Zoznam sultánov Osmanskej ríše

[náhľad|[Süleyman I. (vládol 1520 - 1566), najdlhšie panujúci sultán Osmanskej ríše]]
Sultáni Osmanskej ríše (tur. *Osmanlı padişahları*), ktorí boli všetci členmi osmanskej dynastie, vládli transkontinentálnej ríši od jej založenia v roku 1299 až po jej zánik v roku 1922. Na jej vrchole, vládla Osmanská ríša územiu od Maďarska na severe po Jemen na juh, a od Alžírska na západe po Irak na východe. Sídlom ríše bol od roku 1280 najprv Söğüt, neskôr Bursa od roku 1323 alebo 1324, Edirne od roku 1363 po jej dobytí Muradom I., a potom Konštantínopol (dnes Istanbul) od roku 1453 po jeho dobytí Mehmedom II.

Prvé roky Osmanskej ríše boli predmetom rôznych rozprávaní kvôli ťažkostiam s rozlišovaním skutočnosti od legendy. Ríša vznikla na konci trinásteho storočia a jej prvým vládcom (a menovníkom ríše) bol Osman I. Podľa neskoršieho, často nespoľahlivého osmanského tradovania, bol Osman potomkom kmeňa Kayı z Oghuzských Turkov. Rovnomerná osmanská dynastia, ktorú založil, vydržala šesť storočí za vlády 36 sultánov. Osmanská ríša zanikla v dôsledku porážky ústredných veľmocí, s ktorými sa spojila počas prvej svetovej vojny. Rozdelenie ríše víťaznými spojencami a následná turecká vojna za nezávislosť viedli v roku 1922 k zrušeniu sultanátu a v roku 1922 k zrodu modernej tureckej republiky.

## Štátna organizácia Osmanskej ríše

[náhľad|[Osmanská ríša v roku 1683, na vrchole jej územnej expanzie v Európe]]
Osmanská ríša bola počas väčšiny svojej existencie absolutistickou monarchiou. V druhej polovici 15. storočia sultán sedel na vrchole hierarchického systému a pôsobil v politických, vojenských, súdnych, sociálnych a náboženských kapacitách pod rôznymi názvami. Teoreticky bol zodpovedal iba za Boha a za Božský zákon (islamský شریعت *şeriat*, v arabčine známy ako شريعة šaría), ktorého bol hlavným vykonávateľom. Jeho nebeský mandát sa prejavil v islamských tituloch, ako napríklad „tieň Boha na Zemi“ (ظل الله في العالم ẓ*ıll Allāh fī'l-ʿalem*) a „kalif tváre zeme“ (خلیفه روی زمین *Ḫalife-i rū). -yi zemīn*). Všetky úrady boli plnené jeho autoritou a každý zákon bol vydaný vo forme dekrétu zvaného *firman* (فرمان). Bol najvyšším vojenským veliteľom a mal oficiálny titul vo všetkých krajinách. Osman (zomrel 1323/4), syn Ertuğrula, bol prvým vládcom osmanského štátu, ktorý za jeho vlády vytvoril malé kniežatstvo (bejlik) v regióne Bitýnia na hranici Byzantskej ríše.

Po dobytí Konštantínopolu v roku 1453 Mehmedom II. sa osmanskí sultáni začali považovať za nástupcov Rímskej ríše a rímskych cisárov a za kalifov islamu. Osmanskí panovníci, ktorí práve nastúpili na trón, získali Osmanov meč, čo bol dôležitý obrad, ktorý slúžil ako ekvivalent korunovácie európskych panovníkov. Sultán, ktorý nebol opásaný týmto mečom, nemohol zaradiť svoje deti do radu dedenia.

Teoreticky a v zásade boli sultánove právomoci v praxi obmedzené. Politické rozhodnutia museli brať do úvahy názory a postoje dôležitých členov dynastie, byrokratických a vojenských zariadení, ako aj náboženských vodcov. Začiatkom posledných desaťročí šestnásteho storočia sa úloha osmanských sultánov vo vláde ríše začala znižovať v období známom ako Transformácia Osmanskej ríše.

Konštitucionalizmus vznikol za vlády Abdülhamida II., ktorý sa tak stal posledným absolútnym vládcom ríše a jeho neochotným prvým ústavným panovníkom.

## Zoznam sultánov

## Zdroj


Kategória:Vládcovia Turecka