open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nicolas Cotoner

Fra' **Nicolas Cotoner**, celým menom **Nicolas Cotoner y de Oleza** (* 1608, Malorka, Aragónske kráľovstvo – † 29. apríl 1680, Valletta, Malta) bol španielsky šľachtic a 61. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Podobne ako jeho starší brat Rafael Cotoner bol aj Nicolas súdny zriadenec na Malorke a neskôr bojoval vo vojne o Candiu (dnes Iraklio na Kréte). Po smrti brata a veľmajstra Rádu bol Nicolas 23. októbra 1663 jednomyseľne zvolený do funkcie veľmajstra Rádu. V minulosti sa stalo len raz, že boli dvaja bratia veľmajstrami – na prelome 13. a 14. storočia nimi boli – Guillaume de Villaret a Foulques de Villaret.

Dvadsaťpäť rokov trvajúce obliehanie Candie, v ktorom maltézski rytieri zohrali veľkú a hrdinskú úlohu, sa skončilo v roku 1670 a nad hradbami Kréty zaviala turecká vlajka. Nicholas Cotoner sa obával, aby Turci nabudúce neobrátil pozornosť na Maltu a nechceli sa pomstiť sa podporu, ktorú Rád poskytoval Benátčanom počas obliehania Candie. Okamžite preto podnikol kroky na zvýšenie bezpečnosti ostrova. Angažoval najtalentovanejšieho talianskeho inžiniera Antonio Maurizio Valperga a pod jeho vedením sa začalo s výstavbou opevnenia známeho ako *Cottonera Lines* (slovensky *Cottonerove línie*). Základný kameň Bašty sv. Mikuláša položil veľmajster 28. augusta 1670. Práce na Cottonera Lines pokračovali s veľkým nasadením desať rokov, nakoniec však boli pre nedostatok zdrojov zastavené. Stavba asi tridsať rokov chátrala, nakoniec ju dokončil v roku 1716 veľmajster Ramon Perellos y Roccaful. Opevnenie Floriana bolo rozšírené, pod dohľadom Valpergu bola pri vstupe do veľkého prístavu postavená pevnosť Fort Ricasoli.

Zatiaľ čo sa Rád v roku 1675 pripravoval vyslať posily na pomoc poľskému kráľovi Jána Sobieskiemu v boji proti Turkom, vypukol na Malte mor. Počas epidémie v rokoch 1675–1676 na mor zomrelo na ostrove asi 11 300 ľudí. Veľmajster zaviedol prísne potrebné opatrenia na ochranu obyvateľov, v prístave Marsamuscetto bola zriadené *lazaretto, v* roku 1676 veľmajster založil v nemocnici Sacra Infermeria katedru anatómie a chirurgie.

Cotoner tiež priniesol na Maltu veterné mlyny, prvé tri nechal postaviť vo Floriane, Bormle a Żebbuġu. Tie generovali nové príjmy do rádovej pokladnice a nasledujúci veľmajstri pokračovali v budovaní ďalších mlynov po celom ostrove. Cotoner sa venoval aj duchovnému blahu aragónskych rytierov a v roku 1674 položil základný kameň Kostola Panny Márie Pilarskej vo Vallette (neďaleko *[[Auberge d'Aragon]]*). Počas jeho pôsobenia bola ďalej skrášľovaná aj Konkatedrála svätého Jána.

Nicholas Cotoner úspešne vládol šestnásť rokov a zomrel 29. apríla 1680 vo veku 75 rokov, čo spôsobilo veľký zármutok rádových bratov a maltézskeho ľudu. Jeho srdce bolo prevezené na Malorku a jeho telesné pozostatky pochované v kaplnke Aragónska v Konkatedrále svätého Jána.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Španielski šľachtici
Rafael Cotoner

Fra' **Rafael Cotoner**, celým menom **Rafael Cotoner y de Oleza** (* 1601, Malorka, Aragónske kráľovstvo† 20. október 1663, Valletta, Malta) bol španielsky šľachtic a 60. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Do Rádu vstúpil ako sedemročný v Aragónskom jazyku. Ako mladý rytier s povesťou múdrosti a obozretnosti postupoval v hierarchii rádu, získal dôležité pozície ako napr. exekútor Negroponte a Malorky. Po smrti veľmajstra Annet de Clermont-Gessanta bol Cotoner jedným z niekoľkých kandidátov na túto funkciu. Voľby sa ukázali ako ťažké, prvé hlasovania nepriniesli jasný výsledok. Nakoniec bol 6. júna 1660 za veľmajstra vybraný práve Cotonera.

Jedným z najvýznamnejších úspechov jeho vlády bolo rozšírenie Starého oddelenia nemocnice Sacra Infermeria. Jeho vášeň pre umenie ho priviedla k obohateniu kláštorného kostola (Konkatedrály svätého Jána) angažovaním talianskeho barokového umelca Mattia Pretiho, známeho ako *Il Cavalier Calabrese* (slovensky *Kalabrijský gavalier*). Preti bol poverený výzdobou stropu kostola výjavmi zo života sv. Jána Krstiteľa. Ako odplatu za svoje služby bol prijatý do Rádu.

Flotila Rádu zostala aktívna aj počas Cotonerovho magisteria. Vyslal sedem galér na pomoc benátskemu mestu Candia (dnešný Iraklio na Kréte), kde maltský prápor zohral kľúčovú úlohu pri odrazení Turkov až do ich konečného víťazstva v roku 1669. Medzitým plavidlá Rádu čelili neustálemu prenasledovaniu zo strany severoafrických korzárov, čo často viedlo k potýčkam, zajatiam a stratám na životoch.

Život veľmajstra Cotonera sa náhle skončil, keď sa vracal z Boschetto do Valletty na Sviatok Panny Márie Pilarskej (12. októbra). Dostal horúčku a zomrel 20. októbra 1663. Cotonera pochovali v aragónskej kaplnke Konkatedrály svätého Jána vo Vallette.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Španielski šľachtici
Studios Jenner

[náhľad|Letecký pohľad na Jenner Studios v roku [1973 po ich čiastočnej prestavbe po požiari v roku 1967.]]

**Studios Jenner** alebo **Les Studios de la rue Jenner** bolo francúzske filmové štúdio nachádzajúce sa v Paríži. Ateliér založil režisér Jean-Pierre Melville v roku 1947 a fungoval do roku 1973. V roku 1967 filmový komplex spustošil požiar.

## Lokalita
Hlavný vstup do štúdia sa nachádzal na 25 bis rue Jenner.

## História
Filmové štúdiá založil v roku 1947 francúzsky filmár Jean-Pierre Melville, aby tam nakrúcal svoje filmy. Medzi snímky, ktoré sa tam nakrútili patria napríklad *Les Enfants Terribles* (1950), *Bob hazardér* (1955), *Le Trou* (1959), *Léon Morin, prêtre* (1961), *Udavač* (1962), *L'Aîné des Ferchaux* (1963) alebo *Le Deuxième Souffle* (1966). V Studios Jenner nakrúcali aj filmári Jacques Becker či Jean-Luc Godard. V roku 1967 keď v ateliéroch vznikol film *Samuraj* s Alainom Delonom, štúdia zničil požiar. Po smrti režiséra Melvilla v roku 1973 bol komplex nevyužívaný.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Jean-Pierre Melville – Le samouraï (1967)

Kategória:Francúzske filmové štúdiá
Kategória:Kinematografia vo Francúzsku
Kategória:Filmové podniky
Kategória:Podniky založené v 1947
Kategória:Podniky zaniknuté v 1973
Kategória:Požiare vo Francúzsku
Michaela Židlická

Doc. JUDr. **Michaela Židlická**, Dr. (počas prvého manželstva: **Křetínská**; * 18. august 1952, Brno, ČSR) je česká právnička, sudkyňa a právna vedkyňa: právna romanistka a civilistka. V rokoch 2004 až 2014 bola sudkyňou Ústavného súdu ČR. Je autorkou alebo spoluautorkou viacerých kníh prevažne z oblasti rímskeho práva. Bola spoluzakladateľkou časopisu *[[Orbis Iuris Romani]]*.

Jej synom je český podnikateľ Daniel Křetínský.

## Život
Narodila sa v roku 1952 v Brne. V roku 1975 absolvovala Právnickú fakultu J. E. Purkyně (dnešná Masarykova univerzita) a následne pracovala ako podniková právnička. V roku 1981 získala v Brne titul doktor práv. Postgraduálne štúdium získala v rokoch 1992 až 1995 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského, kde sa pod vedením Petra Blahu sústredila na rímske právo. Od roku 1991 vyučovala rímske právo na Masarykovej univerzite a od roku 1999 bola garantkou tohto odboru. V roku 2002 sa habilitovala na Trnavskej univerzite v Trnave. Absolvovala množstvo odborných stáží v zahraničí, najmä vo Francúzsku a Rakúsku. 16. júna 2004 ju český prezident Václav Klaus vymenoval za sudkyňu Ústavného súdu ČR, kde pôsobila až do roku 2014.

## Dielo
**Výber**

* 
* *Negotiorum gestio* (1998)
* *Kauce při hrozící škodě v římském právu – Cautio damni infecti* (2000)
* *Dějiny soukromého práva: římské právo soukromé a jeho vliv na vývoj evropského právního myšlení* (2010)

## Referencie

Kategória:Osobnosti z Brna
Kategória:Českí právni romanisti
Kategória:Českí vedeckí spisovatelia
Kategória:Sudcovia Ústavného súdu Českej republiky
Kategória:Absolventi Právnickej fakulty Masarykovej univerzity
Kategória:Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Vyučujúci na Právnickej fakulte Masarykovej univerzity
Adrien de Wignacourt

Fra' **Adrien de Wignacourt** (* 1618, Francúzske kráľovstvo† 4. február 1697, Valletta, Malta) bol francúzsky šľachtic a 63. veľmajster Rádu svätého Jána (*dnes* Maltézsky rád).

Pochádzal z francúzskeho jazyka (Langue of France), bol synovcom bývalého veľmajstra Alofa de Wignacourt. Postupne stúpal v hierarchii Rádu až sa stal hlavným pokladníkom. Po smrti veľmajstra Gregoria Carafu bol 24. júla 1690 zvolený za veľmajstra. Jeho prvý čin po prevzatí vlády bolo založenie fondu pomoci pre vdovy a siroty maltských vojakov, ktorí padli vo vojnách proti Turkom.

V roku 1693 zasiahlo Maltu hrozné zemetrasenie, ktoré trvalo tri dni a spôsobilo na ostrove značné škody a utrpenie. Katedrálny kostol v Mdine bol úplne zničený a ostatné budovy utrpeli najťažšie. Následky tohto zemetrasenia boli na Sicílii ešte vážnejšie a mesto Augusta bolo úplne zničené. Keď sa táto smutná informácia dostala k veľmajstrovi, okamžite odoslal bohaté zásoby, na ktoré bohatší rytieri bohato prispeli, čím zmiernil biedu nešťastných obyvateľov Sicílie.

Pozoruhodným úspechom bolo urovnanie 40-ročného sporu medzi Rádom a Janovskou republikou o námorné pozdravy, ktorý sa začal počas vlády veľmajstra Lascarisa a viedlo k vylúčeniu Janovčanov z Rádu. Vďaka úsiliu Wignacourta a pápeža Inocenta XII. došlo k zmiereniu a Janovčania boli opäť prijatí do Rádu.

Po úspešnej sedemročnej vláde Adrian de Wignacourt zomrel 4. februára 1697 vo veku 79 rokov, pochovaný je v kaplnke France v Konkatedrále svätého Jána vo Vallette.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Francúzski šľachtici
Krivá (prítok Čierňavy)

**Krivá** je vodný tok vo Veľkej Fatre na území okresu Ružomberok. Je to ľavostranný prítok Čierňavy s dĺžkou približne 4,2 km a je tokom V. rádu. Preteká územím Národného parku Veľká Fatra.

## Priebeh toku
Potok pramení v strednej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Šiprúň., na severozápadnom úbočí Malej Smrekovice (), v nadmorskej výške približne 

Pramenná oblasť viacerých zdrojníc sa nachádza v Národnej prírodnej rezervácii Jánošíkova kolkáreň a po ich spojení bystrina tečie severozápadným smerom. Na úpätí vrchu Rumbáre () opúšťa územie chránenej oblasti a stáča sa viac severným smerom. Priberá pravostranný potok a onedlho vytvára na úpätí Vyšnej Krivej () výrazný esovitý oblúk až na juhozápad a opäť na severozápad. Nasleduje významný ľavostranný prítok Rumbáre z rovnomennej doliny pod Perušínom (), odkiaľ pokračuje na sever. Pred samotným ústím sa ešte stáča na západ a v nadmorskej výške približne  sa vlieva ľavostranne do Čierňavy, ktorá je prítokom Ľubochnianky. Potok patrí do povodia rieky Váh.  

Potok pramení a preteká katastrálnym územím obce Ľubochňa v okrese Ružomberok v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Veľká Fatra
* Šiprúň (geomorfologický podcelok)

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky vo Veľkej Fatre
Kategória:Povodie Váhu
Kategória:Vodné toky v okrese Ružomberok
Marc'Antonio Zondadari

Fra' **Marc'Antonio Zondadari** (* 26. november 1658, Siena, Toskánske veľkovojvodstvo – † 16. jún 1722, Valletta, Malta) bol toskánsky šľachtic zo Sieny a 65. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Bol synovcom Fabia Chigiho, ktorý pôsobil ako inkvizítor na Malte v rokoch 1634 až 1639 a neskôr sa stal pápežom Alexandrom VII. Jeho brat Antonfelice Zondadari bol kardinálom. Svoju službu v Ráde začal na galérach v Neapole. Jeho odvážne a rozhodné vystupovanie mu vynieslo dôležité úlohy v rámci rádu, vrátane veľvyslanca na pápežskom dvore v Ríme. Nakoniec sa v roku 1709 stal Bailiff Grand Cross a General of the Galleys.

Po smrti veľmajstra Raimondo Perellos y Roccafull bol 13. januára 1720 zvolený za veľmajstra Maltézskeho rádu. Obdobie jeho vlády znamenalo bezkonkurenčnú dominanciu v Stredozemnom mori. Jeho hlavnou prioritou bolo zavedenie disciplinárnych opatrení v rámci Rádu a vydal brožúru s názvom *Breve istruzione dell'Ordine Militare di San Giovanni di Gerusalemme* (slovensky *Stručné pokyny vojenského Rádu svätého Jána z Jeruzalema*), aby načrtol ideály, ktoré by sa členovia mali snažiť presadzovať. Počas krátkej dvojročnej vlády boli námorné aktivity Rádu obzvlášť výrazné. Dôraz kládol na dôležitosť námornej sily a usilovne pracoval na zvýšení sily a efektívnosti námorníctva.

Zondadari začal stavbu dvoch nových plavidiel San Raimondo a San Giorgio, ktoré sa mali pripojiť k existujúcej flotile San Giovanni, San Giacomo a Santa Caterina.

Jeho pôsobenie vo funkcii veľmajstra sa tiež zhodovalo s vrcholom baroka. Udelil privilégiá Maltskej univerzite a poveril talianskeho architekta Romana Carapecchiu, aby navrhol nový mestský palác vo Vallette, dnes známy ako Banca Giuratale. Ako uznanie jeho impozantných opevnení udelil mestu Bormla meno Cospicua.

V januári 1722 ochorel a po šiestich mesiacoch trápenia zomrel 16. júna 1722. Jeho hrob sa nachádza naľavo od hlavného vchodu do Konkatedrály svätého Jána. Jeho srdce bolo prevezené do Sieny.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Talianski šľachtici
Kategória:Osobnosti zo Sieny
António Manoel de Vilhena

Fra' **António Manoel de Vilhena** (* 28. máj 1663, Lisabon, Portugalské kráľovstvo – † 10. december 1736, Valletta, Malta) bol portugalský šľachtic a 66. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (dnes Maltézsky rád).

Bol príbuzným portugalského kráľa a synom prvého grófa z Vila Flor. V mladom veku vstúpil do Maltézskeho rádu a pokračoval vo vynikajúcej kariére rytiera. V roku 1703 bol Manoel vymenovaný za bailifa z Acre a o desať rokov neskôr sa stal pilierom *Kastílskeho a portugalského jazyka* (anglicky *Langue of Castile and Portugal*). Dostal sa až do pozície Veľkého kancelára, túto funkciu zastával až do roku 1715.

Keď veľmajster Raimondo Perellos y Roccafull zomrel, bol nominovaný na najvyšší post v Ráde, ale prehral s Marc'Antoniom Zondadarim. Ten zomrel po dvoch rokoch a 19. júna 1722 sa stal veľmajstrom António Manoel de Vilhena.

Medzi Malťanmi bol obľúbený a počas svojej vlády pomohol zlepšiť životnú úroveň na ostrove. Jedným z jeho významných úspechov bola výstavba predmestia Floriana, ktorá zmiernila tlak na problémy s bývaním vo Vallette. Zreorganizoval nemocnicu Sacra Infermeria a založil charitatívne inštitúcie vrátane domova pre chudobné ženy a ženy bez domova a nemocnice pre pacientov s terminálnymi chorobami.

Manoel tiež poveril francúzskeho inžiniera Charlesa Françoisa de Mondiona, aby navrhol pevnosť na ostrove Lazzaretto v prístave Marsamxett, ktorý bol neskôr na jeho počesť premenovaný na ostrov Manoel.

António Manoel de Vilhena bol zástancom umenia a počas pôsobenia ako veľmajster dal postaviť niekoľko stavieb, ktoré existujú dodnes. Dohliadal na rekonštrukciu Mdiny, budovy paláca Vilhena a založenie divadla Manoel, jedného z najstarších divadiel v Európe, ktoré sa používa dodnes.

V roku 1724, ako uznanie úlohy Rádu ako obrancu kresťanstva, mu pápež Benedikt XIII. udelil najvyššie pápežské vyznamenanie udeľované panovníkom.

António Manoel de Vilhena zomrel 12. decembra 1736 vo veku 74 rokov. Jeho hrob v kaplnke *Langue of Kastília, Leon and Portugal* v Konkatedrála svätého Jána zdobí nádherný bronzový pomník.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Osobnosti z Lisabonu
Kategória:Portugalskí šľachtici
Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Astra alpínska lysá

**Astra alpínska lysá** () je poddruh trvácej vysokohorskej byliny rodu astra, z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Prirodzene sa vyskytuje iba na Slovensku.

## Opis
Astra alpínska lysá je trváca vysokohorská bylina. Byľ je vystúpavá až priama, jednoduchá, pritlačene chlpatá, riedko olistená, vysoká 10 až 20 cm. Listy sú striedavé, sediace, čepeľ je celistvookrajová, kopijovitá až elipsovitá. Úbor je jediný, vrcholový, lúčovité kvety sú piestikovité, fialovomodré, lúče sú úzko kopijovité až čiarkovité. Rúrkovité kvety sú žlté, päťpočetné.

## Rozšírenie
Astra alpínska lysá sa hojne vyskytuje v Belianskych Tatrách, v Západných Tatrách v masíve Širokej, Červených vrchoch, na Osobitej a v oblasti Sivého vrchu.

## Ekológia
Astra alpínska lysá obsadzuje vhodné stanovištia na karbonátových skalách, skalných a trávnatých svahoch v podhorskom až subalpínskom vegetačnom stupni. Kvitne od júna do augusta.

Na Slovensku sa považuje za zraniteľný (VU) taxón. Na základe posledného spracovania údajov (2022) a vzhľadom k tomu, že rastie väčšinou na ťažko dostupných stanovištiach, a teda nie je priamo ohrozená ľudskými aktivitami, sa doporučuje preradiť ju do kategórie menej dotknutý (LC).

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* astra alpínska lysá na stránke Global Biodiversity Information Facility (GBIF)

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Zraniteľné druhy
alpínska lysá
Kategória:Trvalé rastliny
Kategória:Rastliny s fialovými kvetmi
Kategória:Rastliny s modrými kvetmi
Kategória:Rastliny so žltými kvetmi
Športovec mesiaca (anketa)

náhľad|Športovec mesiaca STVR
Anketa Športovec mesiaca sa vyhlasuje od marca 2015. Víťazstvá v ankete Športovec mesiaca nemajú priamy dopad na umiestnenie v ankete Športovec roka. Športovci si preberajú dielo od poprednej sklárskej výtvarníčky Gordana Glass. 

Anketu po väčšinu času sponzorujú (rôzne) slovenské stávkové kancelárie.

## Víťazi ankety

## Viacnásobní víťazi ankety športovec mesiaca
náhľad|Najúspešnejšia športovkyňa ankerty, Petra VlhováUpravené: December 2025

 v prípade rovnakého počtu víťaztiev rozhoduje počet ďalších umiestnení

## Referencie

Kategória:Slovenské športové ocenenia
Pán Hulot

**Pán Hulot** je fiktívna filmová postava, ktorú vytvoril a stvárnil francúzsky režisér, herec a scenárista Jacques Tati. Celkovo sa pán Hulot objavil v piatich filmoch, s ktorých v štyroch zastával hlavnú úlohu. Postava sa často objavuje v kontexte modernej doby, ktorú svojimi činmi Hulot kritizuje.

## Popis série
Prvým filmom, ktorý vznikol s postavou pána Hulota, bola čiernobiela snímka *Prázdniny pána Hulota* z roku 1953. Režíroval ho a taktiež hlavnú úlohu stvárnil Jacques Tati, ktorý dal svojej role typický charakter, vzhľad a správanie. Komédiu *Prázdniny pána Hulota* videlo vo francúzskych kinách vyše 5,5 miliónov divákov. Vo veľkom úspechu sa rozhodol Tati natočiť ďalší film, ktorý bol už farebný a futuristickejšie uchopený. Film *Môj strýko* videlo skoro 5 miliónov divákov vo Francúzsku a získal viacero ocenení vrátane Academy Award ako najlepší cudzojazyčný film. Po získaní dobrých ohlasov na prvé dva filmy sa režisér pustil do najnáročnejšieho zo svojich filmov, do projektu *Playtime.* Dielo, ktorého natáčanie stálo vyše 17 miliónov frankov, videlo v kinách okolo 1 201 947 divákov, čím úplne nenaplnil očakávania tvorcov. Režisér a producenti sa vďaka *Playtimu* dostali do dlhodobejšej kritickej finančnej situácie. Aby zaplatil svoje dlhy, natočil po pár rokoch posledný film série *Pán Hulot ide na výstavu* (1971). Komédiu videlo skoro milión divákov vo Francúzsku.

## Filmy
* 1953: *Prázdniny pána Hulota*
* 1958: *Môj strýko*
* 1967: *Playtime*
* 1970: *[[Rodinný krb]]*cameo úloha vo filme Françoisa Truffauta, pána Hulota hrá Jacques Cottin
* 1971: *Pán Hulot ide na výstavu*

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Encyclopædia Britannica

Kategória:Fiktívne postavy
Kategória:Filmové postavy
Sofrito

náhľad|Španielske ''sofrito''
***Sofrito*** (po španielsky), ***sofregit*** (po katalánsky), ***soffritto*** (po taliansky) alebo ***refogado*** (po portugalsky) je základ prípravy jedla v stredomorskej, latinskoamerickej, španielskej, talianskej a portugalskej kuchyni. 

Zvyčajne pozostáva z aromatických ingrediencií nakrájaných na malé kúsky a dlho na miernom ohni restovaných alebo dusených na oleji. V modernej španielskej kuchyni *sofrito* pozostáva z cesnaku, cibule a paprík varených v olivovom oleji a voliteľne z rajčín alebo mrkiev. V portugalsky hovoriacich národoch je to známe aj ako *refogado*, *sufrito* alebo niekedy ako *estrugido* a za základ sa tu považuje iba cesnak, cibuľa a olivový olej, pričom ďalšími najbežnejšími zložkami sú paradajky a bobkový list. V talianskej kuchyni sa nakrájaná cibuľa, mrkva a zeler *battuto* pomaly varené v olivovom oleji stávajú *soffrittom*, pričom recept môže obsahovať aj cesnak, šalotku alebo pór.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Zeleninové jedlá
Kategória:Španielska kuchyňa
Kategória:Talianska kuchyňa
Kategória:Portugalská kuchyňa
Eryngium foetidum

***Eryngium foetidum*** je tropická trvalka rodu kotúč (), z čeľade mrkvovité (*Apiaceae*). Pochádza z Mexika, Karibiku a Strednej a Južnej Ameriky, ale pestuje sa na celom svete, väčšinou v trópoch ako trvalka, ale niekedy v miernom podnebí ako anuela.

## Iné názvy
Často sa nazýva **culantro** (Panama), **cimarrón**, **recao** (Portoriko), **chardon béni** (Francúzsko), **mexický koriander**, **samat**, **bandhaniya**, **dlhý koriander**, **barmský koriander**, **sawtooth coriander**, **Shadow Beni** (Karibik) a **ngò gai** (Vietnam).

V Spojených štátoch bežný názov *culantro* sa niekedy mýli s *koriandrom*, bežným názvom pre listy ''coriandrum sativum'' (tiež v *mrkvovité*, ale v inom rode), ktorého culantro vraj chutí ako silnejšia verzia.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Mexické jedlá
Kategória:Zelerovité
Astra (Galatella)

**Astra** (iný názov hviezdovec, zlatovlások ) je rod rastlín ktorý zastupuje trváce byliny z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Taxonomicky je tento rod radený do tribusu *[[Astereae]]* v podčeľadi astrovaté (*Asteroideae*). Prirodzene sa vyskytuje v miernych oblastiach Eurázie a v severozápadnej Afrike.

## Taxonomická poznámka
Zo široko chápaného rodu *Aster*  sa najnovšie vyčlenili samostatné rody *Eurybia* , *Galatella* , *Symphyotrichum*  a *Tripolium* . Poňatie rodu *Aster* je preto oproti chápaniu v minulosti oveľa užšie.

V zmysle zásad pre tvorbu a revíziu slovenského menoslovia siníc, rias, húb a rastlín, je slovenské rodové meno **astra** zachované aj pre všetky vyčlenené rody.

## Opis
Astra zastupuje trváce byliny s krátkym, valcovito zhrubnutým podzemkom s výbežkami. Byľ je priama alebo vystúpavá, zvyčajne len v hornej časti ( v súkvetí) rozkonárená.

Listy sú striedavé, sediace, čepeľ je podlhovastá až podlhovasto vajcovitá alebo čiarkovito kopijovitá, celistvookrajová, často žliazkato bodkovaná.

Úbory sú lúčovité alebo terčovité, usporiadané v koncovej chocholíkovitej metline. Zákrov je pologuľovitý až obrátene kužeľovitý, troj až päťradový. Zákrovné listene sa škridlovito prekrývajú, často sú blanito lemované, jeden až trojžilové. Lôžko úboru je nahé. Jazykovité kvety sú prítomné ale sú sterilné alebo úplne chýbajú. Rúrkovité kvety sú obojpohlavné, s päťzubým lemom. Tyčinky sú na báze bez príveskov. Blizna je dvojlaločná. 

Plodmi sú podlhovasté, obrátene vajcovité, chlpaté nažky s chocholcom, dlhším ako nažka. 

## Rozšírenie
Areál rozšírenia rodu zahŕňa takmer celú Európu (okrem najsevernejších oblastí), cez Blízky východ až po Čínu a Sibír. V Afrike je rod pôvodný v Alžírsku a Maroku.

## Druhy a poddruhy vyskytujúce sa na Slovensku
V prirodzenom prostredí rastú tieto súčasné druhy a poddruhy:
*astra sivá/hviezdovec sivý (*Galatella cana*) 
*astra zlatovlasá/zlatovlások obyčajný (*Galatella linosyris*) 
*astra bodkovaná/hviezdovec bodkovaný (*Galatella sedifolia*) 
**astra bodkovaná pravá/hviezdovec bodkovaný pravý (*Galatella sedifolia subsp. sedifolia*)
*astra huňatá/zlatovlások huňatý (*Galatella villosa*)  – očakáva sa rozšírenie zo severovýchodného Maďarska.

## Zoznam druhov
V rámci rodu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné druhy:

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Astrovité
Kategória:Astrovaté
Raymond Despuig

Fra' **Raymond Despuig**, celým menom **Raymond Despuig y Martinez de Marcilla** (* 18. júna 1670, Palma de Mallorca, Aragónske kráľovstvo – † 15. január 1741, Valletta, Malta) bol aragónsky šľachtic a 57. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Raymond Despuig bol potomkom veľmajstrov Rafaela Cotonera a Nicolasa Cotonera. Jeho šľachtická línia bola uznaná v útlom veku troch rokov, keď bol dôkaz o jeho pôvode predložený v Priorstve v Katalánsku.

Pred zvolením za veľmajstra zastával Despuig funkciu senešala a exekútora Malorky. Za veľmajstra bol zvolený 16. decembra 1736. Jeho päťročné panovanie sa vyznačovalo mierom, stabilitou a strategickým rozhodovaním. Jednou z jeho prvých iniciatív bolo nastolenie bezpečnosti v Stredozemnom mori, odstránením tureckého vplyvu, čím sa umožnil rozkvet obchodnej činnosti bez strachu z útoku. To viedlo k neoficiálnemu mieru a obdobiu zníženej vojenskej aktivity s Turkami.

V snahe opevniť Maltu proti potenciálnym útokom Despuig poveril exekútora René Jacoba de Tigné, aby postavil Fort Tigné na Dragut Point, oproti prístavu Marsamxettu. Toto strategické opevnenie bolo dokončené za vlády Emmanuela de Rohan. Ako hlboko veriaci človek uprednostňoval Despuig presadzovanie oddanosti a zbožnosti medzi rytiermi a zároveň pracoval na zlepšení vnútornej správy rádu. Jeho magistrát sa postaral o dokončenie Kostola sv. Barbory vo Vallette, ktorý navrhol Romano Carapecchia, a výstavbu nového kostola augustiniánskeho priorstva v Rabate. Zrušil verejné bankety veľmajstra, rozhodnutie neskôr zvrátil jeho nástupca Manuel Pinto da Fonseca.

Veľmajster Raymond Despuig zomrel 15. januára 1741 vo veku 71 rokov. Jeho telesné pozostatky boli uložené v krypte Konkatedrály svätého Jána vo Vallette.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Španielski šľachtici
Blatná (prítok Ľubochnianky)

**Blatná** je vodný tok vo Veľkej Fatre na území okresu Ružomberok. Je to pravostranný prítok Ľubochnianky s dĺžkou približne 5,5 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím Národného parku Veľká Fatra.

## Priebeh toku
Potok pramení v strednej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Šiprúň., na juhozápadnom úbočí Malej Smrekovice (), v nadmorskej výške približne 

Pramenná oblasť viacerých zdrojníc sa nachádza neďaleko vojenskej zotavovne Smrekovica, odkiaľ horská bystrina tečie západným smerom. Priberá niekoľko, prevažne ľavostranných prítokov a postupne sa stáča na severozápad. Z doliny Klinčeková priberá významný pravostranný prítok a stáča sa západným smerom, kopírujúc hrebeň Perušín. Pokračuje územím prírodnej pamiatky Blatné s mokraďami a jazerom Blatné, pod ktorým priberá významný ľavostranný prítok spod Skalnej Alpy (). Potok smeruje dolinou Blatná na severozápad, južným úpätím Perušína (), priberajúc už len malé prítoky. Vteká do Ľubochnianskej doliny, kde sa v nadmorskej výške približne  vlieva ľavostranne do Ľubochnianky. Potok patrí do povodia rieky Váh.  

Potok pramení a preteká katastrálnym územím obce Ľubochňa v okrese Ružomberok v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Veľká Fatra
* Šiprúň (geomorfologický podcelok)

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky vo Veľkej Fatre
Kategória:Povodie Váhu
Kategória:Vodné toky v okrese Ružomberok
Jean de Villiers (veľmajster)

Fra' **Jean de Villiers** (* 13. storočie, Francúzske kráľovstvo† 1294, Limasol, Cyperské kráľovstvo) bol veliteľ Tripolisu (12771282), francúzsky prior (1282 –1285) a 22. veľmajster Rádu rytierov Špitálu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Prvá zmienka o Jean de Villiers je zo 6. júla 1269, keď prišiel do Svätej zeme na žiadosť veľmajstra Huguesa Revela. Za veľmajstra bol zvolený v lete 1285, zostal však vo Francúzsku riešiť niektoré záležitosti Rádu. Počas jeho neprítomnosti vo Svätej zemi bol veľmajstrom ''ad interim'' Jacques de Taxi. Do Acre (*hebrejsky* Akko) prišiel na jeseň roku 1286, aby o dva roky neskôr – 28. októbra 1288 – predsedal generálnej kapitule v Akko.

Kresťania museli 17. marca 1289 čeliť obliehaniu Tripolisu. Zmobilizovali sa všetky kresťanské sily – francúzske vojsko, templári, špitálnici, benátske, janovské a pisánske lode. Mesto padlo do rúk Mamelukom 26. apríla 1289, zničené boli stará biskupská veža aj nová veža špitálnikov. Pevnosti Nephin a Batroun, ktoré vlastnili špitálnici, tiež padli do rúk Mamelukov. Vo Svätej zemi kresťanom zostali Akko, Haïfa, Sidon, Týr a Bejrút. Smrť al-Mansúra Qalawuna umožnila kresťanom oddych, ale jeho syn al-Ashraf Khalil prisahal svojmu otcovi, že dobyje aj Akko.

De Villiers za zúčastnil obrany Akko pri jeho obliehaní v roku 1291. Bol zranený, prevezený na palubu lode a odplával na Cypruse, ktorý sa stalo sídlom rádu. Zostávajúce dva roky svojho života bol Jean de Villiers zamestnaný pokusmi o reorganizáciu zničeného Rádu. Na hrade Kolossi sa 6. októbra 1292 konala generálna kapitula. Pripravoval sa na obranu Cyperského kráľovstva a Arménskeho kráľovstva, ktoré ohrozovali Mamelukovia. De Villaret vytvoril plán na získanie ostrova Rhodos, ktorý bol vtedy súčasťou Byzantskej ríše. Zomrel v roku 1294 po druhej generálnej kapitule, ktorá bola 20. októbra 1293. Jeho nástupcom sa stal Odon de Pins.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Narodenia v 13. storočí
Kategória:Osoby s neistým dátumom narodenia
Kategória:Úmrtia v 1294
Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Francúzski šľachtici
Kategória:Maltézski rytieri
Odon de Pins

Fra' **Odon de Pins**, tiež známy ako **Eudes de Pins** alebo **Eudes du Pin** (* 1212, Francúzske kráľovstvo† 17. marec 1296, Limasol, Cyperské kráľovstvo) bol 23. veľmajster Rádu rytierov Špitálu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Bol zvolený do veľmajstra v roku 1294, pričom už 30. septembra 1294 predsedal svojej prvej generálnej kapitule v Limasole. V roku 1295 čelil vnútornej kríze rádu, ktorú vyvolali hlavný zámorský veliteľ Boniface de Calamandrana a vtedajší prior zo Saint-Gilles Guillaume de Villaret. Obaja sa 12. augusta 1295 obrátili na pápeža Bonifáca VIII., aby dosiahli reformu riadenia rádu. Chceli vytvorenie stálej rady zloženej zástupcov šiestich jazykov, ktorá by mala veľmajstrovi pomáhať, kontrolovať ho a zdieľať s ním hlavné rozhodnutia. Pápež na ich návrh nereagoval, ale de Pinsovi poslal varovný list, ktorý zaväzoval veľmajstra zmeniť „predchádzajúce chyby a hájiť záujmy rádu.“ Nie je známe, čo de Pinsovi vyčítali, keďže o tom neexistujú dokumenty.

Keďže de Pins nebral do úvahy tieto napomenutia, pápež ho predvolal pred pápežský súd. Chystal sa na cestu, ale zomrel 17. marca 1296 v Limasole. Vo funkcii veľmajstra ho vystriedal Guillaume de Villaret.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Osoby s neistým dátumom narodenia
Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Francúzski šľachtici
Kategória:Maltézski rytieri
Joubert de Syrie

Fra' **Joubert zo Sýrie** (* 12. storočie, Francúzske kráľovstvo† 1177, Svätá zem) bol siedmy predstavený Rádu rytierov Špitála svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Nie je známe miesto alebo provincia, kde sa Joubert narodil, po smrti Gastona de Murols v roku 1172 bol zvolený za predstaveného Rádu. Je známe, že v roku 1171, keď jeruzalemský kráľ Amalric I. opustil Svätú zem a odišiel do Byzancie, poručníctvom svojho syna Baudouina a regentstvom poveril práve Jouberta zo Sýrie. V roku 1172 sa stal predstaveným nemocnice aj Rádu svätého Jána Jeruzalemského.

Joubert podporoval pápeža Alexandra III., aby nariadil prelátom, aby nepožadovali „desiatky z noviale“ z pozemkov obrábaných špitálmi a z krmiva určeného na výživu ich dobytka. Bol šetrný, ale nikdy by nenašetril toľko, aby mohol poskytnúť biely chlieb chudobným z rádovej nemocnice v Jeruzaleme, vydal dekrét stanovujúci, že každý chlieb by mal vážiť dve marky a každý chudobný by mal dostať polovicu bochníka. Na tento účel pridelil príjmy z dvoch fariem – Sainre-Marie a Caphaer.

Joubert stál v roku 1175 aj pri zrode zmluvy s cirkvou v Akko, ktorou sa ustanovili Pravidlá cirkvi jeruzalemských špitálov týkajúce sa postupov na rannej bohoslužbe súkromných a verejných omší, pohrebných obradov, sviatostí, ceny spovede, zapaľovania sviec a iných vecí, v ktorých sa nevzdal žiadnej z výsad Svätej stolice. V roku 1176 dal Joubert jeruzalemskému kráľovi potvrdiť dary, ktoré rád dostal. Tieto dohody uvádzajú stabilný vývoj v Jeruzaleme, v okolí Jaffy, v Tiberias, v grófstve Tripolis a v Antiochijskom kniežatstve.

Joubert sa naposledy spomína v januári 1177 a v tom istom roku aj zomrel. Jeho nástupcom sa stal Roger de Moulins.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Narodenia v 12. storočí
Kategória:Osoby s neistým dátumom narodenia
Kategória:Úmrtia v 1177
Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Francúzski šľachtici
Kategória:Maltézski rytieri
Formula 1 v roku 1998

**Sezóna 1998** bola 49. ročníkom majstrovstiev sveta jazdcov a 41. ročníkom šampionátu konštruktérov Formuly 1. Kalendár pretekov obsahoval 16 Veľkých cien. Sezóna sa začala Veľkou cenou Austrálie 8. marca a skončila sa Veľkou cenou Japonska 1. novembra 1998. 

Majstrom sveta sa stal po prvýkrát Mika Häkkinen a titul medzi konštruktérmi si vybojoval tím McLaren, išlo o ôsmy titul pre tím a posledný do roku 2024.

## Zloženie tímov

## Kalendár

### Zmeny kalendára

* Veľká cena Portugalska bola pôvodne naplánovaná na koniec sezóny a mala sa konať 11. októbra na okruhu Estoril. Preteky boli zrušené, pretože Portugalska vláda odmietla zaplatiť za požadované bezpečnostné vylepšenia.  Zrušenie ponechalo päťtýždňovú medzeru do posledných pretekov v Japonsku.

## Výsledky a umiestnenie

### Výsledky veľkých cien

### Bodovací systém
Body sa udeľovali prvým šiestim najlepšie klasifikovaných jazdcov. Body sa udeľujú za každé preteky podľa nasledujúceho systému:

### Majstrovstvá sveta jazdcov

### Majstrovstvá sveta konštruktérov

## Referencie

1998
Kategória:Formula 1 v roku 1998
Kategória:Šport v 1998
Brómfenolová modrá

náhľad|Vzorka brómfenolovej modrej

**Brómfenolová modrá** (3′,3″,5′,5″-tetrabrómfenolsulfonftaleín), sa používa ako indikátor pH, elektroforetický farebný marker a farbivo. Dá sa pripraviť pomalým pridávaním nadbytku brómu do horúceho roztoku fenolsulfónftaleínu v ľadovej kyseline octovej.

## Acidobázický indikátor

Ako acidobázický indikátor je jej užitočný rozsah medzi pH 3,0 a 4,6. Pri pH sa mení zo žltej 3,0 až modrá pri pH 4,6; táto reakcia je reverzibilná. Brómfenolová modrá je štrukturálne príbuzná fenolftaleínu (populárny indikátor).

## Farebný marker
Brómfenolová modrá sa používa tiež ako farebný marker na monitorovanie procesu elektroforézy na agarózovom géli a elektroforézy na polyakrylamidovom géli . Keďže brómfenolová modrá nesie pri miernom pH mierny záporný náboj, bude migrovať rovnakým smerom ako DNA alebo proteín v géli; rýchlosť, ktorou migruje, sa líši podľa hustoty gélu a zloženia pufra, ale v typickom 1% agarózovom géli v tlmivom roztoku 1X TAE alebo TBE pufri migruje brómfenolová modrá rovnakou rýchlosťou ako fragment DNA s približne 300 pármi báz. 2% agaróza ako 150 bp. Na tento účel možno použiť aj xylénkyanol a oranžová G.

## Farbivo
Brómfenolová modrá sa používa tiež ako farbivo. Pri neutrálnom pH farbivo najsilnejšie absorbuje červené svetlo a prepúšťa modré svetlo. (Jeho maximálna absorbancia je 590 nm pri zásaditom pH 12.) Roztoky farbiva sú teda modré. Pri nízkom pH farbivo najsilnejšie absorbuje ultrafialové a modré svetlo a v roztoku sa javí ako žlté. V roztoku pri pH 3.6 (v strede prechodového rozsahu tohto indikátora pH) získaná rozpustením vo vode bez akejkoľvek úpravy pH, má brómfenolová modrá charakteristickú zelenočervenú farbu, kde sa zdanlivá farba posúva v závislosti od koncentrácie a/alebo dĺžky dráhy, ktorou sa roztok sa pozoruje. Tento jav sa nazýva dichromatizmus farby. Brómfenolová modrá je látka s najvyššou známou hodnotou Kreftovho indexu dvojfarebnosti. To znamená, že má najväčšiu zmenu farebného odtieňa, keď sa hrúbka alebo koncentrácia pozorovanej vzorky zvyšuje alebo znižuje.

## Pozri aj
* Brómfenol

## Referencie

## Externé odkazy
* Brómfenolová modrá v OpenWetWare

## Zdroj

Kategória:Acidobázické indikátory
Kategória:Benzoxatioly
Kategória:Deriváty brómbenzénu
Kategória:Fenolové farbivá
Kategória:Triarylmetánové farbivá
Jean de Villiers

**Jean de Villiers** môže byť:

* veľmajster Rádu rytierov Špitálu svätého Jána Jeruzalemského, pozri Jean de Villiers (veľmajster)
* juhoafrický rugbista, pozri Jean de Villiers (rugbista)
* francúzsky šľachtic a Maršal Francúzska, pozri Jean de Villiers de L’Isle-Adam

Villiers, Jean de
Maltská národná knižnica

**Maltská národná knižnica** (maltsky: *Bibljoteka Nazzjonali ta' Malta*) je národná knižnica v maltskom hlavnom meste Valletta. Bola založená veľmajstrom Maltézskeho rádu Emmanuelom de Rohan-Polduc roku 1776 pod názvom *Bibliotheca Publica*.

Od roku 1925 zákon ukladá povinnosť všetkým nakladateľom a vydavateľom na Malte odovzdať povinný výtlačok do knižnice. Od roku 1976 knižnica nesie súčasný názov a právny status národnej knižnice. Spravuje tiež archív Maltézskeho rádu. K najvzácnejším uschovaným pamiatkam patrí listina Pie postulatio voluntatis z roku 1113, ktorou pápež Paschal II. schvaľuje vznik Rádu rytierov Špitálu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Z inkunábul je to napríklad Quintilianov spis Institutio Oratoria. Spolu v Maltskou univerzitou disponuje najväčšou zbierkou melitenzií (listinných pamiatok vzťahujúcich sa k dejinám Malty a maltčiny). Knižnica sídli na Námestí republiky, v neoklasicistnej budove z 18. storočia z dielne poľsko-talianskeho architekta Stefano Ittara. Budova je maltskou kultúrnou pamiatkou.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Národné knižnice
Kategória:Kultúra na Malte
Kategória:Literatúra na Malte
Kategória:Klasicistické stavby na Malte
Kategória:Architektúra z 1776
Hermangard d’Asp

Fra' **Hermangard d'Asp**, známy tiež ako **Armengol de Aspa** (* 12. storočie – † 1191, Amposta, Aragónske kráľovstvo) bol deviatym predstaveným Rádu rytierov Špitála svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád), ale iba *ad interim* v rokoch 1187 až 1190. Po strate Jeruzalema v roku 1187 sa sídlo presťahovalo do Týru (*grécky* Tyros*, arabsky* Súr). Po konsolidácii Rádu Hermangard d'Asp abdikoval a za veľmajstra bol zvolený Garnier de Nablus. V kanonickom zozname veľmajstrov zostavenom v novoveku je uvádzaný ako 9. predstavený Rádu (*dnes* veľmajster).

O jeho pôvode nemáme žiadne informácie, no jeho krstné meno a priezvisko ho spájajú s Vivaraisom alebo Biskajom. Keďže bol zodpovedný za priorstvo v Amposte (Châtellenie d'Amposte), možno sa domnievať, že bol pôvodom španielskeho jazyka. Skutočnosť, že bol zodpovedný za Ampostu v rovnakom čase ako existovalo veľkopriorstvo v Saint-Gilles, z neho urobilo jedného z najvýznamnejších hodnostárov Rádu.

Vláda Hermangarda d'Asp sa skončila pravdepodobne v zime 1189 alebo v roku 1190, ale nebolo to kvôli jeho smrti, pretože ho od decembra 1190 do apríla 1191 priorom Amposty.

## Referencie

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

## Iné projekty

Kategória:Narodenia v 12. storočí
Kategória:Osoby s neistým dátumom narodenia
Kategória:Úmrtia v 1191
Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Maltézski rytieri
Garnier de Nablus

Fra' **Garnier de Nablus**, známy aj ako **Garnier zo Sýrie** (* 1147, Náblus, Jeruzalemské kráľovstvo† 31. august 1192, Akko) bol v rokoch 1190 až 1192 desiatym predstaveným Rádu rytierov Špitála svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád). Bojoval v bitke pri Arsufe v roku 1191, počas Tretej križiackej výpravy podporoval anglického kráľa Richarda I. Sídlo Rádu presunul z Tyrosu (*arabsky* Súr) do Acre (*hebrejsky* Akko). Jeho nástupcom sa stal Geoffroy de Donjon.

Meno Garnier de Nablus ho možno spája s rodinou usadenou v Nábuluse, ale mohol byť aj anglického pôvodu, pretože bol priorom Langue of England. V rokoch 1173 až 1175 bol lordom v Gibelíne a potom dvakrát veľkým preceptorom rádu. Potom bol 10. apríla 1185 poverený funkciou priora, neskôr úradom Hlavného špitálnika.

Garnier bol vážne zranený v bitke pri Hattine v roku 1187, ktorá rozhodla o osude Jeruzalema. Napriek tomu sa mu podarilo dostať do mesta Ascalon a zotaviť sa zo  zranení. Prevzal vedenie Rádu pravdepodobne v roku 1190. Do 24. marca 1190 bol v Paríži a čakal na anglického kráľa Richarda I., aby sa pripojil Tretej krížiackej výprave. V lete 1190 sa nalodil v Marseille na loď do Messiny, ktorú opustil 10. apríla 1191 s Richardovou flotilou. Richard pristál na Cypre 6. mája, aby pomstil posádky troch anglických lodí vyhodených na breh búrkou, na ktorú zaútočil pán ostrova Isaac Doukas Comnenus. Richard si ostrov podmanil 11. mája. Potom spoločne doplávali k Acre (*hebrejsky* Akko), kde vojská francúzskeho kráľa obliehali mesto. Kresťanské vojská získali prevahu a obkľúčení nepriatelia 12. júla 1191 kapitulovali.

Francúzsky kráľ  Filip II. August opustil Svätú zem 31. júla 1191, Richard odišiel 22. augusta 1191 z Acre do Caiffy, pričom templári tvorili predvoj, bretónski a anjouovskí rytieri prvú skupinu, druhú tvorili poitouskí križiaci, tretiu anglickí rytieri a vzadu špitálnici. Boli napadnutí 7. septembra, keď sa dostali do záhrad Arsuf, ale pomerne ľahko zvíťazili a prinútili Saladina ustúpiť.

Toto víťazstvo otvára cestu do Jaffy zničenej Saladinom. Richard však jeseň strávil vyjednávaním so Saladinom, ten to využil a stiahol a smerom k Jeruzalemu a nechal križiakov Lyddu, Ramleh a casal des Bains8. Po neúspešnom útoku na Jeruzalem sa kresťanské jednotky vrátili do Ascalonu, aby znovu zmontovali opevnenia a strávili tam zimu.

Garnier de Nablus zomrel pravdepodobne 31. augusta 1192. Prvá zmienka o jeho nástupcovi je z januára 1193.

## Referencie

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Maltézski rytieri
Kategória:Kresťania tretej križiackej výpravy
József Nepp

**József Nepp** (* 23. jún 1934, Csepel – † 6. október 2017, Budapešť) bol maďarský režisér animovaných filmov, scenárista, výtvarník, dizajnér (animátor) a skladateľ. Medzi jeho najvýznamnejšie seriály patria *[[Miazgovci]],* *Gusztáv* či *Doktor Bubo*.

## Životopis
József Nepp sa narodil 23. júna 1934 v Csepeli v Maďarsku. Po absolvovaní vysokej školy výtvarných umení nastúpil do filmového ateliéru Pannónia. Jeho prvé dielo bol film *Szenvedély*, ktorý prelomil rozprávkovú tradíciu a otvoril novú éru s grotesknými až absurdnými príbehmi kreslenými v karikatúrnom štýle. Neskôr vytvoril seriál *Gusztáv*, ktorý vznikol v roku 1964 v spolupráci s Attilom Dargayom a Marcellom Jankovicsom. Dielo sa stalo jedným z najpopulárnejších maďarských seriálov. Mal veľký podiel aj na úspechu televíznych seriálov *[[Miazgovci]]* a potom *Dr. Bubo.* Je autorom a spoluscenáristom mnohých hraných a krátkometrážnych filmov a podieľal sa na produkcii *Lúdas Matyi* (1976), *Szaffi* (1984) alebo *Az erdő kapitánya* (1987). Ako animátor pôsobil vo viacerých spoločných inscenáciách, napríklad *János vitéz* (1973). V roku 1983 nezávisle režíroval *Hófehér*, nezvyčajnú, satirickú adaptáciu rozprávky bratov Grimmovcov, a neskôr v roku 1986 televízny film *Gréti...!* Dvakrát bol učiteľom animácie na vysokej škole úžitkového výtvarníctva. József Nepp pracoval v 80. a 90. rokoch najmä pre televíziu a bol aj ocenený titulom majster maďarskej kinematografie. Nepp zomrel nečakane 6. októbra vo veku 84 rokov.

## Tvorba

### Režisér
* 1986: *Gréti...!* (TV film)
* 1983: *Hófehér*
* 1978: *Miazgovci na cestách*
* 19751976: *Doktor Bubo*
* 1973: *Miazgovci II*
* 1969: *[[Miazgovci]]*
* 1964: *Gusztáv*

### Scenárista
* 1999: *Egérút*
* 1988: *Lesní kapitán*
* 1986: *Gréti...!* (TV film)
* 1986: *Pasca na mačky*
* 1983: *Hófehér*
* 1977: *Husiar Maťo*
* 19751976: *Doktor Bubo*
* 1973: *Miazgovci II*
* 1969: *[[Miazgovci]]*
* 1964: *Gusztáv*

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 
* József Nepp

Kategória:Osobnosti z Budapešti
Kategória:Maďarskí režiséri
Kategória:Maďarskí scenáristi
Astra zlatovlasá

**Astra zlatovlasá** alebo **zlatovlások obyčajný** () je druh trvácej byliny rodu astra, z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Jej prirodzený areál zahŕňa oblasti od Európy po Kaukaz a severozápadnú Afriku.

## Opis
Astra zlatovlasá je trváca bylina s rozkonáreným, dlho chlpatým podzemkom. Byľ je priama alebo krátko vystúpavá, tuhá, lámavá, nevýrazne pozdĺžne ryhovaná, husto listnatá, v spodnej časti červenohnedá, v strednej a hornej časti zelená, žliazkato chlpatá, hore metlinovito rozkonárená, vysoká 10 až 50 cm.

Listy sú striedavé, sediace, spravidla vzpriamené, smerom nahor sa zmenšujúce. Čepeľ je čiarkovito kopijovitá, na okraji drobno pílkovitá, dlhá 40 až 65 mm, zelená, na líci roztrúsene žliazkato chlpatá, na rube žliazkato bodkovaná, jednožilová. Dolné byľové listy sú v čase kvitnutia uschnuté.

Úbory s priemerom 8 až 10 mm sú v metline. Tvoria ich len rúrkovité zlatožlté kvety, dlhé do 5 mm, s päťzubým korunným lemom. Iba zriedkavo sa vyvíjajú aj okrajové jazykovité biele alebo fialkasté kvety. Zákrov je valcovitý, zákrovné listene sú úzko trojuholníkovité až čiarkovité, dlho končisté, bledozelené až zelené. Lôžko je holé (bez plievok).

Plodmi sú obrátene vajcovité, bielo štetinato chlpaté nažky, dlhé do 4 mm. Štetinky chocholca sú rovnako dlhé.

## Rozšírenie
Astra zlatovlasá prirodzene rastie v severnej Afrike (Alžírsko, Maroko), Európe, Malej Ázii (Turecko) a na Kaukaze. V Európe sa vyskytuje od Španielska, Francúzska a Britských ostrovov po juhovýchodnú časť Ruska. Severná hranica prechádza južnou Škandináviou. 

Na Slovensku je roztrúsená až hojná v oblasti panónskej flóry, na Burde, v Slovenskom krase, v Malých Karpatoch, Považskom Inovci, Tribeči, Štiavnických vrchoch a Strážovských vrchoch. Vzácna je v Kremnických vrchoch, na Poľane, Slovenskom rudohorí, Muránskej planine, Slovenskom raji, Vihorlatských vrchoch a Slanských vrchoch.  Najvyššie zaznamenaný výskyt pochádza z vrchu Záruby v Malých Karpatoch, vo výške ca .

## Ekológia
Astra zlatovlasá obľubuje vysychavé, často vápenaté, humózne, hlinité pôdy. Osídľuje výslnné trávnaté i krovinaté lúky a pasienky, lesostepi, lesné svetliny a kamenité svahy od nížin po pahorkatiny. Kvitne od júla do októbra.

## Zoznam poddruhov
V rámci druhu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné poddruhy:
* *[[Galatella linosyris subsp. armoricana]]*  – Francúzsko.
* *[[Galatella linosyris subsp. fominii]]*  – Kaukaz.
* *[[Galatella linosyris subsp. linosyris]]* – Európa až Kaukaz a severozápadná Afrika.
* *[[Galatella linosyris subsp. pontica]]*  – Kaukaz.

## Galéria

ASTER LINOSYRIS. 2).jpg|Úborov s rúrkovitými kvetmi.
Aster linosyris 2017-09-26 4582.jpg|Stonky s čiarkovitými listami.
Galatella linosyris sl49.jpg|Úboru so zákrovom a rúrkovitými kvetmi.
Galatella linosyris sl53.jpg|Úbor s rúrkovitými kvetmi a nezrelými nažkami.
Galatella linosyris sl58.jpg|Nažky s chocholcom a rúrkovitým kvetom.


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
zlatovlasá
Kategória:Trvalé rastliny
Kategória:Rastliny so žltými kvetmi