Kulturológia

**Kulturológia**, *kultúrne štúdiá* alebo *veda o kultúre,* tiež *filozofia kultúry* (z latinčiny: *colere, cultus*, "pestovať" – pôvodne *skultúrňovanie, zušľachťovanie zeme *a z gréčtiny: *logos*, "veda, náuka"), je výskumná orientácia, študijný odbor formujúci sa ako holistická, komparatívna a interdisciplinárna veda o kultúre. Študuje špecifiká hmotnej a duchovnej kultúry civilizácií, etnických skupín a národov v konkrétnom historickom období a ich vzájomných vzťahoch.

Koncipovanie kulturológie ako špecifickej oblasti humanitných poznatkov siaha k novoveku v súvislosti s filozofickým koncepciami dejín u Vica, Herdera a Hegla. Na podklade kultúrnych poznatkov skúma konkrétne kultúrne javy. Kulturológia patrí k sociálno-humanitným odborom, hoci aktívne využíva metódy prírodných vied a špeciálne metódy výskumu v sociálnej oblasti. Využíva integratívný prístup, v orientácii na existenciu a činnosť človeka v spoločnosti.

Kulturológia skúma kultúru ako univerzálny ľudský fenomén, špecifickú ľudskú činnosť, ktorá nie je vlastná iným biologickým formám života (kultúra je najvýznamnejším znakom, ktorým sa človek odlišuje od ostatných živočíchov; človek je v kulturologickom nazeraní chápaný ako tvorca kultúry a sociokultúrneho prostredia).

Je to spoločenská veda, ktorá skúma kultúru ako  superorganickú vrstvu reality, ktorá zahrňuje naučené a zdieľané vzorce ľudského chovania, normy, idey a materiálne produkty cieľavedomej ľudskej práce. Patrí k odvetviu spoločenských vied, ktoré sa zaoberajú vedeckým porozumením, popisom, analýzou a predpoveďou kultúry ako celku.

Podľa L. A. Whitea etnológia a antropológia študovali rôzne kultúrne praktiky zahŕňajúce rôzne aspekty (sociologické, psychologické atď.), preto kulturológia vznikla ako disciplína zameraná výlučne na kultúrne aspekty. Kulturologické nazeranie predpokladá vyjadrovanie sa pomocou ustálených pojmov – terminologický aparát (súbor cielene získaných informácií, logicky zdôvodnenou sústavou pojmov a systémom vzťahov a súvislostí týkajúcich sa kultúry).

Podľa Václava Soukupa kulturológia skúma kultúru ako systém nadbiologicky vytvorených prostriedkov a mechanizmov, prostredníctvom ktorých sa ľudia adaptujú v prostredí. Podľa Viery Gažovej je to medziodborová disciplína, zaoberajúca sa integrálnym štúdiom kultúry na úrovni rodu Homo (rodová kultúra), zákonitostí vzniku, vývoja a fungovania sociokultúrnych systémov v priestore a čase (kultúr, subkultúr, kontrakultúr) a jednotlivca (osobnostná kultúra).

Kulturológia integruje a syntetizuje poznatky vied o kultúre, človeku a spoločnosti.

Kulturológia na úrovni teórie interdisciplinárne spolupracuje s dejinami kultúry, umenia a estetiky, sociálnou antropológiou, sociológiou. Na úrovni praxe s ekonomiko a manažmentom kultúry, právom a legislatívou v kultúre. Kulturológia v systéme vied znamená interpretovanie javov iných vedných odborov, kulturologickou optikou (interdisciplinárny aspekt kulturológie) zaujíma paradigmatické východiská a diskurzívnu prax definície kultúry.

Na Slovensku je kulturológia ako študijný odbor akreditovaný v Nitre (Univerzita Konštantína Filozofa) a v Bratislava (Univerzita Komenského).

## Zavedenie pojmu a definovanie kulturologického výskumu
Významnú úlohu zohral Heinrich Rickert, ktorý koncom 19. storočia vymedzil kultúru ako všetko, čo vytvoril človek, a ako špecifickú oblasť spoločensko-vedného poznania tzv. vedy o kultúre (nem. **Kulturwissenschaft**).

Prelom nastáva na začiatku 20. storočia, kedy filozof a chemik Friedrich Wilhelm Ostwald vo svojej práci *Energetische Grundlagen der Kulturwissenschaft* (Energetické základy vied o kultúre, 1909) požadoval v súlade so svojou filozofickou koncepciou energeticizmu štúdium a interpretáciu kultúry ako prejavu transformácie a kontroly energie. Rozlíšil zároveň duchovné vedy, prírodné vedy a kultúrne vedy. Ostwald prvýkrát použil termín **kulturológia **v roku 1913. 

Obrázok:Heinrich Rickert.jpg|Heinrich Rickert
Obrázok:Wilhelm_Ostwald.jpg|Friedrich Wilhelm Ostwald

Americký antropológ Lesley A. White vymedzil kulturológiu ako vednú disciplínu z pôvodu názvu od Ostwalda  v práci *Veda o kultúre* z roku 1949 (uviedol do systému pojem veda o kultúre – *kulturwissenschaf*), pričom za jej hlavný predmet považuje udržanie života. Podľa Whitea si kulturológia všíma fenomény kultúrneho jestvovania človeka, ale i vzťah individua a určitej kultúry k mimokultúrnej (napríklad prírodnej) realite. Berie do úvahy etické, estetické, antropologické, historické, ale i ekonomické charakteristiky a vlastnosti okolitého sveta.

V druhej polovici 20. storočia nastáva kultúrny obrat (*cultural turn*) ako reakcia na potrebu novej syntézy mnohých vedných disciplín (interdisciplinarita a prínos kultúrnych štúdií Birminghamskej školy) a vznik kultúrnej semiotiky. Kulturológia tak ponúka komplexný pohľad nielen z antropologického, ale aj interdisciplinárneho hľadiska.

Medzi významné kulturologické školy a línie 20. a 21. storočia možno zaradiť:

* marxistický koncept kultúry,  
* pozitivistcký koncept 
* vitalistický koncept,  
* existencialistiký koncept,  
* hermeneutický koncept,  
* nacionalistický model kultúry,  
* neomarxizmus a Frankfurtskú škola,  
* post-marxizmus a Birminghamská škola, 
* eko-filozofia 
* psychoanalytický koncept kultúry, 
* štrukturálna antropológia,  
* postmoderný koncept kultúry (Foucault, Welsch) 
* hypermoderný koncept kultúry (Lipovetsky) 
* iné...

### Kultúrne modely

* kultúrno-antropologické názory na kultúru (Murdock, Menghin, Schein, Hofstede) a modely kultúry podľa Lawlesa

Edgar Schein nazval svoj model „ľadovcom“: kultúru chápe ako vzorec *„bazálnych a rozhodujúcich predstáv, ktoré určitá skupina ľudí našla, či vytvorila, odkryla a rozvinula, v rámci ktorých sa naučila zvládať problémy vonkajšej adaptácie a vnútornej integrácie a ktoré sa tak osvedčili, že sa chápu ako všeobecne platné. Noví členovia ich majú pokiaľ možno zvládnuť, stotožniť sa s nimi a konať podľa nich.“* 

K významným relevantným konceptom v tejto súvislosti patrí v praxi pre svoju komplexnosť s obľubou používaný model Geerta Hofstedeho. Symboly, hrdinovia a rituály sú podľa miery viditeľnosti pre vonkajšieho pozorovateľa tzv. šupkami/ vrstvami cibule. Hofstede im rozumie ako samostatným prvkom kultúry, a označuje ich ako zvyky, predstavujú viditeľnú vonkajšiu časť kultúry, tzv. **culture one**. Jadro kultúry tvoria hodnoty, ktoré nie sú priamo pozorovateľné a môžeme ich odvodiť z vlastností a správania príslušníkov určitej kultúry. – tzv. **culture two**.

## Témy kulturológie
Kategórie kulturologického výskumu ako vzťah kultúry, civilizácie, spoločnosti a prírody

* Kultúra ako súbor zvykov, vzťahov, inštitúcií, umenia a iných čŕt, ktoré charakterizujú spoločnosť alebo sociálnu skupinu.
* Celok tvorby, difúzie a konzumu produktov tvorivého ľudského ducha v oblasti umení a poznatkov.

* Kultúra alebo civilizácia komplexný celok, ktorý zahŕňa poznanie, vieru, umenie, morálku, právo a ostatné schopnosti a zvyky osvojované si človekom ako členom spoločnosti.

* Súbor svojráznych duchovných a materiálnych zvláštností, ktoré charakterizujú spoločnosť alebo sociálnu skupinu. Okrem umenia a literatúry zahŕňa aj spôsoby života, spôsoby spolužitia, hodnotové systémy, tradície a presvedčenia.

* Krober a Kluckohn, zozbierali 164 definícií kultúry, ktoré rozdelili do 8 skupín:* opisné *(vypočítavajú sumu fenoménov patriacich do kultúry)*, historické *(kladú dôraz na procesy sociálnej transmisie a translácie)*, normatívne *(vzorce a konania okolo ktorých sa navrstvujú normy, spôsoby konania)*, zdôrazňujúce ideačný aspekt *(dôraz na idey)*, psychologické*,* štrukturálne *(typizácia a organizácia kultúry)*, genetické *(kultúra ako produkt alebo výtvor; myšlienkový obsah; symboly) a* nezaraditeľné.*
* Civilizácia je chápaná ako úroveň spoločenského vývoja, ktorý dosiahla určitá spoločnosť.
* Spoločnosť je v užšom zmysle chápaná ako súbor osôb žijúcich v skupinách, ktoré sú navzájom pospájané, žijú v ohraničených teritóriách, uznávajú základné spoločenské hodnoty a správajú sa podľa ustálených kultúrnych vzorov. V tomto vymedzení sa spoločnosť približuje k pojmu štát.
* Príroda (gr. *fyzis*) je širšom zmysle súhrn hmotných predmetov, štruktúr a procesov v nekonečnej mnohotvárnosti ich prejavu.

### [[štruktúra|Štruktúry]] kultúry a [[kultúrne univerzálie]]
* Kultúra ako normatívny, symbolický (semiotika) a kognitívny systém.
* Štruktúru kultúry tvoria hodnoty (vlastnosť vzťahu skutočnosti k potrebám; výsledok životného poznania a múdrosti), rituály (návod na vykonávanie rítu), hrdinovia, symboly a praktiky. Základným kultúrnymi univerzáliami sú jazyk (reč a písmo), normy (zvyky, obyčaje, mravy, práva, sankcie, tabu) a hodnoty (ideálne a reálne).

### Inštitucionálne modely kultúry a socio-kultúrne systémy
* subkultúry, kontrakultúra, populárna kultúra, masová kultúra, dominantná kultúra, ľudová kultúra, klubkultúra, a alternatívna kultúra a nezávislá kultúra; marginálna alebo minoritná kultúra)

### Komunikácia a [[dialóg]] kultúr
Komunikácia medzi kultúrami vo vodorovnej rovine sa delí na *interkultúrnu *(medzikultúrnu) a *intrakultúrnu*. Vo zvislej rovine sa delí na: 
# Synchrónna interkultúrna komunikácia prebieha v tom istom čase, ale v inom geografickom priestore, pri ktorej sú potrebné znalosti o krajine (napr. z médií). To umožňuje skúmanie kultúrnych fenoménom alebo reflektovanie prvkov kultúry v chápaní rôznych civilizačných okruhov,
# Diachrónna komunikácia sa vzťahuje na jedno miesto v rôznych časových etapách. Ide o komunikáciu interkultúrnu, napríklad medzigeneračnú výmenu hodnôt,  tradícií, či vnímanie kultúrnej identity.

### [[Kontinuita]] kultúry
* tradícia  
*inovácia
*kultúrne dedičstvo,
*historické vedomie a historická pamäť
*eticko-mýticke jadro kultúry
*kanály translácie kultúry
*vzťah kultúry a hry

### [[Multikulturalizmus]]
Existuje niekoľko politicko-kulturologických modelov multikulturalizmu.

Existujú dva typy delenia:

a) 
# radikálny multikulturalizmus, princíp rovnoprávnej kooexistencie kultúr 
# umiernený multikulturalizmus, akcentuje sociálnu integráciu a etnickú toleranciu 
# konzervatívny antimultikulturalizmus, manifestuje nezáujem o kultúrnu spolupráca; považuje ho za deštruktívny koncept 
# radikálny antimultikulturalizmus, striktné vymedzenie vlastnej kultúry, vytvorenie mechanizmov zabraňujúcich prieniku cudzích kultúrnych vzorcov 
b)
# konzervatívny (monokulturalizmus), ktorý vychádza z tradícia neokolonializmu, vedeckého pozitivizmu a evolucionizmu 
# liberálny, ktorý vychádza z ideálov osvietenstva, racionalizmu a ideálov Veľké francúzskej revolúcie (kladie dôraz na rovnosť)
# pluralistický, ktorý kladie dôraz na odlišnosť a rozmanitosť
# esenciálny, ktorý vychádza z predpokladu čistoty sociokultúrnych skupín a ich nemenných vlastností
# kritický, ktorý je zameraný proti modernisticko-pozitivistickým koncepciám (snaží sa o docenenie rozdielnosti a sociokultúrnej rozmanitosti).
c)

1, interkulturalita – kultúry žijú ako samostatné ostrovčeky

2, transkulturalita – kultúry sú zosieťované, predpokladá integráciu kultúry a kultúru integrácie 

### Ekologická kríza v kulturologických konceptoch
* noetenické a etologické koncepty kultúry 
* kultúrna ekológia a vzťah kultúry a prírody; biokulturológia, permakultúra
Aspekt ekologickej krízy skúma najmä kultúrna ekológia, ekofilozofia a biokulturológia. Hlavným predmetom výskumu je vzťah človeka a prírody (ekologická kríza ohrozuje aj existenciu samotnej kultúry).

## Kulturologické koncepcie v dejinách
Pod kulturologickými koncepciami môžeme rozumieť reflexie vedných disciplín súvisiacich s výskumom kultúry a prejavov kultúry v historických súvislostiach. Spadá sem filozofia, história (historiografia), mikrohistória, sociológia, politológia, filozofia dejín, kultúrna a historická antropológia a taktiež futurológia.

Kulturologické línie sa delia na: 
* kultúrno-historická línia (Huzinga, Gasset, Spengler, Toynbee, Fukuyama, Huntington)
* psychoanalytická (Adler, Roheim, Ferenzi, Kleinová, Horneyová, Sullivan, Kohut, Gustav Le Bon, Freud, Róheim, Fromm, Lacan, Girard, Kardiner, Jung a ďalší)
* sociologická (Weber, Manhaim, Parsons, Ogburn, Sorokin a ďalší)

Kulturologické školy: 
* Britské kultúrne štúdiá 
* Chicagska škola (Norbert Elias, Gerhard Schulze)
* Francúzska škola a Torontská škola (Raymond Aron, Émile Durkheim, Gilles Lipovetsky, Jean Baudrillard, Neil Postman, Marshal McLuhan) 
* Lipská škola (Wilhelm Wundt, Jacob Burckhardt, Friedrich Ratzel) 
* Frankfurtská škola  
* Birminghamská škola (kultúrne štúdiá)

### Prapočiatky kultúry

Obrázok:Techo_de_Altamira_(replica)-Museo_Arqueológico_Nacional.jpg|Jaskynné maľby v Altamire
Obrázok:Lascaux painting.jpg|Jaskynné maľby v Lascaux
Obrázok:Stonehenge_Total.jpg|Stonehenge
Obrázok:Museum Quintana - Unternberg 1.jpg|Neolitický Rondel
Obrázok:Moravianska venusa.jpg| Moravianska Venuša


### Antika

Obrázok:Plato.png|Platón
Obrázok:Plato Republic 1713.jpg|Platónova Ústava
Obrázok:Aristoteles_Louvre.jpg|Aristoteles
Obrázok:M-T-Cicero.jpg|Cicero
|Vergílius
Obrázok:Gaius_Cornelius_Tacitus.jpg|Tacitus

Reflexie o kultúre nájdeme aj v dejinách antickej filozofie, aj keď Gréci nepoznali samotný pojem kultúra. Používali kategórie sféra prírody (existujúca bez pričinenia človeka) a sféra človeka (sféra, ktorá má svoj civilizačný systém). Podľa M. Soukupa sa historický zrod pojmu kultúra viaže na pojem *fysis, *ktorého najstaršie použitie je známe z Homérovej *Ilias a Oddysea*, kde Hermes označoval Oddyseovi vlastnosti bylín. Pojem vznikol až vplyvom sofistov ako protipól *nomoi*, ktoré označovalo napr. zvyky a zákony.

Ako prvý zaviedol prvé definície kultúrnosti alebo kultúrneho jestvovania človeka Platón vo svojich dielach ***Ústava''' ''a ''Zákony – ''pre Platóna je kultúrnosť dosiahnutie [[Cnosť|cností]] (starostlivosť o [[Duša|dušu]] – ''epimeleia'', ktorá sa prejavuje úsilím o vzdelanie – ''paidea'', zacielené na dokonale poznanie – ''epistéme'') a štát vzniká, pretože človek nie je schopný uspokojiť všetky svoje [[Potreba|potreby]], pričom je kľúčové združovanie.

Myšlienky o kultúre rozvíjali taktiež [[Aristoteles]], ktorý ju chápal ako [[polis]] – vzniká z rodových príčin, pričom kľúčové je, aby človek nekonal pudovo (oporou sú právne normy). Podľa Aristotela je základom fungovania polis stabilita a otroctvo.

Pojem kultúra použil [[Marcus Tullius Cicero|Cicero]] v spise ''Tuskulské rozhovory'' ("''philosophia cultura animi – filozofia je kultúrou ducha''";'' "colore animi – kultivovanie ducha a duše"''). Grécku koncepciu ''epimelia ''preložil do latinčiny slovom ''cultura''. Kultúru skúma aj [[Vergilius]], ktorý vo svojich textoch upevňuje Oktaviánov status (Octavianus Augustus ako záchranca drobného človeka a sveta tradičných rímskych cností), idealizovaný vzťah rímskeho človeka ku pôde, dodržiavanie tradičných agrárnych hodnôt ''Eneas'', ''Buccolica'', ''Georgica'').

K významný posunom v oblasti proto-kulturológie prispel historik a [[rím]]sky [[senát]]or [[Tacitus]], ktorý v spise ***Germánia**'' popísal [[zvyk]]y a [[obyčaj]]e, pričom porovnával [[Germánia|Germánov]] s [[Rím]]om. Rimanov označil za národ kultúrny pre ich štátnosť; Germánov ako  barbarov a koristníkov. Podľa Tacita patria ku znakom kultúry: 
hospodársky rozvinutý život, existencia [[štát]]nosti a sebestačnosť.

=== Stredovek ===
<gallery>
Obrázok:Marc_Bloch.jpg|[[Marc Bloch]]
Obrázok:Jacburc2.gif|Burckhardt
Obrázok:Peter_Burke.jpg|Peter Burke
Obrázok:JohanHuizinga.jpg|Johan Huizinga
</gallery>
V [[stredovek]]u sa za jadro kultúry považoval [[náboženský kult]]. Medzi inštitucionálne kultúrne modely stredoveku patrí výchovno-vzdelávací model [[sedem slobodných umení]] nadväzujú na starovek, prvé stredoveké univerzity a zasvätený život ako kultúrny model (kultúrny vzorec [[kresťan]]ského života). Pod kultúrne centrá stredoveku spadajú [[kláštor]]y, [[Knižnica|knižnice]], stredoveké [[hrad]]y, školy, farské [[kostol]]y, obchodné stanice a [[cech]]y. Za vzor hodný nasledovania sa považoval [[svätý]] a [[mučeník]] a zároveň vzniká model [[mešťan]]a.



Prelom stredoveku a renesancie sa stal zároveň predmetom výskumu a kulturologickej reflexie historickej školy [[Škola Annales|annales]] ([[Marc Bloch|Bloch]], [[Jacques Le Goff|Le Goff]], [[Pierre Chaunu|Chaunu]], [[Georges Duby|Duby]], [[Michel Vovelle|Vovelle]]) a historikov ako [[Jacob Burckhardt]], Peter Burke a Johan Huizinga.



=== Novoveká filozofia ===
V renesancii nastáva antropocentrický obrat a pozornosť sa sústreďuje na človeka, dochádza k reformácii cirkvi, rozvíja sa [[veda]], [[umenie]] a vzdelanosť (rozvoj najmä vďaka vynálezu [[kníhtlač]]e). Tvorivosť je znakom sebazdokonaľovania. Na univerzitách vzniká model humanitných vied (''studia humanitas''). V renesančnom Taliansku vznikajú kultúrne centrá v [[Benátky (mesto)|Benátkach]], [[Miláno|Miláne]], [[Florencia|Florencii]] (''Platónska akadémia''). Vo filozofickom diskurze vyniká [[renesančný platonizmus]] ([[Pico della Mirandola|Giovanni Pico della Mirandola]], renesančný synkretizmus, koncepcia človeka v diele ''O ľudskej dôstojnosti''), renesančná prírodná filozofia ([[Mikuláš Kuzánsky|Mikuláš Kuzanský]] a dielo ''O učenej vedomosti; ''[[Giordano Bruno]], ľudská činnosť je kritériom mravnosť; človek je nerozlučne spojený s večnou a nekonečnou prírodou), renesančná sociálna filozofia ([[Machiavelli]]ho ''Vladár'', [[Jean Bodin|Bodinových]] ''Šesť kníh o republike'', ''Utópia ''[[Thomas More|Thomasa Mora]] a ''Slnečný štát'' [[Tommaso Campanella|Tomasa Campanelu]]), rozvíja sa [[Racionalizmus (filozofia)|racionalizmus]] (zakladateľ [[René Descartes|René Descartés]], ''Leviathan ''[[Thomas Hobbes|Thomasa Hobbesa]], [[Baruch Spinoza|Spinozova]] ''Etika ''a ''Rozprava teologicko-politická ''a [[Gottfried Wilhelm Leibniz|Liebnizova]] [[monadológia]]) a [[empirizmus]] (''Nové Organon ''a kategória kultúry v pedagogických spisoch [[Francis Bacon|Francisa Bacona]], ''Rozprava o ľudskom rozume'' [[John Locke|Johna Locka]] – ako sa predstavy a pojmy dostávajú do ľudského vedomia, [[solipsizmus]] [[George Berkeley|Georga Berkeleyho]] v diele ''O základe ľudského poznania'' a ''Dejiny Anglicka'' a'' Traktát o ľudskej prirodzenosti ''[[David Hume|Davida Humea]]). Ku ďalším filozofom v ktorých tvorbe sa dajú nájsť kulturologické reflexie patria [[Michel de Montaigne]] (definícia úpadku v jeho [[esej]]ách), [[Erasmus Rotterdamský]] (kultúra ako civilizácia ;kritika šľachticov, satira ''Chvála bláznivosti''), [[Giovanni Battista Vico]] (taliansky filozof kultúrnej histórie a práva), [[François Rabelais|Francois Rabelais]] (v satire ''Gargantua a Pantagruel'' sa venuje kultúrnej inakosti), [[Jan Amos Komenský|Ján Amos Komenský]] a [[Ján Jesenius]].
Filozofia renesancie sa prelína s obdobím [[barok]]a. Za tri veľké symboly obdobia baroka považuje Störig: [[Descartes (Indre-et-Loire)|Descarta]], [[Baruch Spinoza|Spinoza]] a [[Gottfried Wilhelm Leibniz|Liebnitza]].

Na empirikov a racionalistov nadviazala [[osvietenská filozofia]]: [[Jean-Jacques Rousseau]] (''Emil alebo o výchove'', ''O vedách a umeniach''; kulturologické reflexie dobovej spoločnosti), [[Denis Diderot]] (v Diderotovej ''Encyklopédii ''sa pojem kultúra používa pri vysvetľovaní rastlín), [[Voltaire]] (dôraz na hodnotu kultúry, vývin svetových dejín, holistický prístup štúdia kultúry v dielach ''Listy o Angličanoch'' ''Vláda Karola XII.'', ''Storočie Ľudovíta XIV.'', ''Esej o mravoch a duchu národov''), [[Paul Heinrich Dietrich von Holbach|Holbach]], [[Julien Offray de La Mettrie|La Mettrie]], [[Montesquieu]] (''Perzské listy'' a'' Duch zákonov''), [[Henri de Saint-Simon]] a [[François Marie Charles Fourier|Charles Fouriér]] (zaraďuje sa sem aj [[Francis Bacon|Bacon]], [[John Locke|Locke]], [[David Hume|Hume]], [[Gotthold Ephraim Lessing|Lessing]] a [[Immanuel Kant|Kant]]). V kontexte [[Osvietenstvo|osvietenstva]] je v popredí [[rozum]] ako symbol pokrokovosti (ľudstvo sa vyvíja od [[barbar]]stva k [[Civilizácia|civilizácii]]). Prekvitá spoznávanie kultúrnej odlišnosti vďaka spisom moreplavcov – konfrontácia s kultúrnou inakosťou ([[Marco Polo]], [[James Cook]], [[Kolumbus]], [[Móric Beňovský]]).

V nemeckej klasickej filozofii sú to [[Johann Gottfried von Herder|Herder]] (dielo ''Idey k filozofii dejín ľudstva''; vývoj ľudskosti – [[kultúrny pluralizmus]]), [[Kant]] (podľa Kanta sú ľudia kultivovaní umením a vedou, mravnosť náleží kultúre a vnútorná slušnosť, cnosť ku civilizovanosti), [[Hegel]] (dielo ''Fenomenológia ducha filozofia dejín''; absolútny ideál dospeje k poznaniu, [[dialektická metóda]] – protiklady vývoja a vysvetľovania dejín), [[Johann Christoph Adelung]] a [[Gustav Klemm]] (podľa M. Sokupa ''posunul štúdium kultúrnych dejín ku antropologickému chápaniu kultúry tým, že požadoval koncepciu do ktorých spadá široké spektrum javov a procesov'').  ''V 19. storočí vzniká špecifický model (prototyp súčasného narcisa) – [[Dandizmus|dandy]] a opačný extrém – [[Technokratizmus|technokrat]]. Ku kulturologickým líniám významne prispeli [[Nietzsche]] (záujem o antickú, renesančnú a nemeckú kultúru), [[Friedrich Schiller|Schiller]] (kultivácia človeka cez umenie v diele ''Listy o estetickej výchove'') [[Arthur Schopenhauer]] (prínos indickej filozofie do vlastného systému filozofie) a [[Pozitivizmus|pozitivisti]] ([[Auguste Comte|Comte]], [[Heinrich Rickert]] a ďalší). Samostatnú líniu kultúrneho vývoja rozviedli filozofii [[Karol Marx]], [[Friedrich Engels]] a [[Lenin]] (v marxistickej filozofii diskontinuita ako princíp novodobých dejín súvisiac s Leninovou tézou dvoch kultúr).''
<gallery>
Obrázok:Michel-eyquem-de-montaigne 1.jpg|Michel de Montaigne
Obrázok:Holbein-erasmus.jpg|[[Erasmus Rotterdamský]]
Obrázok:Frans_Hals_-_Portret_van_René_Descartes.jpg|René Descartés
Obrázok:Jean-Jacques_Rousseau_(painted_portrait).jpg|[[Jean-Jacques Rousseau]]
Obrázok:Atelier de Nicolas de Largillière, portrait de Voltaire, détail (musée Carnavalet) -002.jpg|[[Voltaire]]
Obrázok:Johann Gottfried von Herder by Johann Ludwig Strecker, 1775.jpg|[[Johann Gottfried von Herder|Herder]]
Obrázok:Hegel_portrait_by_Schlesinger_1831.jpg|[[Hegel]] 
Obrázok:J_C_Adelung.jpg|[[Johann Christoph Adelung]]
Obrázok:Immanuel Kant portrait c1790.jpg|Kant
Obrázok:Gustav_Klemm.jpg|Gustav Friedrich Klemm
Obrázok:Nietzsche1882.jpg|[[Nietzsche]]
Obrázok:Karl_Marx.jpg|[[Karol Marx]]
</gallery>


== Kulturologické výskumné línie v historiografii, filozofii, sociológii, psychoanalýze, štrukturálnej antropológii a futurológii ==


=== Antropologická línia ===
Súčasne s kulturológiu sa etablovala taktiež** antropológia. **Významný prínos nachádzame v dielach sociálnych a kultúrnych antropológov, ktorí ašpirovali na výskum kultúry ako relatívne autonómnej vrstvy reality – Ruth Fulton Benedictová, Franz Boas, Marvin Harris, Alfred Louis Kroeber a zakladateľ kulturológie [[Leslie White]]. [[Edward Burnett Tylor|Edward Burnett Taylor]] zadefinoval v roku 1871 kultúru z antropologického hľadiska ako 
komplexný celok (základný predmet výskumu je moderná socio-kultúrna antropológia), ktorý zahŕňa [[poznanie]], [[Viera|vieru]], [[právo]], [[umenie]], [[morálka]], [[zákon]], [[obyčaj]]e a ostatné spôsobilosti a zvyklosti získané človekom ako členom spoločnosti. [[Alfred Kroeber]] a [[Clyde Kluckhohn]] zozbierali 164 definící kultúry, ktoré rozdelili na opisné, historické, normatívne, psychologické, štrukturálne, genetické a ďalšie.  [[Sir Julian Sorell Huxley]] rozlíšil základné kultúrne prejavy (mentefakty, sociofakty, artefakty). [[Alain Bloom]] zamieta termín nekultúrne národy a prikladá taktiež dôraz na zachovávané a spoločne zdieľane fenomény konštitucujúce étos.

Z [[Marxizmus|marxistických]] línií, [[François Rabelais|Rabelaisa]], [[Michel de Montaigne|Montaigna]], [[Émile Durkheim|Durkheima]] vychádza línia [[Štrukturálna antropológia|**štrukturálnej antropológie**]], ktorej témou je kauzalita funkcionality, analýza spoločnosti a odhalenie prvkov systémov. Reprezentujú ju [[Claude Lévi-Strauss|C. L. Strauss]] alebo [[René Girard]], Marcel Mauss, Lucien Lévy, Arnold van Gennep a ďalší.  
<gallery>
Obrázok:Edward_Burnett_Tylor.jpg| E. B. Taylor
Obrázok:Levi-strauss_260.jpg|Claude Lévi-Strauss
Obrázok:René_Girard.jpg|René Girard
</gallery>

=== Kultúrno-historická línia ===
Kultúrno-historická línia je spriaznená s filozofiou dejín. Švajčiarsky filozof a historik umenia, predstaviteľ Lipskej školy, [[Jacob Burckhardt]] prispel významne prácami o kritike **kultúrnych dejín a dejín každodennosti** (za kľúčovú považoval [[kríza|krízu]] ako symbol zániku a impulz k vzniku nového; skúmal interakcie medzi [[kultúra|kultúrou]], [[náboženstvo]]m a [[štát]]om).

Holandský kultúrny historik [[Johan Huizinga]] výrazne prispel v oblasti kulturológie prácou ''Homo ludens'', ktorej náplňou je kultúrno-antropologické pojednanie o kultúrnom význame hry  a taktiež prácou'' Jeseň stredoveku'', v ktorej analyzuje stredovekú [[mentalita|mentalitu]].

**Cyklické koncepcie kultúry** v kontexte ideológie [[Konzervativizmus|konzervatívneho]] konceptu kultúry reprezentujú [[Oswald Spengler]] (podľa Spenglera neexistujú dejiny ľudstva, ale len jednotlivých kultúr; výskumom kultúry a dejín v diele ''Súmrak západu'') a [[Arnold Joseph Toynbee]] (nadviazal na Spenglera, svojimi analýzami [[civilizácia|civilizácií]], kultúrnych cyklov a definovaním kultúry ako historickej jednotky). Kulturologické bádanie významným spôsobom posunul konzervatívny filozof [[José Ortega y Gasset]] svojou analýzou [[dav]]ového človeka a [[masa|masy]] (dielo ''Vzbura davov''). Davovovým človekom sa zaoberal aj [[Gustav le Bon]] vo svojom diele ''Psychológia davu ''

Cyklické koncepcie kultúry:
* [[Lineárny]] vývoj – a – b – c –d – z  (nekonečno, zastával [[Kant]])
* [[Dialektický]] vývoj 
* Model špirály (môže fungovať sama o sebe)
* Model Zikkurat (od nižších vývojových štádií k vyšším) 
* Model DNA

Modely kultúrnych cyklov:
* Model [[Ouroboros]] 
* Model kalendárny cyklus
* Model [[Cyklus|cyklický]] 
* Koleso šťastia – Glucksrad

Samostatnou kategóriu pre kulturologický výskum a definovanie kulturológie ako interdisciplinárnej vedy je [[Francúzsko|francúzska]] [[História|historická]] škola, tzv. [[Škola Annales|**škola anales**]], skúmajúca dejiny každodennosti ([[Marc Bloch]], [[Lucien Febvre]], [[Jacques Le Goff]], [[Fernand Braudel]]).  

=== Sociologické koncepcie ===
**Sociologické koncepcie** v kulturologickej výskumne línii reprezentujú [[Max Weber|M. Weber]] a [[Alfred Weber|A. Weber]], [[Norbert Elias|N. Elias]], [[Émile Durkheim|E. Durkheim]], [[Gerhard Schulze|G. Schulze]], [[Karl Mannheim|K. Mannheim]], [[Pierre Bourdieu|P. Bourdieu]].

Americké sociologicko-kulturologické koncepty zastupujú: [[William Fielding Ogburn|W. F. Ougburn]] (výskum dynamiky zložiek kultúry a sociálna zmena;, [[Talcott Parsons]] (významný pre teóriu sociálnej akcie) a  [[Pitirim Alexandrovič Sorokin|P. A. Sorokina]] (zaoberá sa krízou, hovorí o troch supersystémoch – spirituálny, idealistický a materialistický). Predstaviteľ tzv. [[Torontská škola|torontskej školy]] (torontská meidologická škola – predpoklad súvislostí vývoja civilizácie a prostriedkov ľudskej komunikácie), [[Marshall Mcluhan]] zdôrazňuje význam kníhtlače pred ľudstvo a kultúru; zároveň rozdelil média na chladné a horúce; vysokodefiničné a nízkodefiničné. Masové média analyzovali aj [[Denis McQuail]] (pyramída komunikácie), [[Umberto Eco]] a ďalší.

<gallery>
Obrázok:Max_Weber_1894.jpg| Max Weber
Obrázok:Emile_Durkheim.jpg|Karoly Mainheim
|Pierre Bourdieu
Obrázok:Talcott_Parsons.jpg|Talcott Parsons
</gallery>

V 20. storočí sa taktiež vyvinula francúzska sociológia kultúry ([[Raymond Aron]], [[Émile Durkheim]] a [[Pierre Bourdieu]]). V kontexte výskumu kultúry ako vedy o socio-kultúrnych javoch je možné identifikovať snahu ruských sociológov: [[Michail Michajlovič Bachtin]] (teoretik kultúry), [[Alexej Fiodorovič Losev]] (významne prispel k výskumu ruskej kultúry a religionistiky), [[Juri Lotman]] a Vladimír Toporov (Moskovská semiotická škola), [[Viačeslav Ivanov]] (teórie divadla), [[Sergej Averincev]], [[Georgy Gachev]] a ďalší. V priebehu stalinskej éry bol tento výskum pomenovaný [[Marxizmus|marxistickými]] sociálnymi štúdiami, v ktorých sa kulturológia adaptovala ako interdisciplinárny odbor.   

=== Psychoanalytická línia ===
**Psychoanalytickú líniu** výskumu kultúry (inšpiračné impulzy pre vývoj kulturológie) nachádzame v dielach [[Sigmund Freud|S. Freuda]] (zakladateľ [[Psychoanalýza|psychoanalýzy]]; zaoberal sa výkladom snov a sexualitou; ovplyvnil významným spôsobom kulturologické teórie), [[Alfred Adler|A. Adlera]] (kultúrny [[utilitarizmus]] – hodnotné je to, čo slúži v prospech spoločnosti; zaviedol tri koncepty zmyslu života – [[práca]], láska a postoj k blížnemu), [[Géza Róheim|G. Roheima]] (predstaviteľ Budapeštianskej školy; autor [[Ontogenéza|ontogenetickej]] teórie kultúry), [[Anna Freudová]] (vzťah [[matka|matky]] a [[dieťa]]ta; teória obranných mechanizmov),  [[Sándor Ferenczi|S. Ferensa]], [[Harry Stack Sullivan|H. S. Sulivana]], M. Kleinová, K. Horniová, V. Frankl (zakladateľ [[logoterapia|logoterapie]]), [[Heinz Kohut|H. Kohuta]] (tzv. self-psychológia, výskum [[podvedomie|podvedomia]] a [[hlbinná psychológia|hlbinnej psychológie]]). [[Jacques Lacan|J. Lacan]] (predmetom jeho záujmu je štrukturálna [[lingvistika]], [[psychoanalýza]] a teória [[hra|hier]]) a [[Carl Gustav Jung|K. G. Junga]] (štruktúru osobnosti vysvetľuje cez problematiku [[sen|snov]], [[symbol]]ov, [[mýtus|mýtov]] a [[kolektívne nevedomie|kolektívneho nevedomia]] ako duchovné dedičstva predkov) a [[Erich Fromm|E. Fromm]] (v kontexte [[psychoanalýza|psychoanalýzy]] sa zaoberá teóriou snov, [[Biofília|biofíliou]] – láska k životu a [[nekrofília|nekrofíliou]]).  

<gallery>
Obrázok:Sigmund_en_Anna.jpg| Anna Freudová Sigmund Freud
Obrázok:Alfred_Adler1.png| Alfred Adler
Obrázok:Jacques_Lacan.jpg| Jacques Lacan
Obrázok:Carl_Jung_(1912).png| Carl Gustav Jung
</gallery>

=== Kritické teórie kultúry ===
Kritickú teóriu kultúry reprezentujú najmä [[Neomarxizmus|neomarxistickí]] a [[Postmarxizmus|post-marxistickí]] autori, vychádzajúci z [[Karl Marx|Karla Marxa]], ktorí položil dôraz z ekonomickej roviny na kultúrnu a ideologickú základňu, o ktorú sa opiera ekonomické a politické panstvo. Prípravnú pôdu tejto línii vytvorili už [[Jean Jacques Rousseau]]: ''"Potreba vztýčila tróny, vedy a umenia ich upevnili. Milujte nadanie mocipáni tohto sveta, a rozprestrite ochranné krídla nad duchmi, čo ho kultivujú."'' Ku významný filozofom patrí progresívna línia ľavicových autorov ako [[Charles Fourier|Charles Fouriér]], [[Antonio Gramsci]], [[György Lukács]], [[Wilhelm Reich]], neskôr napr. [[Ernst Bloch|Ernest Bloch]] alebo [[Louis Althusser]]. V [[Československo]]m prostredí túto líniu reprezentovali najmä [[davisti]]. Väčšina autorov vychádza z predpokladu, že kultúra alebo niektoré štruktúry [[kultúra|kultúry]] (najmä umeleckej kultúry, mediálnej kultúry a reklamy) sú prostriedkom manipulácie (najmä politickej a ekonomickej) – média sú nástroje, ktorými vládnuca trieda uplatňuje vládu.

<gallery>
Obrázok:Jean-Jacques_Rousseau_(painted_portrait).jpg|[[Jean Jacques Rousseau]]
Obrázok:Charles Fourier (by Hans F. Helmolt).jpg| Charles Fouriér
Obrázok:Gramsci.png| Antonio Gramsci
Obrázok:Bundesarchiv_Bild_183-27348-0008,_Berlin,_Ernst_Bloch_auf_Begegnung_der_Geistesschaffenden.jpg|Ernst Bloch
</gallery>

Kritické teórie o kultúre a umení rozvinula v 20. storočí (od roku 1923 na inštitúte Ústavu sociálnych výskumov univerzity vo [[Frankfurt nad Mohanom|Frankfurte nad Mohanom]]) neo-[[Marxistická filozofia|marxistická]]** Frankfurtská škola** na čele s [[Adorno]]m, [[Max Horkheimer|Horkheimerom]], (najmä ich spoločné dielo ''Dialektika osvietenstva'') [[Jürgen Habermas|Habermasom]], [[Herbert Marcuse|Marcusom]] a [[Erich Fromm|Frommom]]  (ďalej [[Leo Löwenthal|Löwenthal]], [[Walter Benjamin|Benjamin]], [[Friedrich Pollock|Pollock]]).

Hlavnou témou výskumu je mediálna a kultúrna manipulácia (nadväzujúc na [[Marxizmus|Marxa]], [[Fourierizmus|Fouriéra]] [[Antonio Gramsci|Gramsciho]], sociológov [[Émile Durkheim|Durkheima]], [[Existencializmus|existencialistov]] a [[psychoanalýza|psychoanalytikov]]), [[antikapitalizmus]], filozofická interpretácia Marxa, kritika [[Technokracia|technokracie]], monopolizácie a [[pozitivizmus|pozitivizmu]]. Populárna kultúra je v týchto teóriách výsledok interakcie subjektov kultúrneho priemyslu a konzumentov.  

<gallery>
Obrázok:AdornoHorkheimerHabermasbyJeremyJShapiro2.png| Adorno a Horkheimer
Obrázok:Herbert_Marcuse_in_Newton,_Massachusetts_1955.jpeg|Herbert Marcuse
</gallery>

Na Frankfurtskú školu, teórie kultúrnej kritiky [[Antonio Gramsci|A. Gramsciho]], [[Louis Althusser|L. Althaussera]], ľudové hnutia [[Jacques Lacan|J. Lacana]] a tzv. [[Frank Raymond Leavis|Leavisovskú]] generáciu literárnych kritikov (analýzy jazyka a literárneho textu) nadviazala tzv. [[Birminghamská škola]], Britských kultúrnych štúdií (cultural studies), ktorej hlavnou témou bola analýza [[masová kultúra|masovej kultúry]], odhaľovanie znakov, aktívny percipient, analýza [[Subkultúra|subkultúr]], analýza [[žáner|žánrov]], [[ekonómia|ekonómie]] [[média|médií]], [[Etnografia|etnografický]] prístup a textová analýza, kultúra mládeže, [[Triedny boj|triedne]] vzťahy, média a [[film]], [[politika]] a skúmanie kultúry vnútri. Autori boli najmä ľavicovo orientovaní a prispievali aj do časopisu ''New Left Review'', ktorý založil jeden z predstaviteľov, kultúrny teoretik [[Stuart Hall|S. Hall]] (zaviedol koncept kódovania a dekódovanie v masovej kultúre). Pôvodnú Birminghamskú školu reprezentujú autori ako [[Stuart Hall]], [[Richard Hoggart]], [[Raymond Wiliams]] a [[E. P. Thompson]].

Ku kritickým teóriám kultúry patrí taktiež línia neomarxistických a post-marxistických filozofov, filozofia [[alterglobalizmus|alterglobalizmu]] a antiglobalizmu, [[ekofilozofia]] a zelená ľavica, niektoré línie [[postštrukturalizmus|post-štrukturalizmu]] a ďalšie smery zamerané na hľadanie alternatív voči [[kapitalizmus|kapitalizmu]] a [[Neoliberalizmus|neoliberalizmu]].

Ku súčasným predstaviteľom kritickej teórie patrí aj [[Marek Hrubec]], [[Jan Keller]], Michael Hauser a kultúrny kritik [[Slavoj Žižek]].  

=== Futurologická línia ===
V 20. storočí sa taktiež vyvinula** futurologicko-kulturologická línia*', ktorú reprezentujú [[Francis Fukuyama]] (v diele *Koniec dejín a posledný človek* – vízia konca dejín a nemožnosti vybudovania alternatívy voči [[liberálna demokracia|liberálnej demokracii]]), [[Samuel Huntington]] (definoval príčiny civilizačných konfliktov, charakteristické črty civilizácií), [[John Naisbitt]] a [[Patricia Aburdeneová|Patricia Aburdene]] (spoločné prognostické diela *Megatrendy 2000 alebo 10 nových smerov na 90-te roky*; *Megatrendy, 10 nových princípov, ktoré transformujú naše životy*), [[Alvin Toffler]] (digitálna revolúcia, komunikačná revolúcia a revolúcia korporácií ako i technológií, zmeny v spoločnosti, nárast moci v oblasti militarizácie). Zo Slovenských futurológov sú významní najmä [[Ladislav Hohoš (filozof)|Ladislav Hohoš]] alebo [[Ivan Klinec]]. 

<gallery>
Obrázok:Francis_Fukuyama_2005.jpg| Fukuyama
Obrázok:Samuel_P._Huntington_(2004_World_Economic_Forum).jpg| Huntington
Obrázok:Alvin_Toffler.jpg| Toffler
</gallery>

== Trendy v kulturologickom diskurze v 20. a 21. storočí ==
Mimoriadne kľúčové sú antropologicko-kulturologické reflexie V. Soukupa (tzv. Pražská kulturologická škola), ktoré hlásajú návrat k L. A. Whiteovi s vyššou nadstavbou: *„Kulturologie se pokouší překonat roztříštěnost přístupu ke kultuře a odhalit vnitřní vztahy, které mezi kvalitativně různými oblastmi kultury existují.“*

Bratislavská kulturologička Z. Slušná popisuje súčasný kulturologický diskurz následovne: *„Aktuálne definície a najmä akademický diskurz kultúru prezentuje ako pluralitné, rôznorodé a rovnocenné „spôsoby jestvovania ľudí“ a nahromadené výdobytky a výtvory charakteristické špecifiká života a činorodej aktivity jednotlivcov ako nimi tvorených sociálnych skupín, V aktuálnych konceptoch kultúry nachádzame odpovede na výzvy „tradične antropologického nazerania“ (kultúra ako spôsob života) ako aj postmodernej arbitrálnej selekcie tovarov kultúry z globálneho  supermarketu.“ *

[[Dalimír Hajko]] opisuje úlohu kulturológie v spájaní jednotlivých druhov ľudského usilovania na poli kultúry.

<gallery>
Obrázok:Konrad_Lorenz.JPG| Konrad Lorenz
Obrázok:Al_Gore.jpg| Al Gore
</gallery>

Existujú dva hlavné smery perspektívnych línií kulturológie v 21. storočí:
# Smery analyzujúce mravnú zodpovednosť ([[Aldo Leopold]], [[Henryk Skolimowski]], [[Erich Fromm]])
# Smery vychádzajúce zo zmeny spoločenského zriadenia ([[Al Gore]], [[Jan Keller|Ján Keller,]] [[Josef Šmajs]], [[Juraj Kučírek]])
Ku ďalším výskumným smerom smerom patrí [[eko-filozofia]] (napr. *8 smrteľných hriechov civilizovaného ľudstva* [[Konrad Lorenz|K. Lorenza]];* Zem na miske váh* [[Al Gore|Al Gora]], enviro-antropológia [[Juraj Kučírek|J. Kučírka]]), [[bioetika]], skúmajúce etické problémy v praktickom výkone vedeckej praxe; biokulturológia (atribútna rovina skúmajúca hranicu medzi človekom a inými organizmami; pr. *Ľudia v kultúre* od [[Ino Rossi|Ina Rossiho]]), [[postmoderna|postmoderné koncepcie]] (boj proti racionalizácii, univerzalizmu, totalitarizmu, inštitúciám, odmietnutie objektívnej pravdy, skúmanie jazyka pod vplyvom [[Heidegger]], [[Ludwig Wittgenstein|Wittgensteina]]; diverzifikácia hodnôt – [[Jean-François Lyotard|Lyotardova]] *postmoderná situácia; *[[Michel Paul Foucault|Foucault]] [[Roland Barthes|Barthes]], [[Umberto Eco|Eco]], [[Gilles Deleuze|Deleuze]], [[Jacques Derrida|Derrida]]), problematika kultúry a [[globalizácia|globalizácie]] (pr. *Plantárne vedomie a spoluzodpovednosť* [[Anton Hykisch|Antona Hykischa]]; zborník *Kultúra a globalizácia'' katedry kulturológie FF UKF v Nitre), permakultúra, ontologická kulturológia a kultúrna animácia (rozvoj kreativity a zmena vzťahu človeka k prostrediu).

Ku hypermoderným koncepciám kultúry patrí napr. Gilles Lipovetsky.

## Kulturologické koncepcie na Slovensku
* Maxistický koncept kultúry (Laco Novomeský, Vladimír Clementis, davisti)
* Filozofia kultúry Ladislava Hanusa (novotomizmus, vzťah kultúry a kresťanstva, tradícia a snaživosť, organický pluralizmus)
* Filozofia kultúry Štefana Polakoviča (katolícky fundamentalizmus)
* Tatarkova koncepcia kultúry
* Kulturologická koncepcia Jána Lajčiaka
* Koncepcia slovenskej kultúry Jozefa Škultétyho
* Kulturologická koncepcia Martina Rázusa
* Smrekov koncept umenia a kultúry
* Scientistický kulturologický koncept vedeckej syntézy (Igor Hrušovský)
* Štrukturalistický model kultúry 
* Kultúrno-historické koncepcie: Lipták, Fisherová
* Umenovedné podnety pre kulturológiu: Bakoš, Pašteka
* Bratislavská škola (Fisherová, Gažová, Slušná) 
* Nitrianska škola (Liba, Šabík, Hajko)

## Uplatnenie kulturológov
Kulturológovia sa uplatňujú na rôznych stupňoch riadenia a v rôznych oblastiach organizácie kultúrneho života, vo všetkých typoch kultúrnych, kultúrno-spoločenských, kultúrnovzdelávacích a osvetových zariadení ako kultúrno-výchovní pracovníci, organizátori a realizátori kultúrnych aktivít v štátnych i neštátnych organizáciách a spolkoch, občianskych a cirkevných združeniach, v nadáciách vládnych, mimovládnych a európskych inštitúciách, ktoré sa podieľajú na kultúrnom živote spoločnosti. Okrem toho sú absolventi spôsobilí pracovať ako hudobní kritici (muzikológovia), divadelní (teatrológovia), literárni, výtvarní alebo filmoví kritici. Na základe získaných vedomostí počas štúdia je absolvent štúdia kulturológie pripravený na odbornú prácu v oblasti výskumu kultúry, na vzdelávaciu prácu v oblasti regionálnej a národnostnej kultúry Slovenska, v oblasti knižnej kultúry, v edičnej práci, v osvetovej a popularizačnej činnosti (osvetové strediská), na animáciu kultúrnych a sociálnych procesov, na prácu v oblasti manažmentu a marketingu v kultúre, na prácu v médiách, na prácu pri ochrane európskeho i národného dedičstva a pod.


Obrázok:Bratislava-slovenská_národná_galéria.jpg| Slovenská národná galéria
Obrázok:Národné_osvetové_centrum.JPG| Národné osvetové centrum
Obrázok:Slovak_National_Theater_-_Bratislava.jpg| Slovenské národné divadlo
Obrázok:Slovenská_akadémia_vied.JPG|Slovenská akadémia vied
Obrázok:Martin74.JPG|Matica slovenská
Obrázok:Pamatnik_SNP_BB.JPG| Múzeum SNP
Obrázok:Slovenska_narodna_kniznica_Martin_detail.JPG| Slovenská národná knižnica
Obrázok:BA-riverfront-06.jpg| Slovenské národné múzeum
Obrázok:Kosice_(Slovakia)_-_The_Slovak_Technical_Museum.jpg| Slovenské technické múzeum
Obrázok:Banska-Bystrica-state-opera.jpg| Štátna opera


## Významní kulturológovia teoretici v súčasnosti

* Johan Fjord Jensen (dánsky literárny historik, kulturológ a pedagóg);
* A. Arnold, G. V. Drach, N. S.  Zlobin, M. S. Kagan, V. M. Mezhuyev, Y. N. Solonin, M. B. Turov, B. S. Yerasov, A. S. Karmin, V. A. Lukov, A. A. Pelipenko, E. V Sokolov, A. Ya. Fliyer, S. N. Ikonnikova, I. V. Kondakov, E. A. Shulepova, I. G. Yakovenko, (I. Akhiezer, L. G. Ionin, L. N. Kogan, A. I. Shendrik, A. A. Belik, Ye. A. Orlova, A. S. Orlov-Kretschmer, Yu. M.. Reznik, O. Astaf'eva, I. M. Bykhovskaya, K. E. Razlogov, N. A. Hrenov, Juri Lotman, V. N. Toporov, V. V. Ivanov, E. M. Meletinsky, G. I. Zvereva, A. I. Kravchenko, T. F. Kuznetsova, L. M. Mosolova, V. V. Ivanov, S. S. Averintsev, A. Y. Gurevich, M. L. Gasparov, G. S. Knabe, E. M. Miletinskiy, V. N. Romanov, T. V. Vasilyeva, N. V. Braginskaya, V. V. Bibikhin, Alexander Dobrokhotov (ruská kulturologická tradícia)
*Mgr. Michal Prokop (kulturológ, český spevák, skladateľ, bývalý politik a minister kultúry Česka, moderátor a kultúrny činiteľ)
* Doc. PhDr. Martin Soukup, Ph.D., (kultúrny antropológ); 
* PhDr. et Mgr. Martin Rychlík, Ph.D. (kulturológ, antropológ, teoretik kultúry, etnológ a novinár); 
* PhDr. Václav Soukup, CSc. (kultúrny antropológ); 
* PhDr. Miloslav Lapka, CSc. (ekológ a kulturológ);
* PhDr. Barbora Půtová (kulturologička a historička umenia);
* prof. PhDr. Peter Liba, DrSc. (vysokoškolský pedagóg, literárny vedec, kritik a kulturológ); 
* prof. PhDr. Dalimír Hajko, DrSc. (vysokoškolský pedagóg, filozof, kulturológ, literárny kritik a esejista); 
* prof. PhDr. Vincent Šabík, CSc. (vysokoškolský pedagóg, literárny vedec a kritik, kulturológ, prekladateľ);
* doc. PaedDr., Július Lomenčík,  PhD. (literárny vedec, básnik, kulturológ, povolaním vysokoškolský pedagóg)
* doc. Dr. Jozef Mravík, CSc. (kulturológ, esejista, národovec a slovanofil)
* prof. PhDr., Imrich Sedlák, CSc. (literárny a kultúrny historik, organizátor, vedecký i dokumentačný pracovník v slovakistickej, literárnohistorickej, kulturologickej a literárnomúzejnej oblasti, vysokoškolský pedagóg)
* PhDr. Ján Tazberík, CSc., (básnik, literárny kritik, kulturológ, literárnovedný a kultúrno-osvetový pracovník)
* PhDr. Viktor Timura, Csc, plk. (kulturológ, esejista, spisovateľ)
* prof. PhDr. Viera Gažová, CSc. (vysokoškolská pedagogička, kulturologička); 
* Doc. PhDr. Anna Fischerová, CSc. (vysokoškolská pedagogička, kulturologička); 
* Doc. PhDr. Adela Kvasničková, CSc. (vysokoškolská pedagogička, kulturologička); 
* Doc. PhDr. Ivan Dubnička, PhD. (vysokoškolský pedagóg, kulturológ, politológ a publicista); 
* Prof. PhDr. Hana Pravdová, PhD. (vysokoškolský pedagóg)
* Mgr. Beáta Benczeová, PhD.
*PhDr. Michal Benedik, PhD. (kulturológ, pedagóg, publicista, operný dramaturg)
* Mgr. Jana Verešová Ondrejková
* Mgr. Adela Vinczeová-Banášová 
* Mgr. Monika Kapráliková, PhD.
* Mgr. Marek Adamov (riaditeľ občianskeho združenia Truc sphérique a kultúrneho uzla Stanica Žilina-Záriečie, člen Rady pre umenie – poradného orgánu ministra kultúry)
*Mgr. Barbora Uríková (produkčná a dramaturgička kultúrneho uzla Stanica Žilina-Záriečie),
*Doc. PhDr. Peter Žeňuch, DrSc. (vedúci vedecký pracovník. riaditeľ SÚJS SAV)
*Mgr. Peter Himič, PhD. (divadelný vedec)
*Adam Pluszka (básnik, prozaik, literárny a filmový kritik), 
*Mgr. Michal Frank (žurnalista), 
*Mgr. Vlado Bálint (pedagóg, spisovateľ, bývalý zamestnanec rozhlasu a divadla),  
*Mgr. Marek Šindelka (básnik a prozaik), 
*Mgr. Jozef Krasula (divadelník), 
*Mgr. Margaréta Vyšná (riaditeľka Strediska národnostných vzťahov Matice slovenskej), 
*Mgr. Zuzana Pekaríková (administratívna asistentka, Kolégium Antona Neuwirtha), 
*Mgr. Denisa Zlatá (projektová manažérka – Inštitút pre dobre spravovanú spoločnosť) 
*Mgr. Veronika Kudlačáková (produkčná Starého divadla Karola Spišiaka v Nitre).

## Referencie

## Pozri aj
* Filozofia dejín
* Filozofia 20. storočia
* Súčasná filozofia
* Frankfurtská škola
* Kultúrna antropológia

## Externé odkazy
* 
* Katedra kulturológie FF UKF Nitra http://www.kkult.ff.ukf.sk/
* Katedra kulturológie FF UK Bratislava http://www.fphil.uniba.sk/index.php?id=kkul 
* Katedra kulturologie FF UK Praha http://www.kulturologie.ff.cuni.cz
* Inštitút estetiky, vied o umení a kulturológie – IEVUK http://unipo.sk/filozoficka-fakulta/ievuk/oinstitute/historia 
* Culto - asociace kulturních otázek 


Kategória:Sociológia