinskej národnej galérie )]]
Matevž Langus sa narodil v kováčskej rodine v kováčskom mestečku pod planinou Jelovica. Spočiatku pracoval ako klincovač vo svojej rodnej dedine, potom študoval v Klagenfurte v dielni Johanna Schreibersa, u ktorého zostal šesť rokov. V roku 1817 sa vrátil do Kraňska a usadil sa v Ľubľane. Neskôr bol na odporúčanie profesora Kavčiča prijatý na viedenskú akadémiu, ale pre finančné ťažkosti absolvoval iba dva roky štúdia. V roku 1821 sa opäť usadil v Ľubľane ako profesionálny maliar. V rokoch 1824 až 1826 žil v Ríme, kde bol zapísaný na Francúzsku akadémiu v Ríme (*Académie de France à Rome*).

## Dielo
[náhľad|302x302bod| DieZobrazenie [Nanebovzatie Panny Márie|Nanebovzatia Panny Márie na strope farského kostola v Trebnje]]
Langusova umelecká tvorba sa vyznačuje biedermeierovským štýlom, hoci ho mnohí stále zaraďujú medzi posledných barokových maliarov v Slovinsku. Preslávil sa najmä portrétmi Ľubľančanov (Julija Primic, Matija Čop, Andrej Smole), Starec pred Ľubľanou, Portrét ženy, Autoportrét a fresky. Niekoľko jeho obrazov priviezol do Spojených štátov biskup Friderik Baraga. Za jeho prínos k maľbe Primičeve Julije mu neskôr France Prešeren venoval sonet s akrostichom.

## Zoznam diel Matevža Langusa

* maľba presbytéria a veľkej kupoly kostola na Šmarnej hore
* maľba františkánskeho kostola v Ľubľane
* maľba kupoly a oltárnych obrazov katedrály sv. Mikuláša v Ľubľane
* obrázky sv. Anny a Matky Božej v kostole v Kamnej Gorici

## Poznámky


## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Narodenia 9. septembra
Kategória:Narodenia v 1792
Kategória:Úmrtia v 1855
Kategória:Slovinskí freskári
Kategória:Barokoví maliari
Kategória:Maliari biedermeiera
Kategória:Slovinskí maliari
Kategória:Slovinskí portrétni maliari
Kropa

**Kropa** môže byť:

* obec v Slovinsku, pozri Kropa (Slovinsko)
* potok na Slovensku, pozri Kropa (prítok Ondavy)
* potok v Slovinsku, prítok rieky Sava Bohinjka

Kategória:Rozlišovacie stránky – Miestopisný názov
Jelovica

**Jelovica** môže byť:

* náhorná rovina v Slovinsku, pozri Jelovica (náhorná rovina)
* obec v Srbsku, pozri Jelovica (Srbsko)
* obec v Slovinsku, pozri Jelovica (Slovinsko)
* vodný tok v Čiernej hory
* vrch v Čiernej hore
* jaskyňa v Čiernej hore
Citrátsyntáza

náhľad|Citrátsyntáza v otvorenej forme
**Citrátsyntáza** je enzým citrátového cyklu, ktorý katalyzuje aldolovu reakciu medzi oxalacetátom a acetykoenzýmom A za vzniku citroylkoenzýmu A, ktorý ďalej hydrolyzuje na citrát. Citrátsyntáza je jeden z mála enzýmov, ktoré sú schopné tvoriť väzbu uhlík-uhlík bez prítomnosti iónu kovu ako kofaktoru.

acetylkoenzým A + oxalacetát + H<sub>2</sub>O  →  citroylkonezým A  → citrát + koenzým A    Δ*[[Gibbsova voľná energia|G]] = –&nbsp;*38,2 kJ/mol
[náhľad|[acetylkoenzým A (vpravo) a oxalacetát v aktívnom mieste citrátsyntázy so zvýraznenými zvyškami aminokyselín katalytickej diády: Asp-375 (báza), His-320 (kyselina)]]
Citrátsyntáza je lokalizovaná v matrixe mitochondrií. Citrátsyntáza má význam v regulácii citrátového cyklu: je inhibovaná:

* NADH, ATP (ktoré informujú o dostatku energie v bunke a preto nepotrebe ďalšieho priebehu citrátového cyklu), 
* acylkoenzým A (prepája citrátový cyklus a syntézu a degradáciu mastných kyselín),
* sukcinylkoenzýmom A
* citrát

Citrátsyntáza je aktivovaná:

* ADP (signál nedostatku energie v bunke),
* AMP (signál nedostatku energie v bunke).

## Mechanizmus
náhľad|239x239bod
Reakčný mechanimus bol navrhnutý Jamesom Remingtonom:

# histidín-274 (His-274) tvorí vodíkovú väzbu s kyslíkom acetylkoenzýmu A, čo zvýši kyslosť α-vodíka, čo uľahší deprotonizáciu metylovej skupiny,
# aspartát-375 (Asp-375) funguje v katalytickej triáde ako báza, ktorá deprotonizuje metylovú skupinu acetylkoenzýmu A za vzniku enolátu acetylkoenzýmu A,
# histidín-320 (His-320) aktivuje karbonylovú skupinu oxálacetátu protonizáciou kyslíka,
# enolát acetylkoenzýmu A nukleofilne atakuje karbonylovú skupinu oxalacetátu za vzniku produktu aldolovej reakcie,
# vzniknutý citroylkoenzým A je viazaný na enzým,
# histidín-274 (His-274) protonizuje citroylkoenzým A, čím zváši elektrofilitu tioesterovej skupiny na nukleofilný atak vodou,
# citroylkoenzým A je hydrolyzovaný na citrát a koenzým A za uvoľnenia hnacej sily Δ*[[Gibbsova voľná energia|G]] = –&nbsp;*38,2 kJ/mol  resp. Δ*[[Gibbsova voľná energia|G]] = –&nbsp;*31,5 kJ/mol

## Termodynamika reakcie
Reakcia katalyzovaná citrátsyntázou je veľmi exergonická ( Δ*[[Gibbsova voľná energia|G]] = –&nbsp;*38,2 kJ/mol  resp. Δ*[[Gibbsova voľná energia|G]] = –&nbsp;*31,5 kJ/mol), čo je dané hydrolýzou makroergickej zlúčeniny citroylkoenzýmu A na citrát. Dôvodom, prečo evolúcia zachytila túto energiu do inej makroergickej zlúčeniny tak, ako to spravila pri hydrolýze sukcinylkoenzýmu A na sukcinát, keď vzniká GTP, je fakt, že v bunke je veľmi nízka koncentrácia oxalacetátu a exergonická reakcia tlačí citrátový cyklus dopredu za vzniku citrátu. To znamená, že ak by sa vnútorná energia hydrolýzy zachytila, nebol by možný vznik citrátu.

## Referencie

## Pozri aj
* citrátový cyklus

Kategória:Enzýmy citrátového cyklu
Kategória:Mitochondriálne bielkoviny
Rematch (videohra)

***Rematch*** športová hra, ktorú vyvinula spoločnosť Sloclap a na ktorej spoluvydáva Kepler Interactive. V hre hráči ovládajú jedného hráča svojho tímu v zápase futbalu z pohľadu tretej osoby. Hra by mala vyjsť v júni 2025 pre Microsoft Windows, PlayStation 5 a Xbox Series X a Series S.

## Hrateľnosť
*Rematch* je športová videohra hraná z pohľadu tretej osoby. Na začiatku hry si hráči musia vybrať a prispôsobiť svojho hrateľného avatara. Hráči ovládajú jedného futbalistu v tíme, prepínajú medzi útočníkom a obrancom a dokonca aj brankárom, ktorý má špecifické schopnosti. Hra obsahuje mechaniku mierenia a streľby na streľbu lopty a skórovanie. Hra sa odohráva v uzavretých arénach virtuálnej reality, bez faulov, teda bez pokutových kopov, ofsajdov alebo akýchkoľvek prerušení hry. Lopta nevychádza z hracej plochy, takže sa nekonajú žiadne auty ani výkopy od brány.

Pri vydaní hra ponúka štyri multiplayerové režimy: 3v3, 4v4 a 5v5 a hodnotený režim 5v5. Hra bude obsahovať sezónny obsah, ktorý pridá herné režimy, udalosti, funkcie a kozmetické prvky pre hráčov aj štadióny. Offline režim so spoluhráčmi ovládanými umelou inteligenciou by mal byť vydaný v roku 2026.

## Vývoj
Hru vyvíja štúdio Sloclap, ktoré predtým pracovalo na hrách *[[Sifu (videohra)|Sifu]]* a *[[Absolver]]*. Podľa herného riaditeľa Pierra Tarna skúsenosti štúdia s prácou na bitkárskych hrách „poskytli cenné poznatky o hernom pocite, reaktivite a presnosti, ako aj o vyjadrení fyzickosti a dopadu prostredníctvom komplexných animačných systémov“. Najmä *Absolver* inšpiroval online technológiu hry *Rematch*. Tano tiež prirovnal hru k akčným videohrám a strieľačkám hraným z pohľadu tretej osoby. Tím ju opísal ako „jednoduchú hru“, hoci Tano dodal, že hra je o „pozorovaní a umiestňovaní“ a hráči majú za úlohu dynamicky meniť svoju taktiku, aby uspeli. Skoršia mechanika umožňuje hráčom behať po stene, hoci od tejto mechaniky sa upustilo, pretože tím mal pocit, že sa „príliš vzďaľuje od dôveryhodnej futbalovej fantasy, o ktorú sa usilovali“. Tím ako zdroje inšpirácie uviedol *[[Overwatch]]* a *[[Rocket League]]*.

Spoločnosť Sloclap a vydavateľ Kepler Interactive oznámili hru v decembri 2024 pre Windows PC, PlayStation 5 a Xbox Series X a Series S. Vydanie hry je naplánované na 19. júna 2025.

## Referencie

Kategória:Športové počítačové hry
Kategória:Hry pre Windows
Kategória:Hry pre PlayStation 5
Kategória:Hry pre Xbox
Roland Blanche

**Roland Blanche** (* 31. december 1943, Choisy-le-Roi – † 13. september 1999, Thiais) bol francúzsky herec. Hral vo viac ako sto filmoch, často vo významných vedľajších úlohách, od 70. rokov až do svojej smrti v roku 1999.

## Životopis
Blanche začal svoju hereckú kariéru vo filme Pierra Grimblata *Peniaze a smola* (1965). V 70. rokoch sa stretol s Jeanom-Michelom Ribesom, pre ktorého viackrát hral v divadle. Často stvárňoval skorumpovaných policajtov, psychopatických vrahov, nie veľmi elegantné postavy. Objavil sa najmä vo viacerých filmoch Jeana-Pierra Mockyho, Yvesa Boisseta či Francisa Vebera. Svoju divadelnú kariéru začal v roku 1969 hrou *Le menteur* v réžii Marcelle Tassencourtovej v Théâtre de la Renaissance. Roland Blanche bol nominovaný na cenu César za najlepší herecký výkon vo vedľajšej úlohe za film Bertranda Bliera *Trop belle pour toi* (1989) a získal Molièrovu cenu za najlepší herecký výkon vo vedľajšej úlohe (1994) za Brechtovu hru *La Résistible Ascension d’Arturo Ui*. Jeho posledným divadelným vystúpením bol *Teddy* od Jeana-Louisa Bourbona z roku 1999, za ktorú bol nominovaný na Molièrovu cenu za najlepšieho herca. Roland Blanche zomrel v spánku medzi nedeľou a pondelkom v Thiais v 55 rokoch.

## Filmografia (výber)

### Herec
* 1965: *Peniaze a smola*
* 1972: *Atentát v Paríži*
* 1973: *R.A.S.*
* 1975: *Francúzska spojka II*
* 1977: *Sudca zvaný šerif*
* 1977: *Vlastná minulosť neznáma*
* 1978: *[[Le Dernier Amant romantique]]*
* 1979: *I... comme Icare*
* 1979: *Collections privées*
* 1980: *Policajná inšpektorka*
* 1983: *Otec a otec*
* 1983: *Danton*
* 1985: *Siedma veľmoc*
* 1986: *Utečenci*
* 1986: *Twist Again à Moscou*
* 1989: *Trop belle pour toi*
* 1990: *Brutálna Nikita*
* 1991: *Loulou Graffiti*
* 1991: *Chladný mesiac*
* 1991: *Báječné časy*
* 1993: *Justinien Trouvé, ou le bâtard de Dieu*
* 1996: *Jaguár*
* 1996: *Hercule a Sherlock*
* 1996: *Bernie*
* 1996: *Beaumarchais*

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Francúzski filmoví herci
Kategória:Francúzski televízni herci
Kategória:Francúzski divadelní herci