open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mytilini

**Mytilini**  resp. v staroveku **Mytiléné** (staroveký názov prepisovaný aj **Mytiléne**; po slovensky **Mytiléna** alebo staršie **Mytileny**) je ekonomické, administratívne a kultúrne centrum gréckeho ostrova Lesbos. Je hlavným mestom okresu Lesbos a kraja Severná Egeis. Mesto sa nachádza na juhovýchodnom kraji ostrova na pobreží Egejského mora. Je sídlom biskupa pravoslávnej cirkvi. V meste sa nachádza univerzita a medzinárodné letisko. 

Mesto bolo osídlené už v 10. storočí pred Kr. a patrí medzi najstaršie mestá na svete. Medzi významných obyvateľov mesta patrila starogrécka poetka Sapfó a básnik Alkaios, mudrc Pittakos z Mytilény. Krátky čas žil v meste aj Aristoteles a Theofrastos z Eresu.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mestá v Grécku
Kategória:Prístavné mestá v Grécku
Kategória:Prístavné mestá Egejského mora
Kategória:Starogrécke mestá
Dolomity

**Dolomity** sú horský masív a súčasť Álp. Väčšina územia leží v talianskej provincii Belluno, zvyšok územia zasahuje do provincií Bolzano a Trento. Zo západu pohorie ohraničuje rieka Adige a na východe údolie rieky Piava. Sever a juh ohraničuje dolina Pustertal (Val Pusteria) a Sugana (Val Sugana). Na východe pohorie pokračuje aj za rieku Piava.

Pohorie je pomenované podľa francúzskeho geológa D.G. de Dolomieu. Od augusta 2009 je pohorie zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.

## Dejiny
Počas prvej svetovej vojny viedla cez Dolomity hranica medzi Talianskom a Rakúsko-Uhorskom. Na Cinque Torri a Mount Lagazuoi sa dnes nachádza vojenské múzeum v prírode. Obľúbeným miestom je navštívenie niektorých zaistených ciest, ktoré vznikli práve počas vojny.

## Geomorfológia
Územie pohoria je zvyčajne rozdelené na Západné (Dolomiti di Brenta), Východné (Dolomiti d'Oltrepiave) a na juhozápade tzv. Malé Dolomity (Piccole Dolomiti), ktoré sú rozdelené údolím rieky Adiža. V pohorí sa nachádza viac ako 40 ľadovcov.

## Najvýznamnejšie hory

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj


Kategória:Lokality Svetového dedičstva v Taliansku

Kategória:Pohoria v Taliansku
Štátna cesta 1 (Maďarsko)

**Štátna cesta 1** (, ) je maďarská 171 kilometrov dlhá hlavná cesta (resp. cesta I. triedy, ). Začína v hlavnom meste Budapešť, prechádza mestami Tatabánya, Komárom, Győr a končí na rakúskej štátnej hranici pri obci Hegyeshalom. Na rakúskej strane na ňu nadväzuje spolková cesta 10.

## História
Cesta bola vystavaná v 50. rokoch 19. storočia ako súčasť štátnej dopravnej cesty Budapešť-Viedeň (). Išlo o prašnú cestu, ktorá postačovala vtedajším podmienkam a hustote dopravy. Neskôr však, v súvislosti so vznikom automobilu, vznikli úvahy o jej prebudovaní na betónovú, resp. bezprašnú komunikáciu. Plány však narušila prvá svetová vojna a ťažká hospodárska situácia krajiny počas hospodárskej krízy v 20. rokoch. Výstavba betónovej cesty sa začala až po konsolidácií ekonomiky Maďarska na prelome 20. a 30. rokov. 

Druhá svetová vojna a ustupujúca nemecká armáda zanechali túto cestu v katastrofálnom stave. Po ukončení vojny boli vystavané dočasné mosty a vykonané najnutnejšie úpravy, aby bola doprava po nej vôbec možná. Koncom 40. rokov sa začala generálna rekonštrukcia cesty, ktorá bola ukončená v roku 1953.

Až do 70. rokov bola štátna cesta 1 hlavnou tepnou na trase Budapešť-Viedeň. Jej funkciu postupne prebrala diaľnica M1, ktorá bola dokončená v roku 1996.

## Pozri aj
* Diaľnica M1
* Spolková cesta 10

## Externé odkazy
*Internetová stránka Magyar Közút Kht. 

1
Kategória:Doprava v Budapešti
Kategória:Doprava v Peštianskej župe
Kategória:Doprava v Stoličnobelehradskej župe
Kategória:Doprava v Komárňansko-ostrihomskej župe
Kategória:Doprava v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe
Adiža

**Adiža** (, lad. *Adiç*, ben. *Àdexe*, lomb. *Adiss*, , ) je rieka na severe Talianska v regiónoch Tridentsko-Horná Adiža a Benátsko blízko hraníc s Rakúskom a Švajčiarskom. So svojou dĺžkou  je po rieke Pád druhou najdlhšou riekou v Taliansku. 

Pramení v Ötztalských Alpách, pri priesmyku Reschenpass v provincii Horná Adiža nad údolím rieky Inn. Rieka tečie južne prudkým svahom až k oblasti Vinschgau, kde sa stáča na východ k mestu Merano. Tu sa vlieva rieka Passer a Adiža tečie ďalej smerom na juh. Až do mesta Verona rieky vytvorila dolinu, ktorú kopíruje železnica a od mesta Bolzano aj diaľnica A22.
Vlieva sa do Benátskeho zálivu Jadranského mora, kde s riekou Pád vytvára spoločnú deltu.

Na rieke ležia mestá Trident a Verona. Celkovo v údolí rieky žije približne 1 637 500 obyvateľov. V rokoch 1951 a 1966 spôsobila rieka mohutné záplavy.

Adiža bývala v minulosti hlavnou cestou sťahujúcich sa národov a rôznych vojnových výprav (Cimbrovia). Na jej brehoch boli často vedené boje. Dnes je čiastočne regulovaná a leží na nej viacero hydroelektrární.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Rieky v Taliansku
Kategória:Úmorie Jadranského mora
Rock Paper Scissors

**Rock Paper Scissors** je ženské vokálne americké trio z Iowy, príležitostne hrajúce aj na hudobné nástroje a doprevádzané tromi mužskými hudobníkmi (gitara/trúbka, klavír, bicie nástroje). Značne excentrické trio v zložení Darla Murphy (vokál, kontrabas), Miranda Mallard (vokál, príležitostne gitara, klavír) a Gemma Cohen (vokál, príležitostne kazoo) je známe vlastnými ale aj prevzatými skladbami, predovšetkým coververziou francúzskej oscarovej piesne ,,Belleville Randez-vouz" z filmu Trio z Bellevile. 

## História
Skupina začala svoju kariéru potom, čo jednotlivé členky našli svoj *„osud“* v spoločnom vokálnom ladení. Pomenovali sa podľa známej hry „kameň, papier, nožnice“, pričom Miranda symbolizuje papier, Darla nožnice a Gemmin charakter má najviac vystihovať kameň. Neskôr sa k skupine pričlenil svetovo uznávaný pianista Eric Hulin a dvojica sprievodných muzikantov, medzi nimi aj ArkHal Karns hrajúci na perkusie. Trio spievalo a hrávalo známe prevzaté skladby od Andrews Sisters, Beatles, Leonarda Cohena či Joni Mitchell, podieľalo sa však aj na tvorbe vlastnej hudby, ktorá sa mala stať *„stelesnením jedinečného zvuku“* skupiny. Doposiaľ vydalo debutový album s rovnomenným názvom Rock Paper Scissors na ktorom sa trio podieľalo aj autorsky: väčšina hudby skomponovaná Ericom Hulinom, na textoch sa podieľali predovšetkým Darla Murphy a Gemma Cohen. Skupina sa venuje predovšetkým koncertnej činnosti.

## Diskografia
* 2008: Rock Paper Scissors

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka skupiny 
* Profil na MySpace
* Profil na Youtube

Kategória:Hudobné skupiny USA
Ozonid draselný

**Ozonid draselný**, KO3 je dvojprvková chemická zlúčenina kyslíka a draslíka. Reaguje s vodou. Vzniká reakciou hydroxidu draselného s ozónom.

Kategória:Ozonidy
Mikojan-Gurevič MiG-9

**Mikojan-Gurevič MiG-9** () bolo prvé sovietske prúdové stíhacie lietadlo, pomenované v kóde NATO ako "**Fargo**". Jeho vývoj začal v roku 1944, ale kvôli problémom s domácimi motormi sa oneskoril. Sovieti vďaka ukoristeným nemeckým materiálom, ktoré získali vďaka víťazstvu vo Veľkej vlasteneckej vojne, skopírovali nemecký motor BMW 003A. Prototyp s označením **I-300** uskutočnil prvý let 24. apríla 1946. Lietadlo sa dostalo do výzbroje armády ZSSR na prelome rokov 1946–1947. Celkom bolo vyrobených 602 kusov.

## Verzie lietadla
* **I-300** – Prototyp
* **MiG-9** – Sériový variant
* **MiG-9 I-301** – Cvičná dvojmiestna verzia určená pre výcvik pilotov a nácvik katapultáže. Boli postavené len dva prototypy (FT-1 a FT-2)
* **MiG-9 I-302** – Prototyp jednomotorového lietadla s priamym krídlom
* **MiG-9FL, I-305** – Prototyp jednomotorovej verzie s motorom Ľuľka TR-1A - nikdy nevzlietla
* **MiG-9FF, I-307** – Verzia s motorom RD-20F s prídavným spaľovaním
* **MiG-9FR, I-308** – Modernizovaná verzia s pretlakovou kabínou, vystreľovacou sedačkou, lepšou pancierovou ochranou, hlavňovou výzbrojou presunutou do bokov trupu a novými motormi RD-21, každý s ťahom 9,81&nbsp;kN
* **MiG-9UTI** – Cvičná dvojmiestna verzia
* **MiG-9PB** – Verzia s prídavnými nádržami pod krídlami
* **MiG-9B** – Verzia s novo navrhnutým predkom, ktorý mal zabrániť vnikaniu splodín streľby do motorov

## Špecifikácie (MiG-9)
250px|right
### Technické údaje
* **Posádka:** 1
* **Dĺžka:** 
* **Rozpätie:** 
* **Výška:** 
* **Plocha krídel:** 
* **Hmotnosť prázdneho lietadla:** 
* **Vzletová hmotnosť:** 
* **Maximálna vzletová hmotnosť:** 
* **Pohonná jednotka:** 2 × prúdový motor Kolesov RD-20, každý s ťahom 7,84&nbsp;kN

### Výkony
* **Maximálna rýchlosť:** /h (vo výške )
* **Dolet:** 
* **Dostup:** 
* **Stúpavosť:** /s
* **Ťah/hmotnosť:** 0,40

### Výzbroj
* 1× kanón NS-37 kalibru 
* 2× kanón NS-23 kalibru 
*  bômb na vonkajších závesníkoch

## Iné projekty
 

Kategória:Sovietske stíhacie lietadlá
Kategória:Mikojan-Gurevič
Younghusbandova expedícia

**Younghusbandova expedícia** alebo **Britská expedícia do Tibetu** bola britská vojenská výprava do Tibetu v rokoch 1903-1904, ktorú viedol plukovník Francis Younghusband.

## Priebeh udalostí
Expedícia sa usilovala predovšetkým o zamedzenie potencionálnych mocenských záujmov Ruskej ríše v Tibete. Preto si chcela upevniť postavenie a vplyv v jednom zo štátnych útvarov susediacich s Britskou Indiou, s podobným zdôvodnením aké bolo uvedené pri britskej invázii do Afganistanu dvadsať rokov predtým.

Od júla 1903 tak Briti formovali svoje oddiely v indickom Gangtoku. Následnú výpravu viedol plukovník Francis Younghusband. Moderne vyzbrojené jednotky mali asi tritisíc mužov a ďalších sedemtisíc šerpov. Tibeťania vedomí si sily protivníka, urobili pokus o dohodu, s ktorou Younghusband vyslovil predbežný súhlas. No i tak došlo k bojovým stretnutiam. K masakru civilného obyvateľstva malo prísť napríklad 31. marca 1904 v priesmyku pri dedinke Guru, kde Briti postrieľali neútočiacich dedinčanov. Younghusband potom telegrafoval indickému veleniu:

Trinásty dalajláma Thubtän Gjamccho pred dobytím Lhasy utiekol do Urgy vo Vonkajšom Mongolsku.

## Anglo-tibetská dohoda
[thumb|Pevnosť v [Gjance, dobytá Britmi počas ich postupu na Lhasu]]
Po dobytí Lhasy bola v septembri 1904 podpísaná *anglicko-tibetská dohoda*, ktorá Spojenému kráľovstvu zabezpečovala pozíciu protektora a veľa hospodárskych výhod. Na tibetskej strane dohodu podpísali tak svetskí predstavitelia, ako aj predstavitelia kláštorov Sera, Däpung a Gandän, ktorí sa javili probritsky orientovaní. Tibet mal otvoriť hranice medzi kráľovstvom Sikkim a Tibetom pre obchod a zaplatiť reparácie britskej vláde za nutnosť vyslania tejto expedície. V Gjance bolo v roku 1904 založené sídlo britského obchodného poverenca, ktoré tu existovalo až do roku 1944. Tibet sa ďalej zaviazal, že bez britského súhlasu neudelí žiadnej veľmoci  koncesiu na stavbu železníc, telegrafnej siete či otváranie baní. Tieto výhody neboli ohrozené následnými zmluvami Spojeného kráľovstva s Ruskom a Čínou. 

Vojensky sa stala expedícia úspešnou. Z politického hľadiska  sa však stretla s odporom britského obyvateľstva.

## Následné bilaterálne dohody
V roku 1906 v *britsko-čínskej dohode* sa Britovia vzdali práva na okupáciu Tibetu a potvrdili, že nebudú zasahovať do jeho vnútorných záležitostí. Čína sa recipročne zaviazala, že tieto kroky neumožní žiadnej inej veľmoci. 

V *anglo-ruskej dohode* z roku 1907 uznala britská strana, že Tibet je zvrchovaným územím Číny a zriekla sa ďalších diplomatických aktivít v Lhase. Dala tiež sľub, že s Tibetom bude naďalej rokovať iba prostredníctvom čínskej strany.

Po odchode čínskych jednotiek z Tibetu v roku 1912 bola až do 40. rokov 20. storočia britská posádka jedinou zahraničnou vojenskou zložkou prítomnou na tomto území.

## Referencie


## Literatura
* 
* 

## Pozri aj
* Veľká hra

## Iné projekty

## Externé odkazy
* London Gazette, 13.12.1904 (po anglicky)

Kategória:Kolonializmus
Kategória:Dejiny Tibetu
Kategória:Vojny 20. storočia
Sterea Ellada

**Sterea Ellada** (novogr. *Στερεά Ελλάδα* – Sterea Ellada; doslova *Pevninské Grécko*) môže byť:
*región v Grécku, pozri Sterea Ellada (región)
*(administratívny) kraj v Grécku, pozri Sterea Ellada (kraj)
Pevninské Grécko

**Pevninské Grécko** môže byť:
*územie Grécka na pevnine, t. j. bez ostrovov (a spravidla okrem Peloponézu)
*Sterea Ellada
Paolo Di Canio

**Paolo Di Canio** (* 9. júla 1968) je bývalý taliansky futbalista, ktorý hrával na poste útočníka. Pôsobil v Taliansku, Škótsku a Anglicku, kde spolu odohral viac ako 500 ligových zápasov a dokázal streliť viac ako 100 gólov.

Kategória:Talianski futbalisti
Kategória:Plážovi futbalisti
Kategória:Hráči SS Lazio
Kategória:Hráči Juventus FC
Kategória:Hráči SSC Neapol
Kategória:Hráči AC Miláno
Kategória:Hráči Serie A
Kategória:Hráči Celtic FC
Kategória:Hráči Sheffield Wednesday FC
Kategória:Hráči West Ham United FC
Kategória:Hráči Charlton Athletic FC
Kategória:Hráči FA Premier League
Kategória:Hráči Atletico Roma
Kategória:Osobnosti z Ríma
Cválajúce dni

**Cválajúce dni** je typická vitalistická zbierka od Jána Smreka, ktorú vydal v roku 1925. V básňach tlmočí dychtivosť a netrpezlivosť mladej generácie. Poéziu pritom poníma ako dobrodružstvo. Zbierka je polytematická, oslavuje život, pohyb a premeny. Autor intenzívne zmyslovo prežíva skutočnosť. Ide o autentické citové výpovede. V zbierke vyjadruje radosť z rôznych senzuálnych zážitkov. Signálnou básňou zbierky je báseň *Cválajúce dni*.

## Referencie

Kategória:Ján Smrek
Kategória:Básnické zbierky
Cuo čuan

***Cuo čuan*** (, ) alebo **Kronika pána Cuo** alebo **Komentár pána Cuo**  je prvý čínsky naratívny text. Autorstvo diela je prisudzované Cuo Čchiou-mingovi. Text je jedným z piatich komentárov ku klasickému konfuciánskemu dielu *[[Anály jari a jesene]]*, veľa bádateľov si však myslí, že ide o nezávislé dielo a k *Análom* bol priradený len neskôr. Túto tézu podporuje fakt, že k *Análom* sa odkazuje len veľmi málo. 

Kniha, ktorá bola spísaná v období bojujúcich štátov, je najdôležitejším zdrojom informácií o období jari a jesene. Jednotlivé záznamy, ktoré sú na sebe nezávislými krátkymi historickými naráciami, sú radené chronologicky. Dielo je písané živým a farbistým jazykom blízkym hovorovej reči, obsahuje stručné metaforické narážky, dialógy, množstvo anekdot a gradovanie deja. Spolu so *[[Zápisky historika|Zápiskami historika]]* patrí ku klenotom starovekej čínskej literatúry, motiváciou a obľúbeným čítaním mnohých čínskych učencov. Obsahuje aj prvú zmienku čínskej stolovej hry go.

## Referencie


## Pozri aj
* Kuo Jü
* Čínska literatúra
* Anály jari a jesene

## Externé odkazy
* Text ''Cuo Čuanu'' v čínštine
* ''Cuo Čuan'' v anglickom preklade 

Kategória:Literatúra v čínskom jazyku
WaterBug

**WaterBug** bola ponorka, ktorú v roku 1833 postavil francúzsky vynálezca Brutus de Villeroi. Bolo to malé plavidlo s posádkou troch mužov, poháňané tromi pármi plutvovitých vesiel. Smer riadilo veľké kormidlo. Niekoľko rokov svoje plavidlo predvádzal a snažil sa ho predať Holanďanom i Francúzom, no neúspešne. Koncom 50. rokov 19. storočia svoju snahu vzdal a odcestoval do Philadelphie. 

Existuje domnienka, že práve táto ponorka stála za myšlienkou románu Julesa Verna *[[Dvadsaťtisíc míľ pod morom]]*. Mladý Jules Verne totiž študoval na univerzite, kde bol v tom čase Villeroi profesorom matematiky a je celkom možné, že sa stretol s jeho ponorkou pri jednom z predvádzaní.

## Zdroje
*
*

Kategória:Ponorky
Kategória:Jules Verne
Rumélia

**Rumélia** (z tur. *Rumeli* = "krajina Romaiov") môže byť:
*historicky: od 15. stor. európska časť Osmanskej ríše bez Uhorska, Bosny a Peloponézu, od konca 19. stor. bez Bulharska a niektorých ďalších okrajových území, pozri Rumélia (Osmanská ríša)
*dnes: v Grécku ľudové označenie pre región Sterea Ellada (región)
Kuo-jü (kniha)

***Kuo-jü*** (čínsky 國語, pchin-jin guóyǔ - slov. prepis *kuo-jü*, doslova *reči/príhovory/rozpravy/hovory štátov*) je klasická čínska historická kniha opisujúca udalosti z obdobia jari a jesene. Pre jej podobnosť s *[[Cuo čuan]]om* sa autorstvo knihy niekedy pripisuje Cuo Čchiou-mingovi.

Kniha je rozdelená na kapitoly podľa jednotlivých štátov, udalosti sú radené chronologicky. Ide o odporúčania či rady významných čínskych osobností panovníkom, ktoré majú formu dlhších priamych rečí jednotlivých týchto osobností reagujúcich na konkrétne problémy, pred ktorými títo panovníci stoja. Jednotlivé udalosti majú anekdotický charakter. Dôraz sa kladie na umenie argumentácie a didaktickosť, a preto sa polemizuje, či je to viac rétorický ako historický text. 

Text sa na viacerých miestach prekrýva s *Cuo čuanom*, čo viedlo starovekých učencov k domnienke, že ide o zvyškový text, ktorý nebol zaradený do *Cuo čuanu*. Suchopárnejší jazyk a didaktické zameranie textu *Kuo Jü* však svedčia o tom, že spojitosť medzi autorstvom dvoch starovekých textov nejestvuje.

## Obsah

## Referencie


## Externé odkazy
* Originálny text v čínštine
* francúzsky preklad 

Kategória:Literatúra v čínskom jazyku
Mužská štvorhra na Medibank International Sydney 2010

**Medibank International Sydney 2010** sa hrala ako súčasť Medibank International Sydney 2010 od 10. januára do 16. januára. Víťazmi sa stali Daniel Nestor a Nenad Zimonjić , ktorý vo finále zdolali nenasadený pár Ross Hutchins, Jordan Kerr.

## Nasadenie

## Odmeny a body do rebríčka

## Výsledky

## Externé odkazy
* Pavúk štvorhry

Kategória:Medibank International Sydney 2010
Ženská štvorhra na Medibank International Sydney 2010

**Ženská štvorhra na Medibank International Sydney 2010** sa hrala ako súčasť Medibank International Sydney 2010 od 10. januára do 16. januára. Víťazkami sa stali Zimbabwčanka Cara Blacková a Američanka Liezel Huberová, ktoré vo finále zdolali taliansko-ruský pár Tathiana Garbinová, Nadežda Petrovová 6:1, 3:6, 10:3.

## Nasadenie

### Odmeny a body do rebríčka

### Výsledky

## Externé odkazy
* Pavúk štvorhry 

Kategória:Medibank International Sydney 2010
Štátna cesta 26 (Maďarsko)

**Štátna cesta 26** (, ) je 44,6 km dlhá hlavná cesta (resp. cesta druhej triedy, ) v Maďarsku. Začína sa v meste Miškovec, kde sa napája na štátnu cestu 3 a pokračuje cez Sajószentpéter, Kazincbarciku a Putnok až na slovenskú štátnu hranicu pri obci Bánréve.

Na úseku od Miškovca po križovatku s cestou do obcí Sajóbábony a Sajóecseg *(9 km)* je cesta vybudovaná v smerovo rozdelených štyroch jazdných pruhoch. 

## Externé odkazy
*Internetová stránka Magyar Közút Kht. 

26
Kategória:Doprava v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe
Kategória:Doprava v Miškovci
Pandit (objaviteľ)

**Pandit** (dévanágarí पण्डित - pandita = doslova „učenec“) bolo v druhej polovici 19. storočia označenie pre špeciálne vycvičených zememeračov, ktorí pochádzali z domorodého obyvateľstva a v službách Britského impéria objavovali hornaté oblasti severnej Indie a Tibetu.

Keď prebiehala v 19. storočí tzv. Veľká hra, mocensko-politický zápas medzi cárskym Ruskom a Britským impériom, tak sa obe strany sporu snažili získať o regióne strednej Ázie čo najviac informácií. Stredná Ázia v tom období síce bola sčasti kartograficky spracovaná, ale niektoré rozsiahle, ťažko prístupné vysokohorské oblasti stále vytvárali na mapách biele miesta. To sa týkalo najmä najvyššieho pohoria sveta – Himalájí – a Tibetu, na ktorého územie bol vstup cudzincom zakázaný.

V šesťdesiatych rokoch 19. storočia preto britský úradník Thomas George Montgomerie prišiel s návrhom, že by prieskum týchto oblastí mohli zaistiť vycvičení domorodí obyvatelia, ktorí podstatne lepšie zvládajú nedostatok kyslíku na hrebeňoch hôr a majú voľný vstup do oblasti Tibetu. Začalo sa preto s výcvikom obyvateľov z oblasti severnej Indie (napr. ľudí zo Sikkimu), ktorí sa začali označovať ako panditi.

Panditi sa ukázali ako veľmi schopní a užitoční v snahe Britov zmapovať dosiaľ neznáme oblasti severu. Briti ich vycvičili v rôznorodých znalostiach kartografie, ktoré potom panditi mali aplikovať v teréne. Taký pandit bol zvyknutý chodiť tak, aby jeho 2000 krokov dávalo jednu míľu. Na počítanie jednotlivých míľ používali korálky, ktoré vyzerali ako budhistický ruženec (*mala*), ale namiesto obvyklých 108 koráliek ich mali iba 100. Každý desiaty bol pritom vždy o trochu väčší; za každých sto krokov pandit vždy jednu korálku odobral. V modlitebných mlynčekoch panditi uchovávali namiesto klasickej modlitby *[[óm mani padmé húm]]* kúsky papiera s mapkami a ďalšími poznámkami. Jeden z najvýznamnejších panditov Nain Singh objavil, že keď sa niekto k nemu blíži, stačí roztočiť mlynček a predstierať, že je v náboženskom rozjímaní, práve tak, ako to robia „praví“ budhisti. To obvykle stačilo na to, aby ich človek nechal na pokoji. Singh vynikol najmä tým, že sa dostal až do Lhasy, o ktorej poskytol Britom obrovské množstvo informácií.

Panditi okrem iného vedeli zaobchádzať so sextantom i ortuťou. Aj napriek výcviku panditov sa občas stalo, že boli vyslaní späť na územie Britskej Indie alebo padli do zajatia. To im však nezabránilo v tom, aby výrazne napomohli v mapovaní vysokohorských oblastí strednej Ázie.

Okrem Nain Singha patrili k významným panditom napr. Kinthup alebo Nain Singhov brat Kišen.

## Pozri aj
*Dejiny objavovania Tibetu Európanmi

## Externé odkazy
*
*

Kategória:Tibet
Kategória:Dejiny Tibetu
Neosymbolizmus

**Neosymbolizmus** je umelecký smer z konca 19. storočia. Zakladateľom bol grécky básnik a kritik Jean Moréas. Ako moderný smer v poézií predstavuje refexívno-meditatívnu stránku lyriky. Je to pesimistická a tragická poézia, v ktorej dominujú temné, hlboké tóny a hlboké úvahy. Zdôrazňuje idey humanizmu a vyjadruje túžbu po harmónii. Do poézie prináša novú metaforizáciu. Báseň je ponímaná ako mnohovýznamový text, závisí na interpretácii čitateľa. Základným nástrojom v básňach je symbol. V tvorbe niektorých autorov sa vyskytuje prvok dolorizmu (bolestivosť).

Na Slovensku sa objavil v dvadsiatych a tridsiatych rokoch 20. storočia, Medzi typických slovenských autorov neosymbolizmu patrí Emil Boleslav Lukáč.

## Iné projekty
 

Kategória:Umelecké smery
Nedeľa (Novomeský)

**Nedeľa** je debutová zbierka básní Laca Novomeského. Prelína sa v nej sociálna línia s avantgardnou. Patrí k asociačnej poézií. Verše idú za sebou na základe asociácií, pretože len tak sa dá zachytiť premenlivá skutočnosť. Typické je pre ňu zhusťovanie skutočnosti do lyrickej skratky a intenzívne prežívanie času, uchyľuje sa až k príbehovosti. Básne sú sociálne a melancholické. Sú asociatívne, pričom hlavným prostriedkom je metafora. Typickou črtou je sociálne videnie. Na svet sa autor pozerá očami slúžky a prostitútky. Snaží sa im pomôcť, ale uvedomuje si, že jeho vyznanie nie je dostatočne silné. Používa depoetizovaný jazyk - bežnú syntax a bežnú skladbu.

Kategória:Laco Novomeský
Kategória:Básnické zbierky
Versaillská sústava

::*Versaillská sústava/versaillský systém môže označovať aj versaillsko-washingtonskú sústavu, pozri [[versaillsko-washingtonská sústava]]*
**Versaillská (mierová) sústava** alebo **versaillský (mierový) systém** (príslušné zmluvy sa zriedkavo označujú ako **parížske zmluvy**; po nemecky *Pariser Vorortverträge* - doslova "Parížske predmestské zmluvy") je sústava medzinárodných vzťahov a medzinárodného usporiadania, ktorá vznikla v rokoch 1919 a 1920 ako výsledok sústavy zmlúv podpísaných v rámci Parížskej mierovej konferencie v predmestiach Paríža po prvej svetovej vojne. 

Zmluvy boli podpísané medzi víťaznými štátmi Dohody a porazenými Ústrednými mocnosťami Konkrétne išlo o tieto zmluvy:
*versaillská zmluva s Nemeckom (28. jún 1919)
*saintgermainská zmluva s Rakúskom (10. september 1919)
*neuillyská zmluva s Bulharskom (27. november 1919)
*trianonská zmluva s Maďarskom (4. jún 1920)
*sèvreská zmluva s Tureckom (10. august 1920)

Všetky tieto zmluvy obsahujú aj identické ustanovenia o Spoločnosti národov a Medzinárodnej organizácii práce.

Kategória:Prvá svetová vojna
Kategória:Medzinárodné zmluvy
Kategória:Versailles
Letecký útvar Ministerstva vnútra Slovenskej republiky

**Letecký útvar Ministerstva vnútra Slovenskej republiky** je slovenský vládny letecký dopravca so sídlom v Bratislave. Jeho hlavná základňa je na Letisku M. R. Štefánika.

## História
[thumb|[Airbus A320#A319CJ|Airbus A319-115 (ACJ) (OM-BYA) na Letisku M. R. Štefánika, 2016]]

Dňa 17. novembra 1961 vznikla v Ivanke pri Bratislave odlúčená skupina Leteckého oddielu Ministerstva vnútra Československej socialistickej republiky. Úlohou skupiny bolo zabezpečovať prepravu vládnych predstaviteľov do Prahy, Brna a Ostravy. V tom čase mala skupina k dispozícii dve lietadlá. Po vzniku samostatnej Slovenskej republiky, 1. januára 1993, pribudol počet lietadiel a pilotov, ktorí dnes majú nalietaných od 4 000 do 12 000 letových hodín, čím sa zaraďujú medzi skúsených pilotov. Svedčí o tom aj fakt, že od vzniku Slovenskej republiky nedošlo k žiadnemu incidentu. Lietadlá slovenskej vládnej letky leteli aj do vzdialenejších krajín ako, napr. Čile, Čína, Japonsko, Argentína, Austrália a Nový Zéland. Vládna letka uskutočnila tiež množstvo humanitárnych letov do Iránu, Pakistanu, Turecka, Srí Lanky, na Haiti, či do Egypta. 

V súvislosti s modernizáciou dosluhujúceho lietadlového parku boli v roku 2015 zakúpené dva vrtuľníky Bell 429 ako náhrada za Mil Mi-17. V roku 2016 bol ako náhrada za Tupolevy Tu-154M zakúpený jeden Airbus A319-115 (ACJ) a dve lietadlá Fokker 100, ktoré nahradili dvojicu Jakovlevov Jak-40. Koncom januára 2017 vstúpil do služby u vládnej letky druhý Fokker 100 a v polovici augusta bol dodaný aj druhý A319-115 (ACJ), ktorý vstúpil do služby začiatkom septembra.

Dňa 12. septembra 2024 sa skončila éra vrtuľníkov Mi-171 v službách Leteckého útvaru Ministerstva vnútra SR. Z dôvodu sankcií na Ruskú federáciu, nebolo možné udržiavať tieto stroje v prevádzke. Posledný let sa uskutočnil 11. septembra 2024 a viedol cez Dubovú, Piešťany a Nitru späť na letisko v Bratislave. Piloti sa rozlúčili preletom nad dráhou 22 a následne pozdravili aj riadiacich letovej prevádzky na veži. Potom nasledovalo posledné pristátie. Z dôvodu ďalšej obnovy vládnej letky sa 11. februára 2025 uskutočnil posledný let a vyradenie lietadla Fokker 100 (OM-BYC). Technický prelet z Bratislavy do Bratislavy cez Sliač zavŕšilo nízkym preletom nad dráhou 22 bratislavského letiska.

Vo februári 2025 vstúpil do služby vrtuľník AgustaWestland AW189, ktorý pre neodkladné opatrenie súdu ešte z jari 2023, nebol dodaný podľa prvotného plánu.

## Flotila
### Letka prepravy ústavných činiteľov
Flotilu Letky prepravy ústavných činiteľov tvoria nasledujúce lietadlá (údaje platné pre .  ):





### Policajná letka
Flotilu policajnej letky tvoria nasledujúce vrtuľníky (údaje platné pre .  ):





### Lietadlá používané v minulosti




## Poznámky


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Ministerstva vnútra SR
* Letecký útvar MV SR oslavuje 50. výročie svojho vzniku

Kategória:Letecké spoločnosti Slovenska
Kategória:Organizácie založené v 1993
Pandit

**Pandit** (dévanágarí पण्डित – pandita = doslova „učenec“) môže byť:
*indický učenec, najmä v oblasti tradičného indického práva, filozofie či hudby alebo čestný titul indického brahmanského učenca, pozri pandit (učenec)
*v 19. stor. indický domáci prieskumník-zememerač pre Britské impérium, pozri pandit (objaviteľ)
Parížska zmluva

**Parížska zmluva** (alebo ak ide o uzavretie mieru – najmä v prípadoch dole označených ako x – aj **parížsky mier** či **parížska mierová zmluva**) môže byť:
* Parížska zmluva (1229)
* Parížska zmluva (1259)
* Parížska zmluva (1295)
* Parížska zmluva (1303)
* Parížska zmluva (1310)
* Parížska zmluva (1320)
* Parížska zmluva (1323) - Ľudovít I. sa vzdal nárokov na Zéland (Holandsko), Viliam III. sa vzdal nárokov na Flámsko.
* Parížska zmluva (1355)
* Parížska zmluva (1498)
* Parížska zmluva (1515)
* Parížska zmluva (1626)
* Parížska zmluva (1634)
* Parížska zmluva (1635)
* Parížska zmluva (1749)
* Parížska zmluva (1763) (x)
* Versaillský mier (1783) - o skončení vojny za nezávislosť v USA (Americká revolúcia)
* Parížska zmluva (1784) (x),
* Parížska zmluva (1796, Piemont-Sardínia)
* Parížska zmluva (1796, Württembersko) (x),
* Parížska zmluva (1801)
* Parížska zmluva (1802, Württembersko)
* Parížska zmluva (1802, Salzbursko)
* Parížska zmluva (1804)
* Akty Rýnskeho spolku (1806)
* Parížska zmluva (1810)
* Parížska zmluva (1810)
* Parížska zmluva (1814) (x) (1. parížsky mier)
* Parížska zmluva (1815) (x) (2. parížsky mier)
* Parížska zmluva (1816)
* Parížska zmluva (1856, Krym) (x) (3. parížsky mier)
* Deklarácia zo dňa 16. apríla 1856 o európskom námornom práve v časoch vojny (1856)
* Parížska zmluva (1857, Švajčiarsko)
* Parížska zmluva (1857, Perzia) (x)
* Parížska zmluva (1898)
* Parížska zmluva (1900) - o rozdelení územia Río Muni medzi Španielskom a Francúzskom 
* Parížska zmluva (1920)
* Briandov-Kelloggov pakt (1928) - pakt medzi 62 štátmi o stanovení pravidla, že sa konflikty a nezhody budú riešiť nenásilne
* Dohoda o reparáciách od Nemecka (1946),
* Gruberova-De-Gasperiho dohoda (1946)
* Zmluva o založení Európskeho spoločenstva uhlia a ocele (1951) -  založení Európskeho spoločenstva uhlia a ocele
* Parížska zmluva (1952)
* Parížska zmluva (1991)
* Daytonská zmluva (1995)
* Parížska zmluva (1997)

**Parížske zmluvy** môže byť:
* zriedkavo: mierové zmluvy po 1. sv. vojne z Parížskej mierovej konferencie, pozri pod versaillská sústava
* mierové zmluvy po 2. sv. vojne, pozri Parížske zmluvy (1947)
* zmluvy o ukončení obsadenia Nemecka, pozri Parížske zmluvy (1954)
* dohody o ukončení bojov vo Vietnamskej vojne, pozri Parížske dohody (1973)
Ministerstvo priemyslu Slovenskej republiky

**Ministerstvo priemyslu Slovenskej republiky** bolo ústredným orgánom štátnej správy 
pre priemysel chemický a spracovania ropy, gumárenský a plastikársky, farmaceutický, textilný a odevný, kožiarsky, kožušnícky, obuvnícky, sklársky a polygrafický .

Ministerstvo priemyslu  bolo zrušené zákonom 453/1992 Z.z. Jeho pôsobnosť prešla na Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky.

## Ministri

## Referencie


Kategória:Zrušené ministerstvá Slovenskej republiky
Ministerstvo priemyslu

**Ministerstvo priemyslu** môže byť:
*Ministerstvo priemyslu Slovenskej republiky
*Ministerstvo priemyslu inej krajiny
Viadukt

**Viadukt** môže byť:
*v starovekom Ríme: most nad údolím, ktorý má oblúky malého rozpätia, často s viacerými poschodiami a výzorovo sa podobá na akvadukt, pozri viadukt (staroveký Rím)
*v súčasnosti: veľký dopravný most vysoko nad premosťovaným územím, pozri viadukt (súčasnosť)
Cesta III. triedy 2084 (Slovensko)

**Cesta III. triedy číslo 2084** (*III/2084*, staré číslo *III/018089*) je cesta III. triedy na Slovensku, v okrese Žilina. Jej celková dĺžka je 11,270 km a spája krajské mesto Žilina s obcami Rosina, Višňové a Turie.  

## Priebeh
Cesta začína na križovatke s trasou I/18 v mestskej časti Celulózka, za ktorou sa odbočkou možno vrátiť na hlavný ťah **Žilina - Martin**. Komunikácia pokračuje popod most hlavnej cesty, kde vedie popri mestskej časti Rosinky. Nasleduje začiatok cesty III/2085, vedúcej do Trnového. 

Cesta pokračuje popri sídlisku Vlčince do obce Rosina a Višňové, kde sa pri kostole napája CK III/2086, vedúca na koniec obce. Trasa III/2084 sa tu stáča vpravo a pokračuje popri závode Metrostav a malým sedlom *Pohančená* do obce Turie.

Komunikácia ďalej vedie obcou, za ktorou prechádza železničným priecestím pri obci Porúbka, za ktorým sa končí križovatkou s cestou I/64, vedúcou do Rajca.

## Zdroj
* Slovenská správa ciest

2084
Kategória:Doprava v okrese Žilina
Kategória:Stavby v okrese Žilina
Daniela Lehutová

**Daniela Lehutová** (rodená **Rapantová**; * 6. máj 1935, Bratislava† 5. október 2007, Bratislava) bola slovenská prekladateľka a redaktorka.

## Rodina
* otec prof. PhDr. Daniel Rapant, DrSc.
* matka Hana Meličková
* manžel Emil Lehuta

## Životopis
Od absolvovania štúdia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v roku 1958 pracovala ako redaktorka vydavateľstva Tatran v Bratislave.

Ťažisko jej prekladateľskej činnosti tvoria diela klasickej i súčasnej ruskej literatúry (A. P. Čechov, N. V. Gogoľ, L. N. Tolstoj, M. J. Saltykov-Ščedrin, I. S. Turgenev, M. Gorkij, B. L. Pasternak, J. L. Švarc a i.). Prekladala tiež filmové scenáre (D. Vertov, V. Pudovkin, G. Kozincev a i.), teatrologické i filmologické štúdie a obsiahly výber z teoretických prác V. Pudovkina: *Film, scenár, réžia, herec* (1982). Z češtiny preložila teatrologické dielo Z. Hořínka *Dráma, divadlo, divák* (1985). Editorsky pripravila publikáciu J. Barč-Ivan: *Dielo I – II* (1981, v 2. zv. textologicky upravila päť autorových hier).

V jej prekladoch dominoval akcent na pretlmočenie individuálneho umeleckého štýlu.

## Literatúra
* *[[Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia]]*. (Bratislava – Martin : Literárne informačné centrum – Slovenska národná knižnica, 2008)

Kategória:Slovenskí prekladatelia
Kategória:Slovenskí redaktori
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Vláda Slovenskej republiky od 23. apríla 1991 do 24. júna 1992

**Vláda Slovenskej republiky od 23. apríla 1991 do 24. júna 1992**, resp. **vláda Jána Čarnogurského** bola vládou, ktorej predsedom bol Ján Čarnogurský. Nevznikla priamo na základe volieb, ale 23. apríla 1991 Predsedníctvo SNR, podľa vtedy platnej legislatívy, odvolalo premiéra Vladimíra Mečiara a vymenovalo do funkcie predsedu vlády SR Jána Čarnogurského.
Zmena sa udiala na základe dohody koaličných strán: VPN, KDH, DS a MNI. Po výmene predsedu boli odvolaní, alebo podali demisiu aj niektorí podpredsedovia a ministri.

## Zloženie vlády
* predseda vlády - Ján Čarnogurský
* prvý podpredseda vlády - Martin Porubjak (od 28.8.1991)
* podpredseda vlády - Gábor Zászlós 
* podpredseda vlády • Anton Vavro 

### Ministri
* Ministerstvo dopravy a spojov Slovenskej republiky
** Vladimír Pavle
* Ministerstvo financií Slovenskej republiky
** Michal Kováč 
** Jozef Dančo (od 14.6.1991)
* Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky
** Jozef Belcák
* Ministerstvo pre hospodársku stratégiu Slovenskej republiky (zrušené 1.8.1991)
** Rudolf Filkus
*Ministerstvo kontroly Slovenskej republiky
** Martin Hvozdík
* Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky
** Ladislav Snopko
* Ministerstvo lesného a vodného hospodárstva Slovenskej republiky
** Viliam Oberhauser
* Ministerstvo medzinárodných vzťahov Slovenskej republiky
** Ján Čarnogurský (ad interim)
** Pavol Demeš (od 6.5.1991)
* Ministerstvo obchodu a cestovného ruchu Slovenskej republiky
** Jozef Chren
** Jana Kotová (od 18.2.1992)
* Ministerstvo poľnohospodárstva a výživy Slovenskej republiky
** Viliam Oberhauser (ad interim)
** Jozef Kršek (od 28.8.1991)
* Ministerstvo práce a sociálnych vecí Slovenskej republiky
** Helena Woleková
* Ministerstvo priemyslu Slovenskej republiky
** Ján Holčík
* Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky
** Marian Posluch
* Ministerstvo pre správu a privatizáciu národného majetku Slovenskej republiky
** Ivan Mikloš
* Ministerstvo školstva, mládeže a športu Slovenskej republiky
** Ján Pišút
* Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky
** Ladislav Pittner
* Ministerstvo výstavby a stavebníctva Slovenskej republiky
**Jozef Belcák (ad interim)
** Jozef Bútora (od 28.8.1991)
* Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky
** Alojz Rakús
* Slovenská komisia pre životné prostredie
** Jozef Zlocha

## Zdroje
*Úrad vlády (história vlád)
*História KDH (rok 1991)

Kategória:Vláda Slovenskej republiky
Kategória:1991 v Česko-Slovensku
Kategória:1992 v Česko-Slovensku
Cesta III. triedy 2086 (Slovensko)

**Cesta III. triedy číslo 2086** (*III/2086*, staré číslo *III/018091*) je cesta III. triedy na Slovensku, v okrese Žilina. Jej celková dĺžka je 2,180 km a vedie obcou Višňové.  

## Priebeh
Cesta začína vo Višňovom, na križovatke s cestou III/2084 pri kostole. Vedie obcou popri potoku až na začiatok Višňovskej doliny.

## Zdroj
* Slovenská správa ciest

2086
Kategória:Doprava v okrese Žilina
Kategória:Stavby v okrese Žilina
Emil Lehuta

**Emil Lehuta** (* 5. november 1931, Piešťany – † 25. január 2006, Bratislava) bol slovenský prekladateľ, divadelný a filmový kritik.

## Rodina
* manželka Daniela Lehutová

## Životopis
V rokoch 19521951 študoval na Spolkovom slovenskom gymnáziu v Piešťanoch, 1951 – 1956 na Divadelnej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe. Po štúdiách pôsobil v rokoch 19561961 ako redaktor vydavateľstva Tatran, 1961 – 1966 interný ašpirant, od 1966 pracovník oddelenia divadla a filmu Ústavu slovenskej Literatúry SAV, 1962 – 1964 redaktor časopisu Slovenské divadlo v Bratislave. Divadelné a filmové kritiky publikoval najmä v časopisoch Slovenské pohľady, Kultúrny život, Film a doba, Mladá tvorba a Divadlo, odborné štúdie v Slovenskom divadle. Vo filmovej oblasti spracoval tematiku SNP (*Povstalecká tematika v slovenskom filme*, 1962) Je spoluautorom niekoľkých publikácii o slovenskej kultúre (*Slovenská kultúra* 19451965, 1965 a i.), divadle (*Kapitoly z dejín slovenského divadla*, 1967; *Zákutia a výslnia polstoročia slovenskej drámy*, 1997; *Dramatik Jonáš Záborský*, 1998 a i.) a filme (*Základy filmovej výchovy*, 1969 a i.). Zostavil antológiu *Štyri hry slovenskej moderny *(1973), na vydanie pripravil dielo J. Hudeca *Drámy* (199798). Prekladal z ruštiny (A. k. Dživilegov, O. Kornijčuk, S. Ejzenštejn, G. N. Bojadžijev a i.), poľštiny a z češtiny.

## Literatúra
* *[[Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia]]*. (Bratislava - Martin : Literárne informačné centrum - Slovenska národná knižnica, 2008)

Kategória:Osobnosti z Piešťan
Kategória:Slovenskí prekladatelia
Kategória:Slovenskí divadelní kritici
Kategória:Slovenskí filmoví kritici
Stimulácia (psychológia)

**Stimulácia** (podnecovanie) podmieňuje dynamiku psychických stavov indivídua. Ide o vonkajší alebo vnútorný podnet, ktorého účinok je sprostredkovaný psychikou človeka, jeho názormi, citmi, náladou, záujmami. Je to dôsledok zmien vznikajúcich v okolí indivídua a takisto zmien vnútri organizmu, ktoré sú dôležité pre udržanie stability systému v interakcii s prostredím. 

## Referencie

Kategória:Psychológia
Stade Geoffroy-Guichard

**Stade Geoffroy-Guichard** je futbalový štadión v Saint-Étienne vo Francúzsku. Uskutočnili sa tu Majstrovstvá Európy vo futbale 1984, Majstrovstvá sveta vo futbale 1998 a Pohár konfederácií FIFA 2003. Využíva sa aj na ragbyové zápasy. Uskutočnili sa tu Majstrovstvá sveta v ragby mužov 2007. Prezývky štadióna sú „le Chaudron“ a „l'enfer vert“, v obidvoch prípadoch je spomenutá zelená farba domáceho tímu AS Saint-Étienne. Tieto prezývky vznikli v rokoch 19601970.

Štadión bol otvorený 13. septembra  1931 a prvý zápas sa odohral 17. septembra proti FAC Nice. Štadión je pomenovaný po Geoffroya Guicharda, zakladateľovi „Amicale de employés de la Société de magasins Casino“ ktorý založil AS Saint-Étienne.

## Kapacita štadióna

Štadión bol postavený v roku 1931 z kapacitou 35 616 divákov. Štadión bol postavený na anglický štýl so štyrmi tribúnami:
* Charles Paret : 8 541 miest
* Jean Snella : 8 767 miest
* Pierre Faurand : 7 993 miest z toho 1 200 V.I.P. miest
* Henri Point : 10 315 miest, z toho 1 200 pre hostí

Štadión bol dvakrát renovovaný. Prvýkrát v roku 1984 kvôli Ligy majstrov a v roku 1998 kvôli Majstrovstvám sveta vo futbale. Rozširovanie štadiónu:
* 1 800 (1931)
* 5 000 (1935)
* 15 000 (1938)
* 25 000 (1957)
* 39 570 (1968)
* 48 274 (1984)
* 35 616 (1998)
* 42 000 (2015)

## Medzinárodné futbalové zápasy

## Medzinárodné ragbyové zápasy
[200px|thumb|Zápas medzi Škótskom a Talianskom na [Majstrovstvá sveta v ragby mužov 2007|MS v ragby 2007]]

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Webstránka Stade Geoffroy Guichard

Kategória:Futbalové štadióny vo Francúzsku
Kategória:Stavby v Saint-Étienne
Kategória:Architektúra z 1931
Kategória:Športoviská na Letných olympijských hrách 2024
Gonzalo Higuaín

**Gonzalo Gerardo Higuaín** (* 10. december 1987, Brest, Francúzsko) je bývalý argentínsky futbalista. Hrával na pozícií útočníka. Kariéru ukončil v roku 2022 v drese klubu Inter Miami.

## Klubové štatistiky

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
Gonzalo Higuaín na oficiálnej stránke klubu Real Madrid

Kategória:Argentínski futbalisti
Kategória:Osobnosti z Brestu (Francúzsko)
Kategória:Hráči Real Madrid CF
Kategória:Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Kategória:Hráči River Plate
Kategória:Hráči SSC Neapol
Terrace

**Terrace** je abstraktná dosková hra pre dvoch, troch alebo štyroch hráčov, ktorá vznikla v roku 1992. Hra získala niekoľko významných ocenení, predovšetkým ocenenie *Mensa Select* v roku 1992. Objavila sa tiež v seriáli Start Trek: Nová generácia.

## História
Pôvodnú verziu Terrace vymyslel v roku 1950, Američan holandského pôvodu, Anton Dresden. Jej pravidlá sa však ukázali ako *nefunkčné*. Dresden ukázal svoju hru Buzzovi Silerovi, ktorý odkúpil práva na dizajn Terrace za 100 dolárov a časom vytvoril jednoduchšie pravidlá hry. 

## Externé odkazy
* Terrace na boardgamegeek.com 

Kategória:Doskové hry
Kategória:Abstraktné doskové hry
Europaturm

náhľad|Europaturm
**Europaturm** je 337,5 m vysoká telekomunikačná veža v nemeckom meste Frankfurt nad Mohanom. Po Fernsehturm v Berlíne je druhou najvyššou vežou v Nemecku.

Výstavba začala v roku 1974 a skončila sa o 5 rokov neskôr. Dizajn stavby vytvoril architekt Erwin Heinle. Po dokončení mala veža výšku 331 m a bola najvyššou stavbou v Západnom Nemecku. Bez antény má veža výšku 295 m. Pri úrovni terénu má železobetónová nosná konštrukcia hrúbku 59 metrov, čo je najviac z podobných stavieb na svete. V roku 2004 bola vymenená anténa a veža dosiahla svoju súčasnú výšku 337,5 m. 

Na vrchole sa nachádza vyhliadková plošina s panoramatickým výhľadom na okolie. Do roku 1999 veža zastrešovala reštauráciu a diskotéky ale odvtedy je pre verejnosť uzavretá.

.

## Zdroj

## Iné projekty

Kategória:Architektúra z 1979
Kategória:Stavby vo Frankfurte nad Mohanom
Kategória:Veže v Nemecku
Kapitán (vojenská a policajná hodnosť)

110px|thumb|''Kapitán'' (OF-2)

**Kapitán (kpt.)** je policajná a vojenská hodnosť. V Ozbrojených silách Slovenskej republiky je to tretia najvyššia dôstojnícka hodnosť (1. poručík, 2. nadporučík, 3. kapitán, 4. major, 5. podplukovník, 6. plukovník). Hodnosť kapitán je vyššia ako *[[nadporučík]]* a nižšia ako *[[major]]*. Kapitáni OSSR velia väčším oddielom, alebo menším útvarom. Veliteľ Vojenskej hudby Banská Bystrica a Náčelník štábu 21. zmiešaného mechanizovaného práporu sú príklady funkcií obsadené kapitánmi. Príklad zaradenia policajnej hodnosti kapitána je hovorkyňa Krajského riaditeľsva Policajného zboru v Trenčíne. Hodnosť sa používa aj v ženskom tvare kapitánka.

V ozbrojených silách Slovenskej republiky (1939 – 1945) sa v období 15. október 19408. máj 1945 používalo označenie **stotník**.

## Postupnosť

## Referencie

## Pozri aj
* Vojenská hodnosť

Kategória:Vojenské hodnosti
Rüdiger Abramczik

**Rüdiger Abramczik** (18. február 1956, Gelsenkirchen, Nemecko) je bývalý nemecký futbalista, ktorý hrával ako útočník. V súčasnosti je tréner FK Liepajas Metalurgs.

## Klubová kariéra
Abramczik je odchovancom klubu SV Erle 08, kde začal trénovať v roku 1964. O dva roky neskôr odišiel do juniorského tímu FC Schalke 04. Do jeho prvého tímu bol presunutý v sezóne 1973/1974. Debut v Bundeslige absolvoval 11. augusta 1973 v prehratom zápase 0:3 proti VfB Stuttgart. 12. januára 1974 vo vyhratom súboji s VfL Bochum 5:2 strelil svoj prvý gól v lige. V prvej sezóne Abramczik slúžil ako rezerva pre Schalke v lige hral 14-krát a strelil 3 góly. Od začiatku budúcej sezóny sa stal hráčom základnej zostavy Schalke. V sezóne 1976/1977 sa klub stal nemeckým vicemajstrom. V prvom tíme Schalke strávil sedem sezón. Odohral tam celkom 198 zápasov a strelil 44 gólov.

V roku 1980 sa presťahoval do iného prvoligového družstva Borussia Dortmund. V jeho farbách debutoval 15. augusta 1980 vo víťaznom stretnutí 2:1 s Bayer Uerdingen. Od jeho debutu v Borussii, bol jej hlavným hráčom. V tíme z Dortmundu hral cez tri roky. V tom čase sa objavil v 90 ligových zápasoch a strelil v nich 30 gólov, a najvyššiu pozíciu v lige s klubom dosiahol 6. miesto v sezóne 1981/1982.

V roku 1983 odišiel do bundesligového 1. FC Norimberg. V tomto tíme strávil rok. Odohral tam 24 zápasov a strelil v nich 3 góly. Roku 1984 odišiel do tureckého Galatasaray, kde tiež strávil rok, počas ktorého klub získal Turecký pohár. V roku 1985 sa vrátil do Nemecka, kde podpísal zmluvu s druholigovým Rot-Weiss Oberhausen. V jeho farbách odohral dve sezóny. V roku 1987 opäť hral za Schalke 04, v ktorom hral v rokoch 1966-1980. V tom čase, v klube slúžil ako libero. Počas sezóny tam odohral 4 ligové zápasy. Potom odišiel do klubu Wormatii Worms. Bol taktiež hráčom FC Gütersloh, v ktorom v roku 1991 ukončil kariéru.

## Zdroj

Kategória:Nemeckí futbalisti
Kategória:Nemeckí futbaloví tréneri
Kategória:Hráči 1. FC Nürnberg
Kategória:Osobnosti z Gelsenkirchenu
Kamil Susko

**Kamil Susko** (* 6. november 1974) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hrával na pozícií brankára. Naposledy bol hráčom rakúskeho bundesligového klubu Kapfenberger SV. Jeho otec Kamil bol tréner brankárov.

V drese  odchytal 15 zápasov. Významnú časť svojej kariéry odohral v drese Spartaku Trnava, do ktorého prestúpil v roku 1997 (pôvodne len na istý čas) za obrancu Petra Čmilanského.

Má tri deti.

## Úspechy
* Slovenský pohár: 1998
* Jedenástka roka: 1999

## Referencie

## Externé odkazy
* Kamil Susko na stránke transfermarkt.at 
* Kamil Susko na stránke national-football-teams.com 
* Kamil Susko na stránke football-lineups.com 

Kategória:Slovenskí futbalisti
Kategória:Hráči FK Inter Bratislava
Kategória:Hráči FC Spartak Trnava
Kategória:Hráči FC Baník Ostrava
Kategória:Hráči SV Kapfenberg
Jozef Pospíšil

**Jozef Pospíšil**  (* 29. apríl 1897, Siladice, † 15. júl 1976, Bratislava) bol slovenský sochár. V roku 1931 založil Združenie slovenských umelcov  a bol jeho predsedom až do rozpustenia združenia v roku  1940.

## Život
Narodil sa v Siladiciach pri Trnave. Študoval na učiteľskom ústave v Modre. V rokoch 1914 až 1919 prežil útrapy Prvej svetovej vojny priamo na fronte, ale aj v ruskom  zajatí.
Sochárske vzdelanie získal na Akadémii výtvarných umení v Prahe počas rokov 1920-25 (prof. Jan Štursa) a 1925-26 (prof. Otakar Španiel). Po štúdiu v roku 1927 podnikol cestu do Paríža a po návrate sa usadil ako slobodný umelec v Bratislave, kde neskôr aj zomrel.

## Dielo
Samostatne vystavoval v roku 1940 (Trenčín, s J. Ilečkom a J. Kollárom), roku 1967 (Bratislava, Mestská galéria) a v roku 1968 (Nitra, s F. Podolayom).
Je autorom pamätníkov mnohých slávnych osobností (napr.: J. Hollého, P.O. Hviezdoslava, Ľ. Štúra, A. Bernoláka). Na východe Slovenska nad obcou Haniska sa týči jeho monumentálny pomník roľníckeho povstania. 
Ku koncu svojho života sa venoval hlavne reštaurátorskej práci. V roku 1974 mu udelili titul *[[Zaslúžilý umelec (Česko-Slovensko)|Zaslúžilý umelec]]*.

## Ocenenia
* Titul Zaslúžilý umelec.

## Zdroj
* Medvecký, Ľ.: Jozef Pospíšil. 1897-1967. Súborné dielo. 
* Kat. výst. Bratislava, Mestská galéria 1967; 
* Medvecký, Ľ.: Jubileum sochára Jozefa Pospíšila.
* Výtvarný život, 17, 1972, č. 4, s. 24-25; 
* Glasová, A.: Jozef Pospíšil. 
* Fondy archívu výtvarného umenia Slovenskej národnej galérie. Bratislava, Slovenská národná galéria 1981. 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Jozef Pospíšil ako absolvent
* Diela Jozefa Pospíšila v 

Kategória:Slovenskí sochári
Kategória:Osobnosti zo Siladíc