open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pichliač lepkavý

**Pichliač lepkavý** () je trváca bylina z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Jeho prirodzený areál zahŕňa Európu od Španielska po Ukrajinu a Bielorusko.

## Opis
Pichliač lepkavý je trváca bylina so šikmým podzemkom, vysoká 60 až 120 cm. Byľ je  priama, hore chudobne rozkonárená a lepkavo vlnatá. 

Dolné listy sú husté, od polovice stonky rýchlo sa zmenšujúce. Bylinné sú zúžené do krídlatej a uškatej stopky. Sú podlhovasto elipsovité, perovito strihané, ploché, páperisté, tmavozelené. Segmenty sú v 8 až 12 pároch, podlhovasté až elipsovité, laločnaté alebo zubaté, s ostňami do 2 mm. Horné sú sediace, objímavé a hlboko perovito laločnaté.

Svetložlté, zriedka červenkasté kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je rúrkokvetý úbor. 
Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, dlhé 15 až 20 mm. Tyčiniek býva zvyčajne päť, s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, premenený na chocholec s perovitými štetinkami, dlhý 15 až 20 mm, slúžiaci na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je nažka veľká 4 až 5 mm. 
Zákrov  je v priemere do 30 mm a pozostáva z listeňov, ktoré sú kopijovité, žliazkaté, s ostnatým odstávajúcim vrcholom. Ovisnuté úbory sú na konci konárikov jednotlivé alebo zoskupené po 2 až 5, na báze s malými podpornými listami.

## Rozšírenie
Areál rozšírenia pichliača lepkavého zahŕňa Európu od Španielska po Ukrajinu a Bielorusko. Zavlečený je vo Veľkej Británii.

Na Slovensku sa vyskytuje od stredného Považia a Babej hory celými vyššími časťami Karpát s výskytom až do výšok 2 000 m n. m. Ďalej na východ až po Bukovské vrchy a Vihorlat a tiež v Slovenskom krase a Slovenskom raji.

## Ekológia
Pichliač lepkavý obsadzuje vhodné stanovištia od od pahorkatín do subalpínskeho stupňa. Zvyčajne rastie na okrajoch lesov, zväčša na trávnatých a skalných svahoch a pozdĺž potokov. Obľubuje vlhké, výživné, vápenaté, humózne pôdy. Kvitne od júla do septembra. 

## Galéria

Cirsium erisithales PID963-1.jpg | Zákrov a kvetný úbor.
Cirsium erisithales Ostrożeń lepki 2019-05-05 04.jpg | Listové segmenty.


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Najmenej ohrozené druhy
Kategória:Flóra na Slovensku
lepkavý
Kategória:Medonosné rastliny
Kategória:Rastliny s červenými kvetmi
Kategória:Rastliny so žltými kvetmi
Kalnica (vrch v Bukovských vrchoch)

**Kalnica** () je vrch v Bukovských vrchoch, krajinnom celku Polonín. Leží na slovensko-ukrajinskej hranici nad obcou Nová Sedlica, približne  východne od Sniny. 

## Poloha
Nachádza sa vo východnej časti Bukovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Bukovce. Severná a západná časť masívu patrí Slovensku a leží v Prešovskom kraji, v okrese Snina a na katastrálnom území obce Nová Sedlica, juhovýchodná je súčasťou ukrajinskej Zakarpatskej oblasti, rajónu Užhorod a obce Stužycja. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná Nová Sedlica a Zboj, západným smerom sa nachádza Ruský Potok a Runina, severne Brzegi Górne, východne Ustrzyki Górne a juhovýchodne Stužycja. Slovenská časť patrí do Národného parku Poloniny a národnej prírodnej rezervácie Stužica, ukrajinská je súčasťou Užanského národného parku.

## Opis
Kalnica leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z Kremenca () na východnom okraji Bukovských vrchov. Vrcholom vedie hranica, ktorá od trojmedzia kopíruje hrebeň, no západne od vrcholu sa stáča na juh k masívu Stinskej (). Severne sa nachádza Kremenec (), Wielka Rawka (), Mala Rawka (), Kamenná lúka () a Hrúbky (), západne Čierťaž (), Borsukov vrch (), Kýčera () a Príkry (), južne Temný vŕšok (), Packova Kýčera (), Stinská () a Kičera () a východne Čeremcha (), Kańczowa () a Wielka Semenowa (). Oblasť patrí do povodia rieky Uh, kde vodu odvádza južne tečúca Stužická rieka a jej prítoky - zo severných a západných svahov Kamenistý potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 

### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je ojedinele vidieť okolité vrcholy Bukovských vrchov a Vihorlatské vrchy, no tiež vrchy poľských Bieščad a ukrajinských Karpát.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a nakoľko ide o vonkajšiu Schengenskú hranicu, je v oblasti nežiadúci voľný pohyb. Severne a západne vedie  červeno značená Východokarpatská magistrála z obce Nová Sedlica na trojmedzie Kremenec.

## Referencie

## Pozri aj
* Bukovské vrchy
* Bukovce (geomorfologický podcelok)
* Stužica
* Národný park Poloniny
* Užanský národný park
* Zoznam vrcholov v Bukovských vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Bukovských vrchoch
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Tisícovky na Ukrajine
Kategória:Vrchy v okrese Snina
Kategória:Nová Sedlica
Turistická značkovaná trasa číslo 5117

**Turistická značkovaná trasa číslo 5117** je zelená trasa v Myjavskej pahorkatine a Bielych Karpatoch, ktorá vedie z Myjavy do Vrboviec.  Dĺžka trasy je 11 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov. 
 __NOTOC__
## Priebeh trasy

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam turistických značkovaných trás v Bielych Karpatoch

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

5117
5117
5117
101 (číslo)

**Stojeden** (101) je prirodzené číslo a prvočíslo predchádzajúce číslu 102 a nasledujúce po čísle 100.

## V matematike
101 je prvočíslo a palindróm.

## Vo vede
101 je atómové číslo mendelévia.

## Vo vzdelávaní
101 vo vzdelávaní je špecifické označenie kurzu pre začiatočníkov, ktorý obsahuje všetky základné princípy a koncepty konkrétnej oblasti, v americkom univerzitnom systéme. 

## V čase

* Rok 101 bol prvým rokom 2. storočia nášho letopočtu.

Kategória:Celé čísla
Kategória:Čísla
Turistická značkovaná trasa číslo 8164

**Turistická značkovaná trasa číslo 8164** je krátka žltá trasa v Myjavskej pahorkatine, spájajúca obec Turá Lúka s Turistickou značkovanou trasou číslo 5117. Dĺžka trasy je 3,4 km.
 __NOTOC__
## Priebeh trasy

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam turistických značkovaných trás v Myjavskej pahorkatine

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

8164
8164
Deutsche Schule Kiew

**Deutsche Schule Kiew** (**DSK**; ) je nemecká medzinárodná škola v Kyjeve na Ukrajine. Založená bola v roku 2008. DSK je certifikovaná Ministerstvom zahraničných vecí Nemecka ako aj ukrajinským školským úradom, je možné získať *Abitur* (maturitu) podľa spolkovej republiky Sasko.

## Vzdelávanie
Škola bola založená v roku 2008 s 28 študentmi. Súčasťou školy je *Grundschule* (základná škola) a *[[Gymnázium|Gymnasium]]* (gymnázium). Druhý stupeň školy funguje od školského roku 2016/2017.

Pred ruskou inváziou na Ukrajinu na škole študovalo takmer 200 študentov, počas vojny počet klesol na 36. Škola mala zároveň 19 učiteľov, z toho 14 pracovalo na mieste a 5 online. Pivnica budovy je súčasne protileteckým krytom a študenti boli vyškolení pre núdzové opatrenia.

Deutsche Schule Kiew je členom asociácie nemeckých škôl v zahraničí, Weltverband Deutscher Auslandsschulen.

## Referencie

## Externé odkazy
* Deutsche Schule Kiew

## Zdroj

Kategória:Školy v Kyjeve
Kategória:Základné školy na Ukrajine
Kategória:Gymnáziá na Ukrajine
Kategória:Vzniklo v 2008
Claude Carliez

[náhľad|Carliez (vpravo) pri natáčaní ''Liberté, libertés'' v [Bordeaux (mesto)|Bordeaux (1988).]]

**Claude Carliez**, rodený **Claude Michel Robert Carliez** (* 10. január 1925, Nancy† 18. máj 2015, Saint-Mandé) bol francúzsky koordinátor kaskadérov, šermiar, kaskadér, technický poradca, herec a príležitostný režisér.

Medzi rokmi 19502000 koordinoval súboje a kaskadérske kúsky pre množstvo filmov, vrátane tých s Jeanom Maraisom, Jean-Paulom Belmondom, Louisom de Funèsom, Gérardom Depardieuom, Alainom Delonom či Pierrom Richardom. Na svojom konte má viac ako 600 produkcií a okolo 50 rokov skúseností.

V rokoch 1972 až 1984 bol prezidentom zväzu francúzskych kaskadérov (Syndicat des cascadeurs français) a v rokoch 1988 až 2012 prezidentom Francúzskej akadémie zbraní (Académie ďArmes de France).

## Životopis

### Kariéra
Bol synom tanečného odborníka Daniela Carlieza a Marie Desgrey. Vo veku 18 rokov vstúpil do autoritatívnej šermiarskej školy Joinville-le-Pont a absolvoval svoje magisterské štúdio vo veku 21 rokov.

Jeho kariéra sa začala v 50. rokoch 20. storočia keď sa venoval šermiarskemu umeniu vo filmoch, divadle či televízii. Vypracoval sa až v 60. rokoch po boku režiséra André Hunebella a po rokoch sa stal legendou medzi kaskadérmi. V 60., 70., 80. a 90. rokoch koordinoval boje a súboje vo filmoch s najväčšími terajšími francúzskymi filmovými legendami.

Ako koordinátor kaskadérov bol vo vyše ako 200 filmoch a robil k mnohým filmom aj samotného kaskadéra a aj drobné herecké úlohy. Väčšinou fungoval ako sprostredkovateľ kaskád a akčných scén medzi režisérom a hercami. Vyberal si kaskadérsky tím a choreografoval jednotlivé bitky, súboje a iné nebezpečné aktivity na žiadosť režiséra.

Ujal sa aj réžie filmu *Le Paria* (Vydedenec) z roku 1969 s Jeanom Maraisom. Je to francúzsko-španielsky dobrodružný krimi triler.

Jeho profesia ho doviedla aj k pár zahraničným filmom ako James Bond (*[[Moonraker]]* a *[[Vyhliadka na smrť]]*), *Lúpež po taliansky*, *Marseillská zmluva*, *Bez šance* alebo *Diabolský plán doktora Fu Manchu*.

### Iné aktivity
Po roku 2000 sa venoval výuke šermovanie a bojov. Vo svojej práci aktívne inicioval rozvoj umeleckého šermu.

Vo svojom živote napísal aj jednu knihu *Souvenirs en cascades : a fleurets mouchetés* čo doslovne znamená (Suveníry vo vodopádoch: so škvrnitými fóliami). Kniha bola napísaná spoločne s jeho synom Michelom v roku 2015 a vydatá posmrtne v decembri roku 2016. Tematika knihy sa zameriava na kaskadérske výkony a autorovu históriu.

### Osobné
Claude Carliez zo svojou ženou Eliane Baudet.

Mali spolu syna Michela Carlieza (kaskadér, majster zbraní a herec) a dcéru Marie-Claude Carliez (filmová strihačka).

Zomrel 18. mája 2015 vo svojich 90 rokoch prirodzenou smrťou v Saint-Mandé.

## Kaskadérsky tím
Ako koordinátor za svoju kariéru spolupracoval s viacerými kaskadérmi.

## Referencie

## Literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Francúzski kaskadéri
Kategória:Francúzski filmoví herci
Kategória:Francúzski televízni herci
Kategória:Francúzski divadelní herci
Kategória:Francúzski filmoví režiséri
Grécke číslice

**Grécke číslice** sú spôsob zápisu čísel pomocou písmen gréckej abecedy. Ide o príklad nepozičnej číselnej sústavy, podobne ako rímske číslice. Tj. hodnota čísla sa získa jednoduchým súčtom hodnôt použitých znakov, a preto je potrebné mať znaky nielen pre jednotky, ale aj desiatky, stovky a ďalšie rady.

V dnešnom Grécku sa používajú pri podobných príležitostiach ako rímske číslice na Slovensku, na bežné použitie sa používajú arabské číslice.

## Popis
Na rozdiel od rímskych číslic, grécke majú znak pre každú jednotku (19), desiatku (1090) a stovku (100900). Keďže má súčasná alfabeta len 24 písmen a pre prvé tri desiatkové rady je potrebných 27 rôznych symbolov, používajú sa aj tri historické písmená: digama  (alebo stigma  ) pre 6, koppa  pre 90, a sampi  pre 900. Pre tisícky sa používajú rovnaké symboly ako pre rád jednotiek, ale pred ne sa uvedie tzv. spodný znak pre grécke číslo, kód Unicode U+0375:  . Hodnoty jednotlivých znakov sa potom jednoducho sčítajú a tým získame hodnotu celého čísla. Príklady: σμϝʹ = 246 ; ͵βιαʹ = 2011.

Aby sa odlíšili čísla od textu, používali sa rôzne metódy: symbol ʹ (znak pre grécke číslo, kód Unicode U+0374) na konci čísla alebo vodorovná čiara („pruh“) nad písmenami tvoriacimi číslo.

### Tabuľka hodnôt znakov

Dnes sa väčšinou používajú veľké písmená, napr. Filip II. zapíšu Gréci ako *Φίλιππος Βʹ* .

## Literatúra

* 

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Číselné sústavy
Kategória:Grécko
Kategória:Veda a technika v Grécku
Karel Souček

**Karel Souček** môže byť:

* český maliar, sochár a pedagóg (18851972), pozri Karel Souček (maliar a sochár)
* český maliar a pedagóg (19151982), pozri Karel Souček (maliar)
* český psychiater a profesor (19311992), pozri Karel Souček (psychiater)
* česko-kanadský kaskadér (19471985), pozri Karel Souček (kaskadér)
* český architekt (19131996), pozri Karel František Souček

Souček, Karel
Pichliač močiarny

**Pichliač močiarny** () je vysoká dvojročná bylina z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po západnú Sibír.

## Opis
Pichliač močiarny je ostnitá dvojročná bylina s výhonkatým podzemkom, vysoká 50 až 200 cm.
Byľ je priama, tuhá, jednoduchá alebo chudobne rozkonárená, až po vrchol ostnato krídlatá.

Listy sú dlho zbiehavé, v obryse kopijovité. Dolné sú perovito zárezové, horné perovito laločnaté, laloky sú podlhovasté s tuhými, až do 10 mm dlhými ostňami. Čepele sú na líci tmavozelené, na rube bielo plstnaté.

Purpurové kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je rúrkokvetý úbor. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, päťpočetné, s rôzne dlhými korunnými cípmi. Tyčiniek býva zvyčajne päť, s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, premenený na chocholec s perovitými štetinkami, dlhý 8 až 12 mm mm, slúžiaci na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je nažka veľká 3 až 4 mm. Vajcovitý zákrov s priemerom do 10 mm je zložený z listeňov, s mäkkými, do 2 mm odstávajúcimi ostníkmi. Vonkajšie a prostredné sú vajcovito kopijovité a tupé. Malé úbory sú sediace alebo krátko stopkaté, usporiadané vo vrcholíkoch po dva až osem.

## Rozšírenie
Areál rozšírenia pichliača močiarneho sa rozprestiera od Európy po západnú Sibír. Zavlečený je v Kanade a Spojených Štátoch. Na Slovensku je na celom území hojný.

## Ekológia
Pichliač močiarny obsadzuje vhodné stanovištia od nížin až do horského stupňa. Hodne rastie pri močiaroch, na vlhkých lúkach, slatinách a na rašeliniskách. Vyhovujú mu vlhké až mokré, výživné, humózne i rašelinové, hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitne od augusta do septembra (októbra). 

## Galéria

Cirsium palustre sl3.jpg | Úbory v rôznych štádiách kvitnutia.
Cirsium palustre sl5.jpg | Rúrkokvetý úbor so zákrovom.
Cirsium palustre sl8.jpg | Rez úborm.
Cirsium palustre sl10.jpg | Jednotlivý kvet.
Cirsium palustre sl11.jpg | Nažka v detaile.


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Najmenej ohrozené druhy
Kategória:Flóra na Slovensku
močiarny
Kategória:Medonosné rastliny
Kategória:Rastliny s purpurovými kvetmi
Will Poulter

**Will Poulter** (vlastným menom *William Jack Poulter*, * 28. január 1993, Londýn, Anglicko) je anglický herec, známy z filmov ako *Malý Rambo* (2008), *Narnia: Dobrodružstvá lode Ranný pútnik* (2010), *Divoký Bill* (2011), *[[My sme Millerovci]]* (2013), *Labyrint: Útek* (2014), * Dom hrôzy* (2018), *Slnovrat* (2019) a *[[Strážcovia Galaxie 3|Strážcovia galaxie 3]]* (2023).

## Detstvo a mladosť

Poulter sa narodil 28. januára 1993 v Londýne. Začal študovať drámu na Univerzite v Bristole v roku 2012 a po roku zanechal štúdium.

## Kariéra

Poulter započal svoju kariéru už ako detský herec. V roku 2007 účinkoval vo filme *Malý Rambo*, ktorý mal premiéru v roku 2008. Za svoj herecký výkon, bol Poulter nominovaný na ocenenie BIFA. 

V roku 2010 stvárnil postavu Eustacea Scrubba vo filme *Narnia: Dobrodružstvá lode Ranný pútnik*. O rok neskôr, si zahral v nezávislom britskom filme *Divoký Bill*. 

V roku 2013 hral po boku Jennifer Aniston, Jasona Sudeikisa a Emmy Roberts, vo filme *My sme Millerovci*. Za svoj herecký výkon, získal ocenenie BAFTA, v kategórii "Vychádzajúca hviezda". V roku 2014 si zahral po boku Toni Collette a Jacka Reynora v dráme *Glassland*. O rok neskôr, si zahral jednu z vedľajších rolí vo filme *Revenant Zmŕtvychvstanie*. 

Poulter bol pôvodne obsadený do role klauna Pennywise vo filmovej adaptácii románu *To* od Stephena Kinga. V júni 2016 však bolo oznámené, že Poultera nahradí Bill Skarsgård. 

V roku 2018 si zahral po boku Charlotte Rampling, Ruth Wilson a Domhnalla Gleesona vo filme *Dom hrôzy*. 

V októbri 2021 bol Poulter obsadený do úlohy Adama Warlocka v tretej časti filmu ''Strážcovia Galaxie''. V rovnakom roku bol obsadený aj do miniseriálu *Why Didn't They Ask Evans?*, ktorý režíroval Hugh Laurie. 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Detskí herci
Kategória:Anglickí televízni herci
Kategória:Anglickí filmoví herci
Kategória:Anglickí divadelní herci
Kategória:Držitelia ceny BAFTA
Kategória:Osobnosti z Londýna
Košiar (prítok Pastovníka)

**Košiar** je potok v geomorfologickom celku Čergov v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Bardejov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Pastovník v povodí Sekčova. Má dĺžku .

## Prameň
Pramení v  vo vzdialenosti 220 m juhovýchodne od chaty Encián juhozápadne od Bukového vrchu s  v geomorfologickom celku Čergov v lesnom extraviláne v južnom rohu územia obce Hertník v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. 

## Opis toku
Od prameňa tečie juhovýchodovýchodným smerom cez lesný extravilán obce Hertník, pravým brehom obmýva úpätie lesa aj chrbta Stredný hrebeň, ľavým brehom obmýva úpätie lesného chrbta Košiar, v  ústi do vodného toku Pastovník ako jeho ľavostranný prítok. Vodný tok Pastovník ďalej ústi do Sekčova. Pramení, preteká a ústi na území obce Hertník v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Nemá prítok.

## Pôvod názvu
Názov vodného toku má pôvod v názve lesa a chrbta *Košiar* v obci Hertník, na obvode ktorého potok tečie. Názov lesa a chrbta bol bez zmeny prenesený na pomenovanie potoka v podobe jednoslovného hydronyma *Košiar* ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov lesa *Košiar* bol motivovaný svojou lokalizáciou v teréne, v ktorom bola v čase pomenovacieho procesu *ohrada na zatváranie oviec na pasienku na nočný odpočinok a na dojenie*. Hydronymum Košiar bolo štandardizované v roku 1992. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Košiar je jedinečným názvom (marec 2024). 

## Referencie

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Čergove
Kategória:Vodné toky v okrese Bardejov
Kategória:Hertník
William Ganz

**William Ganz** (* 7. január 1919, Košice – † 10. november 2009, Los Angeles) bol americký kardiológ slovenského pôvodu, ktorý spoločne s Jeremy Swanom v roku 1970 vymyslel katéter pľúcnej artérie, často označovaný ako *Swan-Ganzov katéter*. Katéter sa používa na monitorovanie srdcových podmienok, najmä na jednotkách intenzívnej starostlivosti. Ganz bol tiež jedným z prvých kardiológov, ktorí používali enzýmy na otvorenie upchatých tepien, ktoré môžu viesť k infarktom.

## Životopis
Ganz sa narodil v Košiciach v roku 1919. V roku 1938 sa zapísal na Karlovu univerzitu v Prahe. Škola bola dočasne zatvorená v roku 1940 po začiatku okupácie Česko-Slovenska Nacistickým Nemeckom. Ganz, ktorý bol žid, bol počas druhej svetovej vojny poslaný do nacistického pracovného tábora v Maďarsku. V roku 1944 bolo naplánované jeho odvedenie do tábora Auschwitz-Birkenau, podarilo sa mu ale utiecť a ukrýval sa. Po druhej svetovej vojne absolvoval Ganz Karlovu univerzitu v roku 1947 a stal najlepším absolventom svojej triedy.

Ganz pracoval v Česko-Slovensku, ktoré bola v tom čase pod komunistickou vládou. V roku 1966 mal Ganz dovolené vziať si svoju manželku Magdu a ich dvoch synov na dovolenku do Talianska. Namiesto toho odišla rodina do Rakúska do Viedne, kde požiadali o vízum do Spojených štátov. V Los Angeles mal príbuzných, čo umožnilo jeho rodine rýchle presťahovanie do Spojených štátov. Ganz získal pozíciu v nemocnici *Cedars-Sinai Medical Center*, kde pôsobil po zvyšok svojej kariéry. Pôsobil aj ako profesor medicíny na Kalifornskej univerzite v Los Angeles.

Ganz a doktor Jeremy Swan prvýkrát vyvinuli myšlienku katétra pľúcnej artérie v roku 1970. Balón sa umiestni na koniec flexibilného katétra, ktorý sa následne vkladá do pľúcnej artérie. Okrem toho zohrával Ganz úlohu pri vývoji trombolýzy, v ktorej enzýmy rozkladajú krvné zrazeniny.

Ganz zomrel na prirodzene dňa 11. novembra 2009, vo veku 90 rokov. Prežili ho jeho synovia, Dr. Peter Ganz, kardiológ na Californskej univerzite v San Francisco, a Dr. Tomas Ganz, pulmonológ v UCLA. Jeho manželka Magda Ganzová zomrela v roku 2005.

## Literatúra
* H. J. Swan, W. Ganz, J. Forrester, H. Marcus, G. Diamond, D. Chonette: *Catheterization of the heart in man with use of a flow-directed balloon-tipped catheter.* In: *[[New England Journal of Medicine|N Engl J Med]].* Band 283, 1970, S. 447–451. PMID 5434111.
* W. Ganz, I. Geft, J. Maddahi, D. Berman, Y. Charuzi, P. K. Shah, H. J. Swan: *Nonsurgical reperfusion in evolving myocardial infarction.* In: *[[Journal of the American College of Cardiology|J Am Coll Cardiol]].* Band 1, Č. 5, 1983, S. 1247–1253. PMID 6833664.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Lekári USA
Kategória:Slovenskí emigranti a exulanti
Kategória:Absolventi Karlovej univerzity
Kategória:Osobnosti USA židovského pôvodu
Kategória:Osobnosti z Košíc
Kategória:Vyučujúci na University of California, Los Angeles
Josef Hrdlička (biskup)

Mons. **Josef Hrdlička** (* 19. január 1942, Velké Opatovice) je český rímskokatolícky biskup, básnik, prekladateľ a hudobný textár, thunudrumský titulárny biskup a v rokoch 19902017 olomoucký pomocný biskup.

Dňa 19. januára 2017 dosiahol 75 rokov a v súlade s kanonickým právom podal rezignáciu na svoj úrad, ktorú pápež František prijal k 1. februáru 2017. Od tohto dátumu je emeritným olomouckým pomocným biskupom. V rokoch 19902017 bol dekanom olomouckej metropolitnej kapituly.

Jeho biskupským heslom je *Vos dixi amicos* (Nazval som vás priateľmi).

## Životopis
Po vyštudovaní gymnázia v Jevíčku pracoval ako pomocný robotník (Moravské šamotoví a lupkové závody) vo Veľkých Opatoviciach, pretože kvôli svojmu náboženskému presvedčeniu nemohol nastúpiť na vysokú školu. Až do roku 1967 sa dostal na Cyrilometodskú bohosloveckú fakultu v Litoměriciach.

Na kňaza bol vysvätený v roku 1972 a nasledujúce roky pôsobil napr. Ostrave, Hoštejne, či Hynčine na Šumpersku. Dňa 7. apríla 1990 prijal biskupské svätenie. Výsledkom jeho spolupráce s hudobným skladateľom Zdeňkom Pololáníkom je niekoľko omšových piesní z roku 1986, na ktorých sa Hrdlička podieľal ako textár.

## Dielo
### Vlastné knihy
* *Stručná homiletika* (Matica slovenská 1991, )
* *Strmou cestou (Karmelitánske vydavateľstvo 1997, ) – biblické podnety na rozjímanie pri cestách prírodou
* *Novéna k služobníkovi božiemu P. Antonínu Šuránkovi (Karmelitánske vydavateľstvo 2001, )
* *Pane, Ty máš slová večného života (Matica cyrilometodská 2002, ) – krátke homílie pre feriálne dni v medziobdobí
* *Pane, ty vieš všetko (Matica cyrilometodská 2004, ) – námety pre krátke homílie vo všedné dni v čase pôstnej a veľkonočnej
* *Prebuď sa, citero a harfo (Karmelitánske vydavateľstvo 2006, ) – úvahy a meditácia nad žalmami
* *Silná ako smrť je láska (Karmelitánske vydavateľstvo 2008, )

### Preklady a výbory poézie
* *Denná modlitba cirkvi* (Zvon 1993, ) – výber hymnov a básnických modlitieb preložených z rôznych jazykov
* *Démant a slza* (Karmelitánske vydavateľstvo, 1. vydanie 1999,  ; 2. vydanie 2007, ) – výber a preklad anglickej duchovnej poézie, podľa časopisu Te Deum z najpozoruhodnejších prekladov posledných rokov
* *Sviečka vo vnútri* (Refúgium Velehrad-Roma 2002, ) – výbor z básní Gerarda Manleyho Hopkinsa
* *Celá krásna* (Matice cyrilometodská 2004, ) – antológia európskej mariánskej poézie
* *Súzvuk farieb* (Matica cyrilometodská 2004, ) – výbor a preklad básní GK Chestertona
* *Horiace dieťa a iné básne* (Refúgium Velehrad-Roma 2008, ) – výbor a preklad z diela Roberta Southwella
* *Život Mariin* (Karmelitánske vydavateľstvo 2009, ) – preklad básnickej zbierky RM Rilkeho, spoluprekladal Vratislav Slezák
* *Som výšľah z ohňa k ohňu* (Refúgium Velehrad-Roma 2016, ) – rozšírený výbor z básní Gerarda Manleyho Hopkinsa

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Životopis na stránke Olomouckej arcidiecézy

## Zdroj

Kategória:Českí rímskokatolícki kňazi
Kategória:Kanonici
Kategória:Kresťanskí spisovatelia
Kategória:Českí básnici
Kategória:Českí prekladatelia
Erna Diez

**Erna Diez** (* 8. apríl 1913, Košice† 1. december 2001, Graz) bola rakúska historička umenia, archeologička a vysokoškolská učitelka. Vykonala významnú prácu v oblasti rímskeho umenia a archeológie provincií Noricum a Panónia.

## Život
Diez sa narodila v Košiciach v roku 1913. Študovala klasickú filológiu, archeológiu, dejiny umenia a históriu na Viedenskej univerzite a promovala na Universite v Graze. V roku 1937 získala doktorát, s tézou s názvom *„Quomodo Valerius Maximus res in factorum and dictorum memorabilium libris IX narratas exornaverit“*.

Pri návšteve Talianska v roku 1939 študovala umenie. Od roku 1943 pracovala na *Archeologickom inštitúte University v Graze* a dohliadala na zbierku pamiatok rímskych kameňov v Štajersku. Od roku 1945 viedla inštitút klasickej archeológie na Universite v Grazy a prednášala tam. V roku 1967 sa stala docentkou klasickej archeológie a členkou *Historickej štátnej komisie pre Štajersko*. V roku 1970 získala profesúru a v roku 1983 sa stala emeritnou profesorkou.

Jej hlavná práca bola o umení provincie Noricum. Jej prezentácia na 8. medzinárodnom archeologickom kongrese v Paríži v roku 1963 bola považovaná za priekopnícku. V roku 1978 bol pre ňu uverejnený *[[fetschrift]]*. V roku 2008 po nej bola pomenovaná ulica v Graze v časti Strassgang. Každoročne je udelovaná *Cena Erny Diez* za prácu na dejinách umenia archeológie Noricum a Pannonie.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Rakúski archeológovia
Kategória:Rakúski historici
Kategória:Rakúski historici umenia
Kategória:Rakúski vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Graze
Kategória:Absolventi Univerzity v Graze
Kategória:Osobnosti z Košíc
Stinská (vrch v Bukovských vrchoch)

**Stinská** (; ) je vrch v Bukovských vrchoch, krajinnom celku Polonín. Leží na slovensko-ukrajinskej hranici nad obcou Zboj, približne  východne od Sniny. 

## Poloha
Nachádza sa vo východnej časti Bukovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Bukovce. Severozápadná časť masívu patrí Slovensku a leží v Prešovskom kraji, v okrese Snina a na katastrálnom území obce Zboj, juhovýchodná je súčasťou ukrajinskej Zakarpatskej oblasti, rajónu Užhorod a obce Kňahyňa. Najbližším sídlom je severozápadne situovaná Nová Sedlica a Zboj, západne sa nachádza Uličské Krivé, juhozápadne Ulič, južne Kňahyňa a Domašyn a východne Žornava a Stužycja. Slovenská časť patrí do Národného parku Poloniny a národnej prírodnej rezervácie Stinská, ukrajinská je súčasťou Užanského národného parku a prírodnej rezervácie Stynka.

## Opis
Stinská leží v rovnomennom hrebeni, vedúcom západo-východným smerom slovensko-ukrajinským pohraničím na východnom okraji Bukovských vrchov. Strednou časťou hrebeňa a vrcholom tak vedie štátna hranica. Severným smerom sa nachádza Kičera (), Kremenec (), Packova Kýčera (), Kamenná lúka (), Príkry (), Čierťaž (), Sušice (), Borsukov vrch () a Čelo (), západným Veľký Bukovec (), Vyšná Brackaňa (), Jeseník (), Kýčera () a Prípor (), južným Rožok (), Knjahynycja () a Javirnyk () a východným Domašinský vrch (), Holanja (), Čeremcha () a Kańczowa (). Oblasť patrí do povodia rieky Uh, kde vodu zo severných a západných svahov odvádza Bystriansky potok do Zbojského potoka a z východných prítoky potoka Domašyn. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 

### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je ojedinele vidieť okolité vrcholy Bukovských vrchov a Vihorlatské vrchy, no tiež vrchy poľských Bieščad a ukrajinských Karpát.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a nakoľko ide o vonkajšiu Schengenskú hranicu, je v oblasti nežiadúci voľný pohyb. Juhovýchodným úbočím na ukrajinskom území vedie  modro značený chodník z obce Kňahyňa na rázc. Stinka vo východnej časti hrebeňa.

## Referencie

## Pozri aj
* Bukovské vrchy
* Bukovce (geomorfologický podcelok)
* Stinská
* Národný park Poloniny
* Užanský národný park
* Zoznam vrcholov v Bukovských vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Bukovských vrchoch
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Tisícovky na Ukrajine
Kategória:Vrchy v okrese Snina
Kategória:Zboj
Gabriel Svajczer

**Gabriel Mikuláš Svajczer** (* 11. jún 1784, Košice – † 4. august 1845, Baia Mare) bol slovenský dvorný radca, rektor, banský inžinier a hlavný komorský gróf (obdobie od 11. septembra 1834 do 13. apríla 1845).

## Život
Narodil sa v dome na ulici Hradbová 12 v Košiciach ako potomok starej baníckej rodiny. Rodina sa tu prisťahovala zo Švajčiarska a pôsobila v rôznych lokalitách Spišsko-gemerského rudohoria. Jeho rodina pôsobila najprv v službách grófa Csákyho a neskôr v službách kráľovského mesta Košice. Súbežne s touto činnosťou podnikala rodina v baníctve v Zlatej Idke. Jeho otec Anton Svajczer, je v záznamoch mesta z roku 1772 vedený ako senátor, doslovne – *„jej veličenstva [[Mária Terézia|Márie Terézie]] – superiorus Hungarie courburarius“*. Gabrielovi rodičia mali celkovo sedem detí, z ktorých bol on najmladší. V meste pôsobil aj jeho strýko František Xaver Svajczer ako katolícky kňaz.

### Vzdelanie
Po skončení gymnázia bol v novembri 1802 prijatý na pozíciu praktikanta pri *Vrchnom banskom inšpektoráte* v Smolníku. V roku 1803 začal študovať na Banskej akadémii v Banskej Štiavnici. V roku 1807 získal absolutórium s vynikajúcimi študijnými výsledkami.

### Zamestnanie
Začiatkom roku 1809 sa pustil do podnikania v Zlatej Idke. Archívne záznamy tvrdia, že na základe jeho činnosti sa odhalili a získali veľmi veľké zásoby zlato-strieborných rúd. V rokoch 1824 – 1840 zabezpečili eráru čistý zisk vo výške milióna zlatých. V roku 1813 sa rozhodla *Dvorská komora* vo Viedni priznať Svajczerovi 10%-ný podiel na zisku. Svajczer ponuku odmietol, pretože chcel licenciu na súkromné ťažiarstvo. Dvorská komora si ho privolala a vymenovala ho za koncipistu. Vo vtedajšom Sedmohradsku bol pretrvávajúci problém s tamojším rudným baníctvom. Na vyriešenie týchto problémov bol Svajczer menovaný cisárom Františkom II. za *Vrchného banského inšpektora* a *Dištriktuálneho banského sudcu* v Baia Mare. Zároveň bol v tom istom roku 1818 povýšený do šľachtického stavu a bol mu udelený erb. Podobne ako v Zlatej Idke sa pustil do riešenia problémov a po čase sa začala zvyšovať celková ťažba.

Dvorská komora ho chcela poveriť za šéfa Hornouhorskej banskej komory, no Svajczer to spočiatku odmietal. V roku 1834 bol aj napriek nespokojnosti vymenovaný do funkcie hlavného komorského grófa v Banskej Štiavnici. Postupne zvyšoval výrobu a ťažbu, ale aj zavádzal nové postupy a technológie. V roku 1836 je v jame *Kristína* v Štiavnických Baniach uvedené do prevádzkyprvé drôtené lano.

V roku 1839 ho cisár Ferdinand I. vyznamenal osobným darom – striebornou stavovskou banskou sekerou s venovaním. Ruský cár Mikuláš I. mu v roku 1841 venoval vyznamenanie „Rád sv. Anny 2. triedy s briliantami“. V roku 1845 mu Fedinand V. udelil „Rytiersky kríž rádu cisára Leopolda“ za jeho celoživotné zásluhy.

### Pamätná tabuľa
Na ulici Alžbetina 1 v Košiciach má umiestnenú pamätnú tabuľu, ktorá bola odhalená 8. júna 2013.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Banskí inžinieri zaniknutých štátov
Kategória:Držitelia Radu svätej Anny
Kategória:Držitelia Radu Leopolda
Kategória:Osobnosti z Košíc
Pichliač panónsky

**Pichliač panónsky** () je trváca bylina z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Jeho prirodzený areál zahŕňa oblasti strednej a juhovýchodnej Európy až po európske Rusko.

## Opis
Pichliač panónsky je trváca svetlozelená bylina s krátkym podzemkom a valcovitými koreňmi, vysoká 40 až 100 cm. Byľ je priama, jednoduchá alebo s jedným až tromi bezlistými jednoúborovými konárikmi, dole husto listnatá, chlpatá, ostníkato krídlatá, hore s niekoľkými listeňmi. 

Prízemné listy sú zúžené do krátkej listovej stopky. Horné sú objímavé, sediace a krátko zbiehavé. Všetky sú v obryse vajcovité až podlhovasto kopijovité, nedelené, nerovnako krátko ostníkato zubaté. Čepeľ je na líci odstávajúco páperistá, na rube tenko pavučinatá. 

Purpurové alebo červenofialové kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je rúrkokvetý úbor. 
Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, dlhé 15 až 20 mm. Tyčiniek býva zvyčajne päť, s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, premenený na chocholec s perovitými štetinkami, dlhý 13 až 16 mm, slúžiaci na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je nažka veľká 3 až 4 mm. Vajcovitý zákrov má listene pritlačené, končisté, s ostníkmi do 2 mm. Úbory sú na dlhých stopkách jednotlivé. 

## Rozšírenie
Areál rozšírenia pichliača panónskeho zahŕňa Španielsko a ďalej oblasti strednej a juhovýchodnej Európy až po európske Rusko.

Na Slovensku sa vyskytuje v Malých a Bielych Karpatoch, vo Veľkej Fatre, v Nízkych Tatrách, na Muránskej planine, v Slovenskom krase a Slovenskom raji.

## Ekológia
Pichliač panónsky rastie na stepných lúkach a v lesostepiach. Obľubuje vlhké až vysychavé, výživné, humózne, kamenisté i piesočnaté pôdy. Kvitne od júna do júla.

## Galéria

Cirsium pannonicum ENBLA08.jpg | Spodná strana listu.
Cirsium pannonicum sl18.jpg | Nerozkvitnutý úbor so zákrovom.
Cirsium pannonicum sl21.jpg | Priečny rez úborom.
Cirsium pannonicum sl22.jpg | Jednotlivý kvet s nažkou a chocholcom.


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Najmenej ohrozené druhy
Kategória:Flóra na Slovensku
panónsky
Kategória:Medonosné rastliny
Kategória:Rastliny s červenými kvetmi
Kategória:Rastliny s fialovými kvetmi
Kategória:Rastliny s purpurovými kvetmi
Vyšná Brackaňa (vrch v Bukovských vrchoch)

**Vyšná Brackaňa** () je vrch v Bukovských vrchoch, krajinnom celku Polonín. Leží nad obcou Ruský Potok, približne  východne od Sniny. 

## Poloha
Nachádza sa v strednej časti Bukovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Bukovce. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Snina a zasahuje na katastrálne územie obcí Zboj a Ruský Potok. Najbližším sídlom je západne situovaný Ruský Potok, južne sa nachádza Uličské Krivé a Ulič, východne Zboj a Nová Sedlica a severozápadne obec Runina. Masív patrí do Národného parku Poloniny a prírodnej rezervácie Borsučiny.

## Opis
Vyšná Brackaňa leží v južnej časti hrebeňa, vedúceho južným smerom z Ďurkovca v hlavnom hrebeni na slovensko-poľskej hranici. Severným smerom sa nachádza Stolová (), Bukovec (), Kýčera (), Veľký Bukovec (), Minčol (), Jarabá skala () a Čelo (), východným Kremenec (), Príkry (), Packova Kýčera (), Magura (), Sušice () a Stinská (), južným Roh (), Jeseník (), Prípor (), Rožok () a Veža () a západným Dielnica (), Kolodník () a Kýčera (). Oblasť patrí do povodia rieky Uh, kde vodu zo západných svahov odvádza Ruský potok do Uličky, z východných a južných prítoky Zbojského potoka. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 

### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je ojedinele vidieť okolité vrcholy Bukovských vrchov a Vihorlatské vrchy, no tiež vrchy poľských Bieščad a ukrajinských Karpát.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z blízkych obcí Zboj a Ruský Potok.

## Referencie

## Pozri aj
* Bukovské vrchy
* Bukovce (geomorfologický podcelok)
* Borsučiny
* Národný park Poloniny
* Zoznam vrcholov v Bukovských vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Bukovských vrchoch
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Snina
Kategória:Zboj
Kategória:Ruský Potok
Jozef Dado Nagy

**Jozef „Dado“ Nagy** (* 1970, Bratislava) je slovenský literárny publicista, redaktor, moderátor a propagátor literatúry.

## Životopis
V roku 1993 absolvoval magisterské štúdium angličtiny a ruštiny na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.

Počas vysokej školy moderoval v internátnom rozhlasovom štúdiu MD1 v Mlynskej doline, najprv zábavný program, neskôr trojhodinový večerný blok, v ktorom čítal úryvky z kníh. V poslednom ročníku bol pozvaný na konkurz do novovznikajúceho Rádia Twist, v ktorom uspel a od februára 1993 do decembra 2005, teda prakticky po celú dobu existencie rádia, pôsobil s dvoma prestávkami ako redaktor a moderátor relácie *Literárna revue*. Popri moderovaní sedem rokov vyučoval angličtinu.

Autorsky a moderátorsky sa podieľal na reláciách venovaných literatúre vo viacerých ďalších médiách (Rádio Viva, Rádio Slovensko, STV 2; relácie *Litera*, *Silná káva*, *Literárne oko*), glosoval spoločenské udalosti v zábavnej relácii *[[Sedem s r.o.]]* Ako herec účinkoval vo viacerých hrách v divadle GUnaGU. V rokoch 2009 a 2020 bol porotcom súťaže Anasoft litera. Dlhoročne je častým moderátorom a organizátorom literárnych podujatí.

V súčasnosti (2024) pôsobí na zahraničnom oddelení v Slovenskom literárnom centre, kde má na starosti anglofónny knižný trh a grantový program SLOLIA (*Slovak Literature Abroad*), podieľa sa tiež na podcaste *Knižná revue* Slovenského literárneho centra. Na Rádiu Slovensko moderuje reláciu *Literárna revue*.

## Osobný život
Je ženatý, s manželkou Andreou majú syna Olivera (* 2013).

## Knižné publikácie
* 
* 

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* Dado Nagy – profil a články na webe *Denníka N*
* Dado Nagy: Knihy nie sú drahé – rozhovor Karola Sudora v denníku *SME* (2009)
* Popularizátor a milovník kníh Dado Nagy – rozhovor v časopise *Knižná revue* (2012)
* D. NAGY: Veľká väčšina spisovateľov má veľké egá – rozhovhor na portáli *Teraz.sk* TASR (2016)

Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Kategória:Slovenskí publicisti
Kategória:Slovenskí scenáristi
Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí rozhlasoví redaktori
Kategória:Slovenskí rozhlasoví moderátori
Kategória:Slovenskí televízni moderátori
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Jozef Nagy

**Jozef Nagy** môže byť:
* slovenský matematik pôsobiaci v Prahe (* 1932 – † 2024), pozri Jozef Nagy (matematik)
* slovenský vojenský inštruktor telesnej výchovy a športu (* 1933 – † 1995), pozri Jozef Nagy (vojak)
* slovenský veterinárny lekár, hygienik a univerzitný profesor (* 1961), pozri Jozef Nagy (veterinárny lekár)
* slovenský literárny publicista, redaktor, moderátor a propagátor literatúry (* 1970), pozri Jozef Dado Nagy

## Pozri aj
* József Nagy

Nagy, Jozef
Július Bukovinský

**Július Bukovinský** (* 11. október 1903, Užhorod – † 31. august 1975, Košice) bol slovenský maliar, grafik a pedagóg ukrajinského pôvodu.

## Život
Vo svojich začiatkoch získal prvotné základy maliarstva od svojho octa Júliusa Virágha v Mukačeve. V rokoch 1922 – 1927 študoval v meste Baia Mare v Rumunsku vo výtvarnej kolónii I. Rétiho a Jánosa Thormu. Po štúdiu pôsobil v Mukačeve. Od roku 1934 žil a oôsobil v Košiciach. Bol účastníkom výstav *Spolku podkarpatských výtvarných umelcov*. Členom Spolku slovenských umelcov bol v rokoch 1936 — 1938. Následne v rokoch 1938 – 1945 bol členom *Zväzu maďarských výtvarníkov*. Zúčastňoval sa na viacerých podujatiach v Műcsarnoku.

Od roku 1945 sa stal členom Zväzu slovenských výtvarných umelcov. Samostatné výstavy mal v Mukačeve (1928), Levoči, Michalovciach a Prešove (1937). Bol súčasťou súborných výstav v mestách ako Bratislava (1946), Košice (1963), Banská Bystrica, Lučenec, Poprad, Trenčín a Trnava. Začiatky svojej kariéry venoval najmä krajine. V rokoch 1929 — 1933 vyprodukoval sériu sociálne podfarbených impresionisticko-expresívnych krajín, kompozícií a portrétov. Jedným z dôležitých námetov bolo zachytenie dedinského ľudu, ale aj urbanistika mesta resp. samotná výstavba mesta Košice.

V roku 1975 mu bola udelená Cena mesta Košice.

## Literatúra
* 

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Ukrajinskí maliari
Kategória:Slovenskí maliari
Kategória:Slovenskí grafici
Kategória:Slovenskí pedagógovia
Kategória:Osobnosti z Užhorodu
Michal Havran

**Michal Havran** môže byť:
* slovenský zahraničnopolitický komentátor a publicista (* 1945 – † 2023), pozri Michal Havran st.
* slovenský publicista, spisovateľ a teológ, syn predošlého (* 1973), pozri Michal Havran ml.

Havran, Michal
Budova Plovdivskej populárnej banky

**Budova Plovdivskej populárnej banky** je budova banky z prvej polovice 20. storočia, ktorá sa nachádza v meste Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.

## Lokalita
Budova Plovdivskej populárnej banky sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv na námestí „Džumajata“ () na rohu ulíc „Rajko Daskalov (, doslova *ulica Rajka Daskalova*) a „Železarska“ (, doslova *Železiarska ulica*) oproti vchodu do mešity Džumaja. Oficiálna adresa budovy je ulica „Rajko Daskalov (, doslova *ulica Rajka Daskalova*) č. 2.

## Dejiny
Plovdivská populárna banka bola založená 1. decembra 1913. Spočiatku sídlila v prenajatých priestoroch, no začiatkom  20. rokov 20. storočia sa vedenie banky rozhodlo presídliť do vlastnej budovy. Tá bola postavená v roku 1922, potom čo prebehla architektonická súťaž a bol vybraný konkrétny projekt budovy. Koncom 20. rokov 20. storočia sa začala časť budovy využívať ako hotel, ktorý niesol názov Union Palace.

V roku 1969 získala budova štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. 

V súčasnosti (2024) je budova sídlom pobočky banky DSK. 

## Charakteristika
Autorom projektu budovy sú architekti Jordan Jordanov a Dimităr Koev.

Budova patrí k prvým veľkým verejným budovám postaveným v Plovdive po prvej svetovej vojne. Najzaujímavejšia je centrálna časť budovy s vchodom, ktorá leží medzi dvoma ulicami, vystupuje z celkovej fasády stavby a vo vrchnej časti je zakončená kupolou. Na kupole sa nachádza hodinový mechanizmus s ciferníkom, pričom v čase dokončenia budovy išlo o druhé hodiny na verejnej budove v Plovdive (po budove plovdivskej centrálnej vlakovej stanice).

## Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu 

Rok vyhlásenia: 1969

Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská a historická hodnota budovy

## Galéria

BuildingOfPlovdivPopularBank001.jpg|pohľad z námestia Džumajata, na pravej strane budova mešity Džumaja, v popredí hradby Filipopolu
BuildingOfPlovdivPopularBank003.jpg|pohľad na vrchnú časť centrálnej fasády s kupolou a hodinami
BuildingOfPlovdivPopularBank005.jpg|pohľad na fasádu na ulici Rajko Daskalov
BuildingOfPlovdivPopularBank004.jpg|detail z fasády na ulici Železarska


## Poznámky

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Banky v Bulharsku
Kategória:Stavby v Plovdive
Kategória:Administratívne budovy v Bulharsku
Kategória:Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Kategória:Architektúra z 1922
Laz (prítok Sekčova)

**Laz** je potok v juhozápadnom okraji geomorfologického celku Ondavská vrchovina v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov a v okrese Bardejov. Je pravostranným prítokom vodného toku Sekčov v povodí Torysy. Má dĺžku .
## Sútok zdrojníc
Začína sa sútokom zdrojníc v  v juhozápadnom okraji geomorfologického celku Ondavská vrchovina v lesnom extraviláne v lese Na Hore vo východnej časti územia obce Geraltov v katastrálnom území Žatkovce v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Východná zdrojnica pramení v  a v suchom období trpí nedostatkom vody. Južná zdrojnica pritekajúca z lesa Hora pramení v  a podobne v suchom období má nízky prietok vody.

## Opis toku
Od sútoku zdrojníc tečie východným smerom cez zmiešaný lesný extravilán a poľnohospodársky extravilán obce Geraltov katastrálne územie Žatkovce, ľavým brehom obmýva úpätie poľa Pod dubinou, pravým brehom obmýva les Nad Črchľou, v  opúšťa územie Geraltova v okrese Prešov a vteká na územie obce Raslavice v katastrálnom území Vyšné Raslavice v okrese Bardejov a zároveň priberá Poddubinský jarok ako ľavostranný prítok. Pokračuje lesným extravilánom a veľkým oblúkom sa skrúca na juhovýchod, obmýva úpätie vrchu a lesa Voľa so , v  priberá bezmenný ľavostranný prítok, ktorý je v suchom období bez vody, ľavým brehom obmýva pole Hlina, podteká železničnú trať Prešov – Bardejov, opúšťa územie Raslavíc a vteká na územie obce Demjata, po veľmi krátkom úseku v  ústi do vodného toku Sekčov ako jeho pravostranný prítok. Vodný tok Sekčov ďalej ústi do Torysy. Začína sa na území obce Geraltov v okrese Prešov, ďalej preteká územím obce Raslavice v okrese Bardejov a ústi na území obce Demjata v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Má jeden dôležitejší prítok: Poddubinský jarok.

## Pôvod názvu
Názov vodného toku má pôvod v názve lesa *Lazy* v obci Demjata, ktorý je umiestený naproti vyústeniu potoka *Laz* do vodného toku Sekčov, čiže na náprotivnom brehu. Názov lesa bol s malou zmenou (gramatické množné číslo *Lazy* bolo nahradené gramatickým jednotným číslom *Laz*) prenesený na pomenovanie potoka v podobe jednoslovného hydronyma *Laz* ako súčasť skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov lesa *Lazy* bol motivovaný charakterom geografického objektu v teréne, v ktorom boli v čase pomenovacieho procesu *pozemky získané klčovanim, prekopávaním, prípadne osada s roztrúsenými domami po vyklčovaných a zúrodnených svahoch pri lese*. Hydronymum Laz bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Laz nie je jedinečným názvom (marec 2024). 

## Referencie

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Ondavskej vrchovine
Kategória:Vodné toky v okrese Prešov
Kategória:Vodné toky v okrese Bardejov
Kategória:Geraltov
Kategória:Raslavice
Kategória:Demjata
Fridrich Fuker

**Fridrich Jakub Fuker** (* 5. marec 1748, Košice – † 1805, Tállya) bol nemecký lekár, spisovateľ, odborný publicista, prírodovedec a vinohradník.

## Život
Pochádzal z nemeckej rodiny lekárnika Eliasa Fukera. Študoval v Košiciach a Sárospataku, neskôr navštevoval univerzitu vo Viedni. Keď bola otvorená Lekárska fakulta Trnavskej univerzity v Trnave, prestúpil a odpromoval v roku 1773. Od toho istého roku pôsobil ako lekár v Košiciach. Okrem lekárstva sa venoval aj pestovaniu tokajského vína a podnikaniu s ním. V roku 1789 sa presťahoval do tokajskej obce Tállya. Bol evanjelikom a po čase prišiel do styku s rodinou Košutovcov. V roku 1802 sa stal krstným otcom Ľzdovíta Košuta.

Okrem praktizovania lekárstva vlastnil lekáreň (nachádzala sa na Hlavnej ulici v Košiciach), ktorú zdedil po otcovi, s ktorou súvisí jeho krátky spis o univerzálnej preventívnej tinktúre. V spise s názvom *Nachricht von einer Universsal-Präwentiw-Tinktur* (Správa o univerzálnej preventívnej tinktúre) tvrdil, že neexistuje univerzálny liek, ale človek sa môže človek aspoň čiastočne spoľahnúť na univerzálny preventívny prostriedok akým je tinktúra. Touto tinktúrou sa Fuker odialil od racionálnej medicíny.

Umrel v roku 1805, počas cesty za pacientom umrzol.

## Dielo
Jeho najznámejším dielom je spis s názvom *„De salubritate et morbis Hungariae“* (O zdraví a chorobách Uhorska). Dielo vyšlo v Lipsku v roku 1777. Fuker v diele bojuje proti Uhorskej povesti, ktorá tvrdí, že Uhorsko je nezdravá krajina (označované ako *morbus hungaricus* – uhorská choroba). V knihe v spojitosti s očkovaním proti kiahňam spomína aj riziko ukameňovania obyvateľmi Uhorska, ktorí očkovanie vraj neznášali. Taktiež je autorom opisu v nemeckom jazyku zameriavajúcim sa na tokajskú oblasť a spôsob pestovania tokajského vína.

V knihe *Morbus Hungaricus* uvádza Györi Fukerov citát pojednávajúci o charakteristike ideálneho lekára:

v slovenskom preklade: „Preto je tak zriedkavé ono šťastie, keď sa spoja v jednom lekárovi od prírody veľký talent, bystrý úsudok, znalosti všetkých vekov a v celom rozsahu, rozumná teória, neúnavná trpezlivosť a vrodená láska k pravde.“

## Literatúra
* 
* 

## Referencie

Kategória:Narodenia 5. marca
Kategória:Narodenia v 1748
Kategória:Osoby s neistým dátumom úmrtia
Kategória:Úmrtia v 1805
Kategória:Nemeckí lekári
Kategória:Nemeckí spisovatelia
Kategória:Nemeckí publicisti
Kategória:Nemeckí prírodovedci
Kategória:Vinári
Kategória:Absolventi Trnavskej univerzity (historickej)
Kategória:Osobnosti z Košíc