Trianonská mierová zmluva

[thumb|Podpisovanie zmluvy [4. júna 1920]]
thumb|Palác Veľký Trianon vo Versailles
thumb|Náčrt rozdelenia Rakúsko-Uhorska v Trianonskej mierovej zmluve
náhľad|Následky trianonskej zmluvy. Počty obyvateľov a národnostné zloženie sú zo sčítania 1910, ktoré bolo ovplyvnené silnou maďarizačnou politikou v Uhorsku.
**Trianonská mierová zmluva** alebo **Trianonská zmluva** alebo **trianonský mier** bola mierová dohoda podpísaná 4. júna 1920 a nadobudla platnosť 26. júla 1921. Ukončila vojnový stav medzi Maďarskom a väčšinou spojeneckých mocností, ktorý sa začal ako súčasť prvej svetovej vojny od roku 1914. Zmluva bola podpísaná v paláci Grande Trianon vo Versailles a bola jednou z viacerých dohôd pripravených na Parížskej mierovej konferencii. Zmluva zaväzovala zmluvné strany uznať nové medzinárodné hranice medzi Maďarskom a jeho susedmi: Československom, Rumunskom, Juhosláviou a Rakúskom. Trianonská zmluva zároveň ukladala Maďarsku povinnosť platiť reparácie a obmedzovala jeho ozbrojené sily. Zároveň však poskytovala Maďarsku obchodné výhody (s Rakúskom a Československom), záväzky na dodávky uhlia (z Československa a Poľska), poskytovala právnu ochranu jeho majetku a občanov v zahraničí. Väčšinu ustanovení Trianonskej zmluvy zmluvné strany do konca medzivojnového obdobia upravili alebo sa stali neaktuálnymi. Parížskou mierovou zmluvou z roku 1947 však boli obnovené tzv. trianonské hranice Maďarska. 

## Pozadie
Prvá svetová vojna, ktorá bola ukončená prímerím, ktoré nadobudlo účinnosť 11. novembra 1918, si v rokoch 1914 a 1918 vyžiadala životy cez 9,5 milióna vojakov, približne 10 milión civilistov a ďalšie státisíce mužov bolo v bojoch doživotne zmrzačených. Ukončením prvej svetovej vojny došlo predovšetkým v Európe, ale tiež v Ázii, Afrike, ale aj v ďalších svetových oblastiach, k drastickým politickým, kultúrnym a spoločenským zmenám, ktoré zásadným spôsobom ovplyvnili ďalší priebeh 20. storočia. Vznikli viaceré nové štáty a iné štáty zanikli. 28. júna 1919 bola podpísaná Versaillská mierová zmluva, čím prišlo k faktickému vytvoreniu Spoločnosti národov. 

### Parížska mierová konferencia
V roku 1919, počas Parížskej mierovej konferencie boli dojednané mierové zmluvy medzi víťaznými štátmi Dohody a porazenými Centrálnymi (ústrednými) mocnosťami. Na konferencii boli uzatvorené mierové zmluvy s Nemeckom, Rakúskom, Maďarskom, Bulharskom a Osmanskou ríšou. Na riadenie konferencie a vyjednávanie mali najväčší vplyv štáty, ktoré mali najväčší podiel na konečnom víťazstve, išlo o "Veľkú päťku", teda Spojené kráľovstvo, Francúzsko, Taliansko, USA a Japonsko. Konferencia bola zahájená 18. januára 1919 a s niekoľkými prestávkami trvala až do 21. januára 1920.

Na základe mierového programu, štrnástich bodov, ktoré spísal a 8. januára 1918 predniesol v Kongrese USA prezident Spojených štátov amerických Woodrow Wilson, boli s jednotlivými porazenými štátmi uzavreté Parížske predmestské zmluvy, každá pomenovaná podľa iného parížskeho predmestia, v ktorom bola podpísaná (Versailles, Saint-Germain-en-Laye, Treaty of Neuilly-sur-Seine, Trianon, Sèvres).

Zo zoznamu tzv. „mierových zmlúv z okolia Paríža” boli len nemecká a maďarská delegácia pozvaná do Versailles, Hlavnými účastníkmi tejto konferencie boli víťazné (dohodové) mocnosti, ich spojenci a krajiny, ktoré vojnu prehrali. Na strane víťazných mocností stáli Spojené štáty, Británia, Francúzsko a Taliansko a ich spojenci Rumunsko, Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov (premenované v roku 1929 na Juhosláviu) a Česko-Slovensko. 

### Postavenie Maďarska
Podmienky mieru boli odovzdané maďarskej delegácii v máji 1920, ktorá po ich prečítaní rezignovala. Vláda vedená Sándorom Simonyi-Semadamom váhala, koho vyslať. Gróf Albert Apponyi už v januári 1920 predniesol v Paríži svoju vlasteneckú obrannú reč, ale minister zahraničia Pál Teleki s jeho vyslaním nesúhlasil (a sám pochádzal zo Sedmohradska, takže by pri podpisovaní bol v konflikte záujmov). Hľadali sa teda takí dvaja „dobrovoľníci”, ktorí sa už aj tak chceli stiahnuť z politického života a ich podpis by sa dal ľahko spochybniť. Voľba tak padla na Ágosta Benárda (minister práce a sociálnych vecí) a Alfréda Drasche-Lazára (mimoriadny vyslanec a splnomocnený minister). 

Alfréd Drasche-Lazár bol členom holandskej rodiny Drasche, ktorá získala majetok v textilnom priemysle a do Maďarska sa prisťahovala. V roku 1904 pre svoje bohaté jazykové znalosti zložil diplomovú skúšku na ministerstve zahraničných vecí. Okrem toho napísal viacero kníh (do roku 1920 päť) a jeho divadelné hry sa hrali okrem Budapešti aj v Bratislave. Jeho osud nebol spojený s Trianonom, čo dokazuje jeho pokračujúca diplomatická kariéra. Druhý maďarský minister Bernard krátko po pripojení podpisu pod  mierovú zmluvu vyhlásil, že z vojenských, národnostných a hospodárskych dôvodov je pre Maďarov neprijateľná. Podpísal ju len narýchlo a formálne. Odmietol slávnostné pero, ale z vrecka vytiahol také, čo zobral v hoteli, a po použití ho zahodil.

O 10:00 4. júna 1920 - v plánovanom čase podpisu - v Maďarsku zvonili zvony, hučali sirény, v továrňach, školách a úradoch sa uskutočnili smútočné "prestávky", vlajky boli stiahnuté na polovicu, doprava bola na desať minút zastavená a obchody zatvorené.

Za Česko-Slovensko podpísali Trianonskú mierovú zmluvu Edvard Beneš (minister zahraničných vecí) a Štefan Osuský (mimoriadny a splnomocnený vyslanec v Londýne).

### Vznik ČSR a hranice s Maďarskom

Slovenský a český vojnový exil na čele s bývalým ríšskym poslancom Tomášom Garriguom Masarykom, generálom Milanom Rastislavom Štefánikom a diplomatom Edvardom Benešom presadzoval počas vojny u mocností Dohody vznik samostatného štátu Čechov a Slovákov a územné spojenie bývalých Zemí Koruny českej a Horného Uhorska. Tomu tiež napomáhali rôzne krajanské zbierky (prevažne v USA) a Česko-slovenské légie.  Samostatné Česko-Slovensko bolo vyhlásené 28. októbra 1918 a jeho hranice boli vymedzené mierovými zmluvami.

Trianonská mierová zmluva mala deklaratórny význam. Hranice, v tej podobe, ako ich opisovala (až na menšie výnimky), totiž stanovila už *Najvyššia rada [[Parížska mierová konferencia|Parížskej mierovej konferencie]]* vo svojom uznesení z 12. júna 1919. Tento stav zodpovedal demarkačnej línii ukončenia bojov z novembra a decembra 1918. Trianonská zmluva formálne ukončila vojnu medzi Maďarskom a väčšinou dohodových mocností a definovala aj Maďarsko ako nezávislý nástupnícky štát po bývalej Rakúsko-uhorskej monarchii.

Nové nástupnícke štáty s tichým súhlasom veľmocí, predovšetkým Francúzska, obsadili medzitým väčšiu časť územia bývalého uhorského kráľovstva, na ktoré si robili nároky. 

### Obsadenie územia Slovenska a Rusinska
3. a 4. novembra 1918 boli 25 streleckým plukom česko-slovenského vojska ako prvé obsadené mestá Holíč, Gbely a Malacky. 4. novembra bola v Skalici ustanovená dočasná slovenská vláda na čele s Vavrom Šrobárom. Okrem armády sa do ďalších bojov zapojili aj českí četníci a vojaci lučeneckého pluku. 13. novembra vyhlásil Národný výbor Dočasnú ústavu, ktorá prenášala moc na Národné zhromaždenie. 14. novembra sa konala prvá schôdza Národného zhromaždenia, na ktorej bol česko-slovenský štát vyhlásený za republiku a Tomáš Garrigue Masaryk bol zvolený za jej prezidenta.  

Začiatkom novembra vstúpili na západné Slovensko prvé československé jednotky, ktoré však boli rýchlo vytlačené maďarskou armádou a žandárstvom. Na základe rozkazu Dohody z 3. decembra 1918 maďarská vláda súhlasila so stiahnutím svojich vojsk zo Slovenska a 6. decembra 1918 maďarský minister vojny Bartha podpísal dohodu s československým vyslancom v Budapešti Milanom Hodžom. Dohoda opisovala demarkačnú líniu medzi československými a maďarskými vojskami a znamenala obsadenie severozápadného Slovenska československými jednotkami. Do 12 decembra bolo obsadené územie po líniu Devín, Malé Karpaty, Pezinok, Sereď, Nitra, Považie, Žilina a Čadca.  

Koncom decembra 1919 Budapešť dostala a prijala novu nótu od Ententy, ktorá obsahovala príkaz na zmenu demarkačnú líniu v prospech Československa. Táto nóta povolila československú okupáciu v januári 1919 Bratislavy, Lučenca, Komárna, Lučenca a Košíc. Ministerstvo s plnou mocou pre správu Slovenska presunula od 4. februára 1919 do Bratislavy (vtedy sa stala hlavným mestom Slovenska).

S cieľom rozšíriť svoje okupačné zóny v Maďarsku Rumunsko a Československo v apríli 1919 presunuli svoje armády ďalej do Maďarska, čo vyvolalo nové nepriateľstvo medzi týmito tromi krajinami. Koncom apríla a začiatkom mája sa československé jednotky niekoľkokrát pokúsili obsadiť uhoľné mesto Salgótarján a prenikli do Miškolca. V polovici mája 1919 začala maďarská Červená armáda úspešnú protiofenzívu, ktorá pokračovala na východné Slovensko. Budapešť zastavila ofenzívu po ultimáte Spojencov z 12. júna 1919, ktoré obsahovalo opis novej demarkačnej línie medzi Maďarskom a Československom. Táto línia ponechala Podkarpatskú Rus pod československou okupáciou, ale Salgótarján a Miškolc ponechala vo vnútri Maďarska. Spojenci tiež prisľúbili, že táto demarkačná línia sa stane základom budúcich politických hraníc medzi Maďarskom a Československom. Budapešť ultimátum prijala a začala sťahovať svoje jednotky. Skôr ako však československé vojská postúpili, maďarskí komunistickí agenti vyhlásili v Prešove nezávislú Slovenskú republiku rád. Aj tento štátny útvar však zanikol po úplnom ústupe Červenej armády na konca júla. Dňa 26. júla 1919 bolo medzi Maďarskom a Československom podpísané prímerie.https://kth.diva-portal.org/smash/get/diva2:1861430/FULLTEXT01.pdf#13 

V júli však Rumunsko ignorovalo rozkaz Dohody o zastavení bojov a pokračovalo v ofenzíve proti Maďarsku.  Začiatkom augusta 1919 vstúpila rumunská armáda do Budapešti a v Maďarsku bola nastolená nová prorumunská vláda. To znamenalo koniec nepriateľstva medzi Maďarmi a Rumunmi. Po páde komunistickej vlády v Budapešti však československé vojská prekročili demarkačnú líniu od 12. júna 1919 a obsadili niektoré strategické body vrátane Salgótarjánu a Petržalky. 

V novembri 1919 však spojenci nariadili Čechoslovakom evakuovať Salgótarján a prinútili Rumunov opustiť Budapešť. Nový kabinet v Budapešti bol pozvaný na mierovú konferenciu do Paríža. V januári 1920 dostala Budapešť spojenecký návrh mierovej zmluvy. Zmluva stanovovala legalizáciu demarkačnej línie z 12. júna 1919 ako novej hranice a zaručovala ukončenie blokády a obnovenie voľného obchodu medzi bývalými habsburskými krajinami a dovoz uhlia do Maďarska. Vláda v Budapešti a maďarský parlament (otvorený vo februári 1920) prijali mierové podmienky. Hoci obnovenie mieru a obchodu privítali, stále formálne protestovali proti odstúpeniu svojich bývalých území bez plebiscitu.

## Obsah zmluvy : Dôsledky pre Maďarsko
Podľa Trianonskej zmluvy sa Maďarsko muselo vzdať suverenity nad 70 % území, ktoré patrili pod Uhorskú vládu pred rokom 1914. Ako dôsledok v Maďarsku zostalo 7 miliónov obyvateľov z 20,8 milióna obyvateľov Uhorska. Zmluva ustanovila hranice Maďarska s Rakúskom, Česko-Slovenskom, Rumunskom a Juhosláviou:

Československá republika ziskala Slovensko (tzv. Horné Uhorsko), Podkarpatská Rus;

Rumunské kráľovstvo ziskalo - Sedmohradsko, Banát, Východné Krížansko;

Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov Kráľovstvo SHS - ziskalo Chorvátsko-Slavónsko, Vojvodina, Banát, južná Baranja;

Rakúsko ziskala Burgenland;

Poľsko (nesusedí s rímsko-nemeckým Uhorskom) ziskalo časť Spiša a Oravy;

Hlavný uhorský prístav Fiume (Rijeka) sa mal stať slobodným mestom, ale v roku 1924 ho anektovalo Taliansko.

V praxi však budapeštianska vláda od konca roka 1918 - polovice roka 1919 väčšinu týchto území nekontrolovala. Jediným regiónom, ktorý musela Budapešť po podpísaní mierovej zmluvy skutočne odstúpiť, bolo Burgenlandsko v prospech Rakúska (koncom roka 1921). Na druhej strane implementácia zmluvy umožnila Budapešti zväčšiť územia pod jej kontrolou. Po prvé, Budapešť profitovala zo stiahnutia rumunskej armády z ľavého brehu rieky Tisa (krátko pred podpísaním mierovej zmluvy) a po druhé, v auguste 1921 znovu získala banské oblasti mesta Pécs (po tom, ako ich po nadobudnutí platnosti zmluvy opustili srbské vojská). 

Podobne ako Nemecko, ani maďarská armáda nesmela mať viac ako 35&nbsp;000 vojakov a v Maďarsku nesmela byť povinná vojenská služba. Maďarsko sa vzdalo aj nároku na územia mimo Európy, ktoré patrili bývalej monarchii.

Maďarsko tiež súhlasilo s ochranou národnostných menšín. Nemaďarským národnostným menšinám na území Maďarska bolo priznané právo vyjadrovať sa ústne a písomne v rodnom jazyku na súdoch. V oblastiach, kde bolo podstatné zastúpenie menšín, malo byť týmto umožnené základné vzdelanie v rodnom jazyku. V miestach s početným zastúpením mali mať menšiny aj pomerný prístup k verejným fondom štátu, mesta alebo iného celku pre vzdelávacie, náboženské a charitatívne účely.

## Obsah zmluvy a maďarsko-československé vzťahy
Maďarsko uznalo úplnú nezávislosť Česko-Slovenska a zvrchovanosť na území bývalého severného Uhorska (Slovensko a Podkarpatská Rus) a zaviazalo sa zaplatiť československé vojnové reparácie.

Česko-slovenský štát sa zaviazal, že v Bratislave na pravom brehu Dunaja (na území dnešnej Petržalky) nepostaví žiadne vojenské stavby (avšak napokon ich postavilo). Maďarsko bolo zaviazané zaplatiť Česko-Slovensku vojnové reparácie.

Československo sa zaviazalo dodávať do Maďarska čierne a hnedé uhlie v "dostatočnom množstve"; Maďarsko, Československo a Rakúsko získali právo voľného obchodu na 5 rokov a znížené clá na 15 rokov po nadobudnutí platnosti mierovej zmluvy. 

Československo sa zaviazalo rešpektovať kultúrne práva maďarskej menšiny a vlastnícke práva maďarských občanov na Slovensku a Podkarpatskej Rusi.

### Česko-slovensko - maďarská delimitačná komisia (rozhraničovacia komisia)
Komisia bola zložená zo siedmich členov, piatich zástupcov mocností, jedného zástupcu Česko-Slovenska (Ing. Václav Roubík) a jedného zástupcu Maďarska (poľný podmaršál Tánczos). Jej úlohou bolo najmä stanovenie podrobného priebehu hraničnej čiary v teréne v intenciách generálneho určenia podľa trianonskej zmluvy, vytýčenie a vyznačenie štátnej hranice v teréne a vyhotovenie hraničného dokumentárneho diela, ktoré podrobne a jednoznačne znázorňuje a popisuje priebeh hraničnej čiary. Trianonská zmluva tak stanovila aj priebeh česko-slovensko - maďarskej štátnej hranice, všeobecne opísanej v článku 27, ods. 4, z východu od rumunsko-maďarskej hranice smerom na západ k rakúsko-maďarskej hranici. Trianonská mierová zmluva mala mať deklaratórny význam aj preto, že hranice (okrem menších výnimiek) stanovila už *Najvyššia rada [[Parížska mierová konferencia|Parížskej mierovej konferencie]]* 12. júna 1919 podľa demarkačnej línie ukončenia bojov z novembra a decembra 1918. Úlohou komisie bolo presne zakresliť a vytýčiť hranice a preto popri hlavných komisároch pôsobili aj ďalší vládni alebo technickí experti (geodeti, topografi, kartografi a pod.). V česko-slovenskej delegácii pod vedením komisára rozhraničovacej komisie Ing. Václava Roubíka pôsobili najmä:

- ministerský rada Ing. Vojtech Kovařík,

- ministerský rada Ing. Evžen Durych,

- pre záležitosti a otázky týkajúce sa Slovenska p. Fedor Houdek.

náhľad|Mapa Slovenska so zmenami hraníc na juhu a východe krajny počas rokov 1939 - 1945

## Ďalšia revízia hraníc
V medzivojnovom období bola hranica vzájomne rešpektovaná. Maďarsko získalo Prvou viedenskou arbitrážou (1938) späť časť území bývalého Uhorska najmä od Česko-Slovenska. Od 2. novembra 1938 získalo časť južného Slovenska (takmer štvrtinu svojho vtedajšieho územia) a južnú časť Podkarpatskej Rusi. Maďarsko sa rozširovalo aj počas druhej svetovej vojny na základe Mníchovskej dohody (1938) a druhej viedenskej arbitráže (1940). Po vojne však muselo prakticky všetky nadobudnuté územia znovu vrátiť na základe Parížskej mierovej zmluvy z roku 1947, ktorá aj rozhodla, že vyššie spomenuté zmluvy boli od začiatku do konca podľa medzinárodného práva neplatné („ex tunc“).

Česko-slovensko - maďarská hranica sa potom vrátila k predvojnovému priebehu s výnimkou územia Podkarpatskej Rusi, ktorá ako Zakarpatská Ukrajina bola pričlenená k Sovietskemu Zväzu. Česko-Slovensko získalo od Maďarska tri obce v bratislavskom predmostí – Jarovce, Rusovce a Čunovo. V päťdesiatych rokoch boli riešené drobnejšie zmeny hranice vo viacerých lokalitách, najmä z dôvodu uľahčenia režimu v prihraničných oblastiach. Tieto zmeny už boli vzájomne územne vyrovnané. Rozsiahlejšie zmeny hranice boli riešené až po vzniku Slovenskej republiky, konkrétne zmeny hranice v roku 1998 po vodohospodárskych úpravách na hraničných riekach Ipeľ, Slaná a Roňava.

## Trianon a maďarsko-slovenské vzťahy
Dôsledky Trianonu boli pre Budapešť zdrvujúce. Ťažko niesla najmä definitívnu stratu území v Sedmohradsku a na Slovensku (Felvidék).

Pre väčšinu Slovákov sa Trianon nikdy nestal symbolom národného víťazstva. Pretože sa vždy spájal so slovami iredenta a revizionizmus, vyvolával zhoršenie susedských vzťahov. Na Slovensku sa oslavoval vznik ČSR a neskôr SNP, nie však podpísanie zmluvy vo Versailles.

Prevažná väčšina Maďarov vníma rozsah územných strát s troma miliónmi Maďarov oddelených hranicou od materského štátu ako národnú krivdu a nespravodlivosť, ktorá sa v Maďarsku od roku 2010 pripomína pamätným Dňom národnej spolupatričnosti.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
** Irmanova, Eva. "Maďarsko a trianonská mírová smlouva (Devadesát let od jejího podepsání)." Slovanský přehled: historická revue 1:96 (2010): 41-64.
** Holec, Roman. *Trianon – triumf a katastrofa.* Bratislava: Marenčin PT, 2020.
** Hronský, Marián. *Boj o Slovensko a Trianon.* Bratislava: Národné literárne centrum, 1998.
** Michela, Miroslav, László Vörös, and kolektív. *[https://www.forumhistoriae.sk/sites/default/files/rozpaduhorska.pdf Rozpad Uhorska a Trianonská mierová zmluva: K politikám pamäti na Slovensku a v Maďarsku].* Bratislava: Historický ústav SAV, 2013. 
** Piahanau, Aliaksandr. "Maďarsko-československá jednání v letech 1918–1920 aneb jak česká uhlíková blokáda přinutila Budapešť opustit Slovensko a Podkarpatskou Rus." In *Utváření republiky*, edited by Jan Kober, 85-134. Praha: Academia, 2023.
** Tóth, Andrej. Poválečné Maďarské království–nechtěný produkt dohodové politiky ohrožující středoevropský status quo (1919–1920). *Paginae Historiae*, *30:*1 (2022): 457-482.
* The World War I Document Archive (v angličtine)
*PhDr. Marián Hronský, CSc.: TRIANONSKÁ MIEROVÁ ZMLUVA 
* Pred 90 rokmi Slovensko stratilo hornú Oravu a severný Spiš 
* kniha z roku 1929 : Slovensko proti revizii Trianonskej smluvy. Bratislava: Slov. odb. čsl. nár. rady, 1929. 252 s. - dostupné online v Digitálnej knižnici UKB

Kategória:Dejiny Slovenska
Kategória:Dejiny Uhorska
Kategória:Dejiny Maďarska
Kategória:Dejiny Chorvátska
Kategória:Dejiny Srbska
Kategória:Dejiny Rakúska
Kategória:Dejiny Rumunska
Kategória:Dejiny Ukrajiny
Kategória:Mierové zmluvy
Kategória:Dôsledky prvej svetovej vojny
Kategória:Maďarsko-česko-slovenská vojna