open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šubovka (prítok Hruštínky)

**Šubovka** je vodný tok v Oravskej Magure a Oravskej kotline na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Hruštínky v povodí Oravy, má dĺžku približne 5 km a je tokom V. rádu.

## Priebeh toku
Potok pramení vo východnej časti Oravskej Magury, v geomorfologickom podcelku Budín, na severozápadných svahoch Šubovky (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v lesnom poraste pod horským hrebeňom, tečie severozápadným smerom. Preteká dolinou popod Laz, kde priberá pravostranný prítok zo svahov vrchu Budín II (). V lokalite Paseky opúšťa oblasť súvislého lesa a lemovaný úzkym pásom vyššej vegetácie opúšťa podcelok Budín i samotnú Oravskú Maguru. Už v Hruštínskom podolí, časti Oravskej kotliny sa oblúkom stáča na sever a v blízkosti Kubínskej cyklomagistrály pokračuje na sever. Stáča sa na severozápad a južne od Lokce priberá významný pravostranný prítok z lokality Semerky. V oblasti Lány sa opäť stáča na sever a križuje cestu I/78. Poľnohospodársky využívanou kotlinou pokračuje západne od Lokce a napokon sa v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do Hruštínky, prítoku Bielej Oravy v povodí Oravy. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Šubovka pramení a preteká iba katastrom obce Lokca v okrese Námestovo v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
* Oravská Magura, Budín (geomorfologický podcelok)
* Oravská kotlina, Hruštínske podolie

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Oravskej Magure
Kategória:Vodné toky v Oravskej kotline
Kategória:Povodie Oravy
Kategória:Vodné toky v okrese Námestovo
Kategória:Lokca
Biatlon na Zimných olympijských hrách 2026 – zmiešaná štafeta

**Zmiešaná štafeta** v biatlone na Zimných olympijských hrách 2026 sa konala v biatlonovom stredisku Südtirol Arena v Anterselve 8. februára 2026.

Zmiešaná štafeta odštartovala o 14:05h SEČ a prihlásených bolo 21 štvorčlenných družstiev. Víťaznou sa stala francúzska štvorica, ktorá zdolala kvarteto z Talianska a na treťom mieste sa umiestnili reprezentanti Nemecka.

## Výsledky

## Referencie

## Zdroj

Zmiešaná štafeta
Maximilián I. (Bavorsko)

**Maximilián I. Bavorský** (* 17. apríl 1573 – † 27. september 1651) prezývaný ako „Veľký“ bol vojvoda bavorský. Počas tridsaťročnej vojny bol významným spojencom Ferdinanda II. Habsburského, cisára Svätej ríše rímskej. Za verné služby bol roku 1623 odmenený titulom kurfirsta bavorského a tiež kurfirsta falckého, pričom táto titulatúra bola zhabaná po zosadenom „zimnom kráľovi“ a Fridrichovi Falckom. Vyznamenal sa tiež reformami v Bavorsku.

## Životopis

### Pôvod a dospievanie
Maximilián bol synom vojvodu Viliama V. a jeho manželky Renáty Lotrinskej. Po abdikácii svojho otca roku 1597 z funkcie sa ujal vlády. Počas panovania zlepšil jednak chod správy, súdnictva, vojska a dal rozbité financie do poriadku. Ako odchovanec jezuitov však nebol, paradoxne, naklonený protestantskej konfesii.

### Vojak a diplomat
Roku 1608 obsadil ríšske mesto Donauwörth, dané do kliatby, čo viedlo k utvoreniu Protestantskej únie. Naproti tomu sa Maximilián zaslúžil roku 1609 pre založení spolku katolíckych kniežat a to Katolíckej ligy. Následne sa stal jej vodcom.

Maximilián nebol priateľom Habsburgovcov, dôkazom čoho roku 1610 prijal veľmi chladne vtedy ešte arcivojvodu Ferdinanda Štajerského do Katolíckej ligy. Po čase, keď už dozrel čas pre boj proti protestantom, postavil sa v čase začiatku českej vojny roku 1619 na stranu cisára a vybudoval mu pomocné vojsko vedené grófom Tillym. Obsadil na čele svojich vojsk územie Horného Rakúska, ktoré mu dal cisár náhradou za pomoc v zástave. Dňa 8. novembra roku 1620 zvíťazil jeho oddiely nad vojskami vzbúrených českých stavov v bitke na Bielej Hore. Následne obsadili jeho vojská Horné Falcko. Roku 1623 ho už cisár odmenil kurfirstskou hodnosťou.

Keď si však neskôr cisár zriadil veľké vlastné vojsko pod vedením Albrechta z Valdštejna a mienil ho použiť na rozšírenie svojej politicko-náboženskej moci v Rímsko-nemeckej ríši, postavil sa tomu Maximilián rozhodne na odpor a na kurfirstskom sneme v Regensburgu roku 1630 vymohol prepustenie Valdštejna. Počas švédskej vojny musel po vojenskej porážke grófa Tillyho v bitke pri Raine nad Lechom (1632) z Mníchova utiecť. Valdštejn ho z pomsty nepodporoval. Po víťazstve pri Nördlingene (1634) sa zúčastnil Maximilián s celou armádou v boji proti francúzskym a švédskym oddielom. Po čase však jeho územná dŕžava trpela pre ozbrojené nájazdy a plienenie protivníkov, čím Maximilián uzavrel roku 1647 pri Ulme s cudzími žoldniermi separátne prímerie. Vo Vestfálskom mieri si udržal vládu nad Horným Falckom ale aj územím Bavorska.

### Manželstvo a potomkovia
Maximilián vynikol ako šikovný štátnik. Bol mužom prísnych mravov, pevnej vôle a húževnatej vytrvalosti. Jeho osobný život mal pod vplyvom jeho prepätej a blúznivej zbožnosti pochmúrny ráz asketickej prostoty. Bol dva razy ženatý. Prvý sobáš uzavrel s Alžbetou Lotrinskou. Ďalšou manželkou sa stala Mária Anna, dcéra rímsko-nemeckého cisára Ferdinanda II. Habsburského. Z druhého manželstva mal synov Ferdinanda Máriu a Maximiliána Filipa.

## Rodokmeň a predkovia

## Iné projekty

## Zdroj
Irena Skružná

**Irena Skružná** (* 2. apríl 1918, Malé Horošky – † 3. november 2003, Praha) bola česká režisérka a prekladateľka. Bola jednou zo služobne najstarších režisérok vo filmovom dabingu. Za svoju kariéru sa podieľala na okolo 250 filmoch.

## Životopis
Irena Skružná podobne ako jej kolegovia sa regrutovala z prekladateľov a úpravcov pre titulky. So Štúdiom na úpravu zahraničných filmov resp. neskorším Filmovým štúdiom Barrandov dabing spolupracovala od roku 1949 ako prekladateľka, od roku 1950 ako úpravkyňa dialógov a režisérka. Nasledujúcich 30 rokov režírovala desiatky filmov podľa dialógov svojich kolegov (Jiří Zdeněk Novák, Bohumil Štěpánek), neskôr najmä podľa vlastných dialógov a tiež písala dialógy pre iných režisérov (Bedřich Fronk, Ľudovít Žáček). V začiatkoch televízneho dabingu tiež pomáhala s jeho zavedením v Československej televízii a režijne hosťovala v jeho štúdiu v Brne, kde vytvorila niekoľko významných diel. V roku 1980 odišla z činnej režisérskej služby, ale naďalej písala dialógy pre iných režisérov Filmového štúdia Barrandov dabing a potom aj pre súkromné štúdiá až do polovice 90. rokov. Zomrela v roku 2003 vo veku 85 rokov v Prahe.

## Ocenenia
* 1998: Cena FF za celoživotnú mimoriadnu dabingovú tvorbu

## Referencie

## Pozri aj

## Externé odkazy

* 

* Irena Skružná na Dabingforum

Kategória:České dabingové režisérky
Kategória:Českí prekladatelia
Tanečné konzervatórium Evy Jaczovej

**Tanečné konzervatórium Evy Jaczovej** v Bratislave je jediná osemročná štátna škola na Slovensku zameraná na výchovu profesionálnych tanečných umelcov.
## História
V roku **1979** vznikla ako Hudobná a tanečná škola. V roku **1991** sa premenovala na Tanečné konzervatórium a v roku **1999** bolo jej prepožičané meno Evy Jaczovej. 
## Štúdijné odbory
Škola ponúka osemročné štúdium v troch odboroch:
*Klasický tanec 
*Ľudový tanec
*Moderný tanec 
V prvých štyroch ročníkoch žiaci absolvujú všeobecné vzdelanie. Na strednom stupni sa špecializujú na vybraný odbor.
## Známi absolventi
* **[[Mário Radačovský]]**
* **[[Nikoleta Stehlíková]]**
## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka
Kategória: Stredné školy na Slovensku
Kategória: Konzervatóriá na Slovensku
Kategória: Tanečné školy na Slovensku
Kategória: Školy v Bratislave
Bláznivá komédia

**Bláznivá komédia** () je trilógia talianskych komediálnych filmov vydaných medzi rokmi 1990 až 1994. Všetky filmy série režíroval Neri Parenti a produkovali bratia Mario a Vittorio Cecchi Gori. Hlavné role trilógie obsadili komici Paolo Villaggio a Renato Pozzetto. Každý film sa skladá z viacerých rôznorodých skečov, v ktorých vždy hrá ústredné duo.

## Filmy série
Séria sa skladá z troch filmov:

* *[[Bláznivá komédia (film)|Bláznivá komédia]]* (1990)
* *[[Bláznivá komédia 2]]* (1991)
* *[[Bláznivá komédia 3]]* (1994)

## Herecké obsadenie

## Filmový štáb

## Technické parametre

## Referencie

Kategória:Talianske filmové série
Alpské lyžovanie na Zimných olympijských hrách 2026 – tímová kombinácia mužov

**Tímová kombinácia mužov** na Zimných olympijských hrách 2026 sa konala v lyžiarskom stredisku Stelvio v Bormiu 9. februára 2026.

Tímová kombinácia mužov (rovnako ako tímová kombinácia žien) je nová disciplína na Zimných olympijských hrách. Jej prvé uvedenie bolo na Majstrovstvách sveta v alpskom lyžovaní v roku 2025 v Saalbachu.

Tieto dve tímové kombinácie nahradzujú tímové paralelné a individuálne kombinované preteky, čím sa celkový počet olympijských disciplín v alpskom lyžovaní znižuje z 11 na 10. Rovnako ako v individuálnom formáte, aj tímová kombinácia pozostáva z dvoch rôznych kôl: zjazdu (alebo super-G) a slalomu. V tímovej kombinácii však jeden súťažiaci preteká rýchlostnú disciplínu a druhý slalom. Každá zúčastnená krajina môže nasadiť až štyri tímy, pričom v každom tíme sú dvaja športovci rovnakého pohlavia. Súťažiaci sa môžu prihlásiť iba do jednej disciplíny a účastníkovi slalomového kola nebude povolený štart, ak bol jeho tímový kolega v zjazde diskvalifikovaný, neštartoval alebo nedokončil prvé (zjazdové) kolo.

Do súťaže sa prihlásilo 21 tímov z deviatich krajín. V maximálnom možnom počte štyroch tímov na predstavilo Rakúsko, Švajčiarsko a Taliansko. Trikrát bolo zastúpené Francúzsko, dvakrát Nórsko a po jednej dvojici bolo zastúpené Česko, Nemecko, Fínsko a Spojené štáty. Zjazdové kolo odštartovalo o 10:30h a slalomové kolo o 14:00h SEČ. Víťazom sa stal švajčiarsky pár Franjo von Allmen a Tanguy Nef. Na delenom druhom mieste sa umiestnili      Rakúšania a Švajčiari.

## Výsledky

## Referencie

## Zdroj

Tímová kombinácia mužov
Bratislavský mier (1626)

**Bratislavský mier** bola mierová zmluva, ktorá bola podpísaná dňa 20. decembra roku 1626 a to medzi vyslancami rímsko-nemeckého cisára Ferdinanda II. Habsburského a sedmohradského kniežaťa Gabriela Betlena v meste Prešporok (Bratislava).

## Cesta od krvavých potýčok k mieru
*Bližšie informácie v hlavnom článku: [[Povstanie Gabriela Betlena|Protihabsburské stavovské povstanie Gabriela Betlena]]*

Betlenova tretia ozbrojená výprava roku 1626 bola súčasťou dánskej periódy z Tridsaťročnej vojny. Dňa 30. septembra roku 1626 sa pri Drégeľskej Palánke v blízkosti Šiah pripravili sedmohradské povstalecké oddiely pod priamym velením kniežaťa Gabriela Betlena na ozbrojený boj proti cisárskej armáde pod velením Albrechta z Valdštejna. Osmanskí vojaci, ktorí ešte skôr obľahli a pevnosť Novohrad, prišli na bojisko úplne na poslednú chvíľu.

K vojenskému stretu však napokon nedošlo. Sedmohradské knieža menom Gabriel Betlen navrhol do rána ďalšieho dňa prímerie, ktoré Albrechta z Valdštejna napokon prijal.

Katastrofálne zásobovanie, epidémie chorôb ale aj prvé chladné jesenné dni vyvolali chaos v obidvoch vojenských táboroch. Pokračovanie v otvorenom boji na bojovom poli prinášalo viac škôd než úžitku, pričom v tomto dôsledku sa začali v novembri roku 1626 mierové rokovania medzi znepriatelenými stranami.

Mierovou zmluvou sa iba dodatočne potvrdili diplomatické výsady jednak z Viedenského ale aj Mikulovského mieru medzi katolíckym cisárom a vzbúrenými sedmohradskými stavmi.

## Referencie

## Literatúra
* DANGL, Vojtech. (2017). *Bitky a bojiská v našich dejinách*. Bratislava: Perfekt, a.s. .
* MRVA, Ivan – SEGEŠ, Vladimír. (2012). *Dejiny Uhorska a Slováci*. Bratislava: Perfekt, a.s. .
* SEGEŠ, Vladimír et al. (2015). *Vojenské dejiny Slovenska a Slovákov*. Praha: Ottovo nakladatelství, s.r.o. .

## Pozri aj
* Protihabsburské stavovské povstania
* Protihabsburské stavovské povstanie Gabriela Betlena

## Zdroj
* TURČAN, Vladimír et al. (2007). *Dejiny Slovenska – Dátumy, udalosti, osobnosti*. Bratislava: Slovart, s.r.o. 978-80-8085-596-3.

Kategória:Mierové zmluvy
Kategória:Dejiny Rímsko-nemeckej ríše
Kategória:Dejiny Rakúska
Kategória:Dejiny Bratislavy
Mier (1626)
Kategória:1626
Andromedik

**Alex Demarbaix** (* 5. október 1998, Edegem, Antverpy, Belgicko), známy pod umelecký menom **Andromedik**, je belgický DJ a hudobný producent. Patrí k najvýznamnejším predstaviteľom mladej generácie subžánru dancefloor drum and bass. Do povedomia fanúšikov elektronickej hudby sa zapísal najmä svojím melodickým zvukom a energickými vystúpeniami na popredných svetových pódiách. Počas svojej kariéry si vybudoval silnú pozíciu na medzinárodnej scéne, čo potvrdzujú milióny streamov na hudobných platformách a pravidelná účasť na najväčších žánrových festivaloch.

## História

### Začiatky a vzostup (2016 – 2018)
Axel Demarbaix začal tvoriť hudbu pod menom Andromedik približne v roku 2016. Vďaka svojmu klasickému hudobnému vzdelaniu sa od začiatku sústredil na melodickú stránku drum and bassu. Prvé úspechy zaznamenal na nezávislých digitálnych platformách, no zlom nastal po nadviazaní spolupráce s významným holandským vydavateľstvom Liquicity. Jeho skladby ako „*Your Love*“ alebo „*Let Me In*“ si rýchlo získali milióny vypočutí a Andromedik sa stal jedným z najväčších talentov novej vlny liquidu a danceflooru.

### Medzinárodné uznanie a nominácie (2019 – 2021)
V roku 2019 bol nominovaný v prestížnej svetovej ankete Drum&BassArena Awards v kategórii „Best Newcomer“ (Najlepší nováčik), čo definitívne potvrdilo jeho pozíciu na medzinárodnej scéne. V tomto období začal vydávať hudbu aj na ďalších dôležitých labeloch ako Monstercat či UKF. Počas pandémie vydal úspešné single ako „*First to Go*“ (v spolupráci s Ayah Marar) a „*I See You*“, ktoré upevnili jeho status na dancefloor scéne.

### Vrchol kariéry a debutový album (2022 – 2026)
V roku 2023 sa zapísal do histórie ako prvý drum and bassový umelec po piatich rokoch, ktorý vystúpil na hlavnom pódiu (Mainstage) festivalu Tomorrowland. V roku 2024 tento úspech zopakoval a hostil tam aj vlastný stage s názvom „Andromedik Invites“.

V októbri 2025 vydal svoj debutový štúdiový album s názvom *Ascension*, na ktorom spolupracoval s poprednými menami ako Netsky, Kanine či A Little Sound. Album sprevádzala jeho doteraz najväčšia vypredaná šou v antverpskom Expo pre 4 500 fanúšikov. V súčasnosti je považovaný za jedného z najprogresívnejších DJ-ov v Európe s pravidelnými vystúpeniami na festivaloch Let It Roll, Rampage a po celom svete.

## Diskografia

### Štúdiové albumy

### EP

## Referencie
Lipový potok

**Lipový potok** je vodný tok v Oravskej Magure a Oravskej kotline na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Hruštínky v povodí Oravy, má dĺžku približne 3,3 km a je tokom V. rádu.

## Priebeh toku
Potok pramení vo východnej časti Oravskej Magury, v geomorfologickom podcelku Budín, na severozápadnom úbočí Šubovky (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v lesnom poraste pod horským hrebeňom tečie severozápadným smerom. Onedlho opúšťa súvislý lesný porast a istý čas tvorí hranicu Oravskej Magury a jej podcelku Budín s Hruštínskym podolím, ktoré je časťou Oravskej kotliny. Priberá krátky ľavostranný prítok a stáča sa na sever. Pod lokalitou Magury sa odkláňa od hranice krajinných celkov a tečie severozápadným smerom už len Oravskou kotlinou. Preteká menším lesíkom a následne lemovaný úzkym porastom vyššej vegetácie obteká lokalitou Kobyliarka severné úpätie Lipového vrchu (). Pred obcou Vasiľov križuje cestu I/78 a vteká do jej intravilánu. Pokračuje do centra obce a v nadmorskej výške približne  sa pravostranne vlieva do Hruštínky, prítoku Bielej Oravy v povodí Oravy. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Lipový potok pramení a preteká iba katastrom obce Vasiľov v okrese Námestovo v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
* Oravská Magura, Budín (geomorfologický podcelok)
* Oravská kotlina, Hruštínske podolie

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Oravskej Magure
Kategória:Vodné toky v Oravskej kotline
Kategória:Povodie Oravy
Kategória:Vodné toky v okrese Námestovo
Kategória:Vasiľov
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 1998 – mužský turnaj

**Mužský turnaj v ľadovom hokeji** na XVIII. ZOH v japonskom Nagane bol 19. olympijským šampionátom. Samostatné Česko, ktoré vzniklo zánikom Česko-Slovenska v roku 1993, získalo svoju prvú zimnú zlatú medailu a stalo sa len siedmym národom, ktorý získal olympijské zlato v ľadovom hokeji. Turnaj, ktorý sa konal od 7. do 22. februára, sa hral v arénach Big Hat a Aqua Wing.

Boli to prvé olympijské hry, na ktorých si Národná hokejová liga (NHL) dala prestávku (17 dní, od 8. do 24. februára), čo umožnilo národným tímom zaradiť hráčov NHL z každej krajiny. Na rozdiel od basketbalového Dream Teamu v roku 1992, kde hráči bývali v hoteli v Barcelone z bezpečnostných dôvodov, hráči NHL zostali v olympijskej dedine kvôli zlepšeným bezpečnostným opatreniam.

Kanadský tím napriek silnému štartu v kategórii každý s každým prehral semifinálový zápas proti Česku po rozstrele. Fínsko porazilo Kanadu v zápase o bronz. Vo finále Česko porazilo Rusko 1:0 a získalo zlatú medailu, keďže brankár Dominik Hašek nedokázal ruský tím udržať na nule.

## Základná skupina

### Skupina A

----
----

### Skupina B

----
----

## O umiestnenie

### Zápas o 13. miesto

### Zápas o 11. miesto

### Zápas o 9. miesto

## Prvé kolo

### Skupina C

----
----

### Skupina D

----
----

## Finálové kolo

### Štvrťfinále

### Semifinále

### Zápas o bronz

### Finále

## Konečné poradie

## Zdroj

## Referencie
Lysis

**Lysis** () môže byť:
* pytagorejský filozof z 5. stor. pred Kr., učiteľ Epameinónda, pozri Lysis z Tarentu
* aténsky mladík, súčasník Sokrata a titulná postava Platónovho dialógu o priateľstve, pozri Lysis (dialóg)

## Referencie
Majspiakovský potok

**Majspiakovský potok** je potok v regióne Stredné Pohronie, na území obce Prochot, v okrese Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Vtáčnik a ústi do vodného toku Prochotský potok. Má dĺžku  a je tokom IV. rádu. 
## Prameň
Majspiakovský potok pramení v  v severozápadnej časti územia obce Prochot, v lesnom extraviláne, na juhovýchodnom svahu vrchu Magurka s , v lese Vysoká, v okrese Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji. 
## Opis toku
Majspiakovský potok tečie od prameňa juhovýchodným smerom cez lesný extravilán územím obce Prochot, tečie Hanákovou dolinou, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, v  na západnom úpätí vrchu Majspiak so  priberá bezmenný pravostranný prítok, tečie úpätím vrchu Majspiak, v  priberá ďalší bezmenný pravostranný prítok, ľavým brehom obteká stavbu živočíšnej farmy – kravín, pri dolnom okraji  intravilánu obce Prochot v  ústi do Prochotského potoka ako jeho pravostranný prítok. Prochotský potok ďalej ústi do Hrona. 
Majspiakovský potok patrí do okresu Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji. Pramení, preteká a ústi do Prochotského potoka na území obce Prochot. Nachádza sa v geomorfologickom celku Vtáčnik v geomorfologickom podcelku Nízky Vtáčnik. Majspiakovský potok má dva bezmenné prítoky. 

## Pôvod názvu
Názov vodného toku Majspiakovský potok má pôvod v názve vrchu Majspiak, úpätím ktorého preteká. Zo slovného základu Majspiak po rozšírení o nesystémový formant prídavného mena -ov-ský a po kombinácii so slovom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Majspiakovský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Korektný postup vyžadoval slovotvorný postup: Majspiak → Majspiacky potok podobne ako sedliak → Sedliacka Dubová, Diviaky nad Nitricou → Diviacky potok alebo žobrák → Žobrácka poľana. Toponymum Majspiak nemá celkom jasný pôvod. Podľa J. Krška prvá slabika Majs- môže pochádzať z bližšie neurčeného osobného mena a druhá slabika -piak je výsledkom vývoja z nemeckého berg → slovenské piarg → piak. Názov vodného toku Majspiakovský potok bol štandardizovaný v roku 2008. V množine slovenskej štandardizovanej hydronymie vodných tokov hydronymum Majspiakovský potok je jedinečným hydronymom (február 2026).
## Referencie

 

Kategória:Vodné toky v okrese Žiar nad Hronom
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky vo Vtáčniku
Kategória:Prochot
Kategória:Povodie Hrona
Alpské lyžovanie na Zimných olympijských hrách 2026 – tímová kombinácia žien

**Tímová kombinácia žien** na Zimných olympijských hrách 2026 sa konala v alpskom lyžiarskom stredisku Tofane v Cortine d'Ampezzo 10. februára 2026.

Tímová kombinácia žien (rovnako ako tímová kombinácia mužov) je nová disciplína na Zimných olympijských hrách. Jej prvé uvedenie bolo na Majstrovstvách sveta v alpskom lyžovaní v roku 2025 v Saalbachu.

Tieto dve tímové kombinácie nahradili tímové paralelné a individuálne kombinované preteky, čím sa celkový počet olympijských disciplín v alpskom lyžovaní znížil z 11 na 10. Rovnako ako v individuálnom formáte, aj tímová kombinácia pozostáva z dvoch rôznych kôl: zjazdu (alebo super-G) a slalomu. V tímovej kombinácii však jedna súťažiaca preteká rýchlostnú disciplínu a druhá slalom. Každá zúčastnená krajina môže nasadiť až štyri tímy, pričom v každom tíme sú dvaja športovci rovnakého pohlavia. Súťažiace sa môžu prihlásiť iba do jednej disciplíny a účastníčkam slalomového kola nebude povolený štart, ak bola ich tímová kolegyňa v zjazde diskvalifikovaná, neštartovala alebo nedokončila prvé (zjazdové) kolo.

Do súťaže sa prihlásilo 28 tímov z 12 krajín. V maximálnom možnom počte štyroch tímov sa predstavilo Rakúsko, Spojené štáty, Švajčiarsko a Taliansko. Trikrát bolo zastúpené Francúzsko, dvakrát Česko a Kanada po jednej dvojici boli zastúpené Kanada, Nemecko, Nórsko, Slovensko a Slovinsko. Zjazdové kolo odštartovalo o 10:30h a slalomové kolo o 14:00h SEČ. Víťazkami sa stali Rakúšanky Ariane Rädlerová a Katharina Huberová, ktoré o päť stotín sekundy zdolali Kiru Weidleovú a Emmu Aicherovú z Nemecka. Na treťom mieste sa umiestnili Američanky Jacqueline Wilesová a Paula Moltzanová.

## Výsledky

## Referencie

## Zdroj

Tímová kombinácia žien
Val di Fiemme

**Val di Fiemme** (, ) je údolie v severnom Taliansku, v autonómnom regióne Tridentsko-Horná Adiža.

## Poloha
Údolie Fiemme sa nachádza na rozhraní horských celkov Fleimstalské Alpy, zasahujúcich od juhu a Dolomitov, ležiacich na severe. Dolinou preteká rieka Avisio. Na Val di Fiemme zasahuje 11 obcí, združených v Spoločenstve obcí Val di Fiemme: Anterivo, Capriana, Carano, Castello-Molina di Fiemme, Cavalese, Daiano, Panchià, Predazzo, Tesero, Valfloriana, Varena, Ziano di Fiemme. Centrom oblasti je mesto Cavalese, odkiaľ vedie sústava lanoviek až do výšky  v oblasti Malga Nuova.

## Lyžiarske stredisko
Val di Fiemme je známym lyžiarskym strediskom. Je tu vybudovaných niekoľko zjazdárskych areálov a sieť bežkárskych trás. V rokoch 1991, 2003 a 2013 sa tu uskutočnili Majstrovstvá sveta v severskom lyžovaní. Pravidelne sa tu konajú preteky Svetového pohára v behu na lyžiach. Od roku 2007 je Val di Fiemme dejiskom záverečných podujatí série Tour de Ski. Bežkári tu na 3 650 m dlhom úseku prekonávajú prevýšenie 420 m a cieľ je v nadmorskej výške  Vo Val di Fiemme a Val di Fassa sa tiež koná známy bežkársky diaľkový pretek Marcialonga, na ktorého 70 km trať sa každoročne vydáva 3 až 4 tisíc účastníkov. Nad mestom Predazzo sa nachádza lyžiarsky areál, kde možno lyžovať z vrcholu Monte Angelo ().

## Externé odkazy
* Oficiálne stránky

## Zdroj
* 

Kategória:Doliny
Kategória:Dolomity
Kategória:Lyžiarske strediská v Taliansku
Kategória:Športoviská v Taliansku
Kategória:Geografia Tridentska-Hornej Adiže
Lucia Mokrášová

**Lucia Mokrášová** (* 27. marec 1994, Ilava) je slovenská športovkyňa. Reprezentuje Slovensko v boboch, reprezentovala tiež v atletike.

## Športová kariéra
Vo veku 7 rokov začala s tenisom. Od 14-tich rokov sa venovala atletike, najmä sedemboju. Na juniorských majstrovstvách sveta v roku 2012 v Barcelone získala 6. miesto, v roku 2013 v Rieti získala 5. miesto. Stala sa majsterkou Slovenska v sedemboji a v behu na 400 metrov.

V roku 2022 ju oslovila Viktória Čerňanská, či by nechcela byť brzdárkou v dvojboboch. V dvojboboch získala na Majstrovstvách Európy 2023 5. miesto, o rok neskôr 7. miesto.

### Olympijské hry
18. januára 2026 bola potvrdená účasť na Zimných olympijskych hrách 2026 v Miláne a Cortine pre ženský dvojbob: Viktória Čerňanská a Lucia Mokrášová. Bude to prvá slovenská olympijská ženská reprezentácia dvojbobu.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Profil na Slovenskom olympijskom a športovom výbore
* Profil na Medzinárodnej federácii bobov a 
* Profil na WorldAthletics

Kategória:Osobnosti z Ilavy
Kategória:Slovenské atlétky
Kategória:Slovenské bobistky
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Majsterky Slovenska v atletike
Kategória:Bobisti na Zimných olympijských hrách 2026
Anne Jaeckin

**Anne Jaeckin** (* 1961) je francúzska sochárka a umelkyňa. Bola manželkou francúzskeho filmára Justa Jaeckina až do jeho smrti v roku 2022. V súčasnosti prevádzkuje umelecké kurzy a jej sochy sú súčasťou mnohých zbierok.

So svojím manželom Justom Jaeckinom založila vlastnú galériu Galerie Anne & Just Jaeckin, kde vystavovali svoje vlastné diela i diela iných umelcov.

## Životopis
Anne Jaeckin sa s klasickým a neskôr súčasným tancom zoznámila vo veku šiestich rokov a stala sa profesionálnou tanečnicou. Následne sa venovala kariére vo fitness priemysle a zaoberala sa aerobikom vo Francúzsku otvorením vlastných štúdií „Les Jardins de la Forme“ v Paríži. Kvôli vášni k umeniu, sa začala učiť sochárstvu a navštevovala rôzne workshopy v Paríži. S manželom Justom Jaeckinom sa rozhodli začiatkom 21. storočia otvoriť si vlastnú galériu na ulici Guénégaud 19 v 6. obvode. Viac ako dvadsať rokov vystavovali svoju vlastnú tvorbu a diela mnohých iných umelcov. Jej diela sú vyhľadávané aj inými majiteľmi galérií a pravidelne sa vystavujú vo Francúzsku aj v zahraničí.

## Referencie

## Literatúra
* 

## Externé odkazy
* Oficiálny web
* 

Kategória:Francúzski sochári
Kategória:Francúzski výtvarníci
Kategória:Just Jaeckin
Medzinárodný paralympijský výbor

**Medzinárodný paralympijský výbor**, **(MPV)** je globálna organizácia paralympijského hnutia. Založená bola 22. septembra 1989 v Düsseldorfe. Sídlom MPV je mesto Bonn v Nemecku.

## Názov
Slovo *para* pochádza z gréčtiny, znamená popri a má odkazovať na to, že Paralympijské hry sa konajú popri Olympijských. *Para* môže pochádzať aj z výrazu „paraplegic“, paraplégia, čiže symptómov poškodenia miechy najčastejšie spojaných s ochrnutím nôh. Paralympijský nie je odvodené od olympijský.

## Členovia
K 1. januáru 2026 má MPV 211 členských organizácií:
* 183 národných paralympijských výborov (Členom MPV je tiež Slovenský paralympijský výbor.)
* 17 medzinárodných športových federácií
* 5 regionálnych organizácií (Afrika, Amerika, Ázia, Európa a Oceánia)
* 3 medzinárodné organizácie pre parašport

## Prezident
V septembri 2025 bol za prezidenta MPV po tretíkrát zvolený Andrew Parsons.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka


Kategória:Medzinárodné športové organizácie
Kategória:Parašportové organizácie
Lyssach

**Lyssach** [vyslov: lísach] (po alemansky *Lyyssach*) je obec v okrese Emmental, vo švajčiarskom kantóne Bern.

Celá obec Lyssach je zaradená do Federálneho súpisu pamiatok Švajčiarska (ISOS).

## História
Prvá písomná zmienka o Lyssachu pochádza z roku 894, kde sa uvádza ako *Lihsacho*. Ako *Lissacho* sa uvádza v roku 1255.

Najstaršou stopou po osídlení sú mohyly v Birchiwalde (halštatská kultúra). Obec sa prvýkrát spomína v darovacej listine z roku 894, kde šľachtičná dáma Pirin darovala pozemok v obci Opátstvu svätého Havla. Hoci opátstvo bolo významným vlastníkom pôdy v obci, politicky, nábožensky a spoločensky bolo súčasťou obce Rüdtligen-Alchenflüh Alchenflüh. Medzi 13. a 15. storočím získali pozemky v obci Kyburgovci a rôzne kláštory. V rokoch 1429 a 1481 mesto Bern vykúpilo mnohých vlastníkov pôdy. v roku 1528, po prijatí protestantskej reformácie Bernom a keď boli kláštory sekularizované, prevzalo zostávajúce cirkevné majetky mesto Bern.

Od 17. storočia sformovali obce Lyssach, Aefligen, Rüdtligen a Ruti školské družstvo, ktoré postavilo školskú budovu v Rüdtligene. V roku 1775 si obec Lyssach postavila vlastnú školskú budovu, ktorú zdieľal s Ruti až do roku 1804. Počas 18. storočia prechádzala dedinou chaussée alebo diaľnica z Bernu do Zürichu. V roku 1857 stanica a železnica ďalej spojili dedinu so zvyškom krajiny. Počet obyvateľov a hospodárstvo sa rýchlo rozrástli po roku 1965, keď bola v blízkosti dediny postavená diaľnica A1. Boli postavené nové bytové komplexy, školy, kanalizácia a obchodná zóna, aby sa zvládla rastúca populácia. Lyssach sa rozrástol na regionálne obchodné a hospodárske centrum.

## Doprava
Obec má železničnú stanicu ležiacu na železničnej trati Olten – Bern. Stoja tu pravidelné spoje do Bernu, Thunu, Langnau i.E., Solothurnu a Sumiswald-Grünenu.

## Galéria

Súbor:2010-03-28 Lyssach (Foto Dietrich Michael Weidmann) 044.jpg|Hotel Lyssach v Shoppingmeile Lyssach 
Súbor:2010-03-28 Lyssach (Foto Dietrich Michael Weidmann) 046.jpg|Pohľad na historické centrum obce


## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Obce v kantóne Bern
Modrait

**Modrait** (symbol Mdt) je minerál zo skupiny vesuvianitu kryštalizujúci v tetragonálnej sústave. Jeho ideálny chemický vzorec je Ca19Fe2+Al4(Al6Fe2+2)(□4)□(SiO4)10(Si2O7)4(OH)10. Na rozdiel od vesuvianitu, má štruktúrnu pozíciu Y1 zaplnenú dvojmocným železom (Fe2+). Modrait predstavuje iba druhý nový minerál objavený po vyše sto rokoch z oblasti Malých Karpát, resp. celej západnej časti územia Slovenska, po schafarzikite z antimónového ložiska Pernek z roku 1921.

Typovou lokalitou je skarn v plytkom údolí Dolinky, 200 m JZ od Dolinkovského vrchu, chatová oblasť Harmónia, Modra, Malé Karpaty, Slovensko ([geo:48.363833,17.312 48°21'49.8"N 17°18'43.2"E]). Modrait náhodne objavili miestni zberatelia minerálov Pavol Uličný a Radoslav Vaverčák v roku 2020 a v roku 2021 odovzdali vzorku minerálu na výskum prof. Pavlovi Uherovi. Ako nový minerál bol schválený Komisiou pre nové minerály, nomenklatúru a klasifikáciu pri Medzinárodnej mineralogickej asociácii (anglická skratka CNMNC-IMA) až v roku 2024 po náročnom laboratórnom výskume a potvrdení chemického zloženia, kryštálovej štruktúry a fyzikálno-optických vlastností. Úlomky sivozelenej horniny s modraitom sa nachádzajú priamo v koryte potoka, alebo na okolitých svahoch. Modrait vytvára stĺpcovité (prizmatické) kryštály, alebo agregáty tmavohnedej farby, niekedy so silným skleným leskom. Veľkosť kryštálov sa pohybuje zvyčajne okolo 2 cm, výnimočne až 5 cm.

Modrait a sprievodné minerály (najmä diopsid až hedenbergit, menej kalcit, klinozoisit až epidot, titanit, grossulár a pyrit) sú produktmi kontaktnej metamorfózy devónskych vápencov so silikátovou prímesou. Túto termálnu premenu (okolo 600°C) spôsobil prienik (intrúzia) granitovej magmy dnešného modranského masívu a jej tepelné pôsobenie na okolité horniny.

## Referencie

Kategória:Silikáty
Kategória:Minerály s typovou lokalitou na Slovensku
Kategória:Minerály opísané zo Slovenska
Kategória:Minerály Malých Karpát
Železničná stanica Lyssach

**Železničná stanica Lyssach** () je železničná stanica v obci Lyssach, v kantóne Bern. Je to medziľahlá zastávka na trati Olten – Bern so štandardným rozchodom spoločnosti SBB-CFF-FFS.

## Spoje
Od zmeny cestovného poriadku v decembri 2024 zastavujú v Lyssachu nasledujúce spoje:

* S-Bahn v Berne: 
** /: polhodinové spoje medzi Thunom a Burgdorfom a hodinové spoje z Burgdorfu do Langnau i.E., Solothurnom alebo Sumiswald-Grünen.
** : ranné spoje počas dopravnej špičky pracovných dní do Ostermundigenu.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Železničná stanica Lyssach – SBB

## Zdroj

Kategória:Železničné stanice vo Švajčiarsku
Kategória:Stavby v kantóne Bern
Bučníkový potok

**Bučníkový potok** je vodný tok v Oravskej Magure a Oravskej kotline na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Hruštínky v povodí Oravy, má dĺžku približne 5 km a je tokom V. rádu.

## Priebeh toku
Potok pramení v strednej časti Oravskej Magury, v geomorfologickom podcelku Budín, na severovýchodnom úbočí Javorovej (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v lesnom poraste pod horským hrebeňom smerujúcim na Budín (), tečie severným smerom. Zakrátko opúšťa oblasť súvislého lesného porastu a pokračuje podhorskou lúkou, priberajúc ľavostranný prítok z lokality Stodoly. Lemovaný porastom vyššej vegetácie opúšťa Oravskú Maguru a jej podcelok Budín a už v Oravskej kotline a jej časti Hruštínske podolie priberá významnejší pravostranný prítok spod Čistého grúňa () a následne aj ľavostranný z úbočia Poľany (). V strednej časti priberá významný pravostranný potok zo svahov Čistého grúňa a v lokalite Mravčov aj ľavostranný prítok z oblasti Majerka. Lemuje okraj menšieho lesíka a oblasťou Sihla vedie severným smerom, križujúc Kubínsku cyklomagistrálu. Onedlho podteká aj hlavnú cestu I/78 a v lokalite Bor, medzi obcami Babín a Hruštín, sa v nadmorskej výške približne  pravostranne vlieva do Hruštínky, prítoku Bielej Oravy v povodí Oravy. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Bučníkový potok pramení a preteká iba katastrom obce Babín v okrese Námestovo v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
* Oravská Magura, Budín (geomorfologický podcelok)
* Oravská kotlina, Hruštínske podolie

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Oravskej Magure
Kategória:Vodné toky v Oravskej kotline
Kategória:Povodie Oravy
Kategória:Vodné toky v okrese Námestovo
Kategória:Babín
Maliar z Apollónie

[náhľad|Atická [červenofigúrová keramika|červenofigúrová hydria, zobrazujúca hetéry alebo otrokyne oslavujúce sviatok Adónida,  maliar: Maliar z Apollónie, British Museum E 241, Londýn]]

**Maliar z Apollónie** ( *Apollonia Painter*) je konvenčné meno atického maliara váz pôsobiaceho v období neskorej klasiky, približne v polovici 4. storočia pred Kr. (cca 360 – 350 pred Kr.).

Maliar z Apollónie (pomenovaný podľa starovekého mesta Apollónia Pontská v dnešnom Bulharsku, kde sa v nekropole našlo množstvo jeho diel) patrí k významným predstaviteľom tzv. *kerčského štýlu*. Tento štýl predstavuje záverečnú fázu atickej červenofigúrovej keramiky, charakteristickú bohatou ornamentikou a používaním doplnkových farieb. Štýlovo má najbližšie k umeleckému okruhu známemu ako *skupina Mníchov 2388* (Group of Munich 2388).

Vo svojej tvorbe sa špecializoval predovšetkým na peliké (baňatý typ tejto nádoby s dvoma uškami). Jeho figurálne kompozície odrážajú dobový vkus neskorej klasiky – postavy sú stvárnené s jemnou, niekedy až éterickou líniou a maliar štedro využíval pridanú bielu, žltú a zlatú farbu na zvýraznenie detailov šperkov, drapérie či krídel.
Medzi časté námety Maliara z Apollónie patria:
* Dionýzovské scény: zobrazujúce boha Dionýza v spoločnosti Ariadny, menád alebo satyrov.
* Mytologické námety: Populárne sú najmä súboje Gryfov s *Arimaspami* (legendárny kmeň jednookých bojovníkov zo severu, ktorí sa pokúšali gryfom ukradnúť zlato). Tieto výjavy boli v čiernomorskej oblasti, kam umelec svoje diela exportoval, mimoriadne žiadané.
* Ženský svet: scény z *gynekónitis*, zobrazujúce ženy pri toalete alebo odpočinku, často v sprievode Eróta.

Hoci bol dlho považovaný za čisto atického umelca, chemické analýzy niektorých nálezov z Apollónie vyvolali diskusie o tom, či časť jeho produkcie nemohla pochádzať z lokálnych dielní inšpirovaných atickými vzormi. To by svedčilo o silnom kultúrnom vplyve Atén v regióne Pontu, kde sa atické formy stávali vzorom pre miestnych remeselníkov.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Maliari starovekého Grécka
Hynek Wichterle

**Hynek Wichterle** (* 1970, Praha, Československo) je český vedec pôsobiaci v New Yorku na Kolumbijskej univerzite, vnuk Otta Wichterleho, ktorý sa odsťahoval do USA v roku 1993, pričom na Kolumbijskej univerzite pôsobí od roku 2004. 

Maturoval na pražskom gymnáziu Nad Alejí, ktoré sa nachádza na Prahe 6 na sídlisku Petřiny. Na diplomovej práci pracoval na Mikrobiologickom ústave v Krči. Magisterský titul získal na Přírodovědeckej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe. V Bostone pracoval dva roky v laboratóriu českého emigranta Petra Jarolíma v nemocnici svätej Elizabety. Na doktorát pokračoval v roku 1995 na Rockefellerovu univerzitu na Mannhattne v New Yorku, pretože jeho žena bola prijatá na doktorát na Cornellovu univerzitu, ktorá sa tiež nachádza na Mannhattne v New Yorku. Na doktoráte sa chcel venovať neurobiológii, pretože predpokloadal, že mozog je najkomplikovanejší systém, v ktorom je ešte veľa čo objaviť. Zameral sa aj na vývojovú biológiu, na ktorej ho fascinovalo, ako sa zo zygoty vyvinie celý organizmus, čo mu pripomínalo počítačové programy, ktoré ho veľmi v mladosti zaujímali. Chcel sa zamerať aj na imunológiu, pretože predokladal, že môže byť zdrojom liečiv proti rakovine.

Postdoktorandské štúdium absolvoval av laboratóriu Thomasa Jessella na Kolumbijskej univerzite. Tu objavil, ako z kmňových buniek pripraviť motorické neuróny. V súčasnosti spoupracuje s organickým chemikom Brentom Stockwellom, s ktorý pripravil viac ako 2000 inhibítorov degeneratívnych pochodov v motorických neurónoch.

V roku 2004 sa stal odborným asistentom (ang. *assistant professor*) na Kolumbijskej univerzite, v roku 2012 sa habilitoval na docenta (ang. *associate professor*). Hynek Wichterle je profesorom patológie a bunkovej biológie, profesorom neurovied a profesorom rehalitácie a regeneratívnej medicíny.

Hynek Wichterle má Hirschov index 53 a skoro 20000 citácií jeho článkov. Venuje sa ochoreniu amytrofickej laterálnej skleróze (ALS), pričom sa snaží nájsť inhibítory kináz, ktoré by mohlik slúžiť ako liečivá amytrofickej laterálnej sklerózy, ktorá sa dodnes považuje za neliečiteľnú a smrteľnú chorobu. Výskum realizuje na motorických neurónoch myší, ktoré sú dobrým modelom ľudských motorických neurónov.

## Referencie

Kategória:Českí vedci
Jean Zerbo

Mons. **Jean** kardinál **Zerbo** (* 27. november 1943, Ségou, Mali) je malijský rímskokatolícky kňaz, biskup, ktorý v rokoch 1998 až 2024 pôsobil ako arcibiskup metropolita arcidiecézy Bamaka. Pápež František ho 28. júna 2017 vymenoval za kardinála. Je prvým kardinálom z Mali.

## Životopis
Narodil sa 27. decembra 1943 v Ségou v Mali a 10. júla 1971 ho tam vysvätil za kňaza Pierre Louis Leclerc, diecézny biskup diecézy Ségou. Vo vzdelávaní pokračoval najprv v Lyone v roku 1975 a potom v Ríme na Pápežskom biblickom inštitúte v rokoch 1977 až 1981, kde získal licenciát z Písma svätého. Od roku 1982 pôsobil vo farnosti v Markale a zároveň vyučoval na Vyššom seminári v Bamaku.

## Biskup
Dňa 21. júna 1988 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za pomocného biskupa z Bamaka a titulárneho biskupa z Accie. Dňa 20. novembra 1988 ho za biskupa vysvätil kardinál Jozef Tomko, prefekt Kongregácie pre evanjelizáciu národov. Spolusvätiteľmi boli arcibiskup Bamaka Luc Auguste Sangaré a emeritný biskup San Juana Joseph Paul Barnabé Perrot.

19. decembra 1994 ho Ján Pavol II. vymenoval za diecézneho biskupa diecézy Mopti. Jeho vymenovanie za arcibiskupa Bamaka sa uskutočnilo 27. júna 1998.

## Kardinál
Pápež František 21. mája 2017 na konci Regina Caeli oznámil konzistórium na vymenovanie 5 nových kardinálov na 28. júna. Slávnosť sa konala v bazilike sv. Petra a na konzistóriu bol vymenovaný za kardinála – kňaza s titulárnym kostolom *Sant’Antonio da Padova in Via Tuscolana*.

Po konzistóriu navštívil spolu s pápežom Františkom emeritného pápeža Benedikta XVI. ktorý sa na slávnosti nezúčastnil. Svoj titulárny kostol prevzal 12. novembra toho istého roka. Je prvým kardinálom z Mali.

Dňa 4. októbra 2017 bol menovaný za člena Kongregácie pre evanjelizáciu národov. Pápež František ho 23. decembra 2017 vymenoval za člena Dikastéria pre laikov, rodinu a život.

Pápež František 25. júla 2024 prijal jeho rezignáciu na funkciu arcibiskupa metropolitu arcidiecézy Bamaka z dôvodu veku.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných pápežom Františkom

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Malijskí kardináli
Kategória:Malijskí rímskokatolícki biskupi
Thomas Larkin

**Thomas Larkin** (* 31. december 1990, Londýn, Spojené kráľovstvo) je taliansky obranca v ľadovom hokeji britského pôvodu. V súčasnosti hrá za Schwenninger Wild Wings v Deutsche Eishockey Liga (DEL). Larkina si Columbus Blue Jackets vybral v 5. kole (celkovo 137.) vstupného draftu NHL v roku 2009, ako prvého hráča trénovaného v Taliansku, ktorý bol kedy vybraný do vstupného draftu NHL. Larkin navštevoval Phillips Exeter Academy a potom strávil štyri roky na Colgate University, kde hral za hokejový tím Raiders a počas svojej seniorskej sezóny pôsobil ako spolukapitán tímu. Na medzinárodnej úrovni Larkin reprezentoval Taliansko na majstrovstvách sveta.

## Hráčska kariéra
V poslednej Larkinovej sezóne v Phillips Exeter Academy vytvoril školský rekord v počte gólov a asistencií obrancu v jednej sezóne (14 a 38). Mal aj školský rekord v počte bodov za kariéru obrancu (82). Pred vstupným draftom NHL v roku 2009 bol Larkin na celkovom 87. mieste medzi severoamerickými korčuliarmi podľa Ústredného úradu pre skauting NHL. To bolo zlepšenie o 59 miest oproti jeho miestu pred tromi mesiacmi. Vybral si ho v piatom kole, celkovo na 137. mieste tímom Columbus Blue Jackets, čím sa stal prvým hráčom trénovaným v Taliansku, aký bol kedy vybraný vo vstupnom drafte NHL.

Larkin mal impozantnú prvácku sezónu na Colgate University, odohral 33 zápasov a zaznamenal 19 bodov s 32 minútami v penaltách, ale jeho produkcia klesla na iba 11 bodov v 41 odohraných zápasoch počas druhej sezóny 2010/2011. Po ukončení svojej vysokoškolskej kariéry, 5. júla 2013, podpísal Larkin dvojročný vstupný kontrakt s Columbus Blue Jackets.

Po uzavretí jeho základnej zmluvy s Blue Jackets Larkin nedostal novú ponuku a bol prepustený do voľnej agentúry. Dňa 22. augusta 2015 podpísal Larkin svoju prvú profesionálnu európsku zmluvu a dohodol sa na jednoročnej zmluve s chorvátskymi účastníkmi KHL Medveščak Záhreb. Nakoniec hral za tím Záhrebu do 16. februára 2017 a potom si ho vyzdvihol Adler Mannheim z nemeckej DEL.

7. novembra 2017 Larkin udrel Daniela Pailleho počas zápasu medzi švédskym klubom Brynas a Adler Mannheim, čo malo za následok, že Paille odišiel s ťažkým otrasom mozgu. Dva dni po incidente sa Larkin ospravedlnil na Twitteri a napísal:

"*Nemal som v úmysle spôsobiť zranenie. Chcel som vyvinúť tlak na nosič pukov za sieťou. Chcel by som sa ospravedlniť Danielovi Pailleovi a dúfam, že bude čoskoro späť hrať*."

O rok neskôr, 29. novembra 2018, švédsky prokurátor Joakim Johansson naznačil, že Larkin bude obvinený z napadnutia za oslepovanie Pailleho. Larkina neskôr oslobodili spod obžaloby z trestného činu aj občianskoprávneho prípadu. Paillemu bolo nariadené zaplatiť Larkinove trovy právneho zastúpenia, ako aj trovy Adlera Mannheima, ktoré spolu dosiahli niečo vyše 400 000 USD.

V sezóne 2018/19 Larkin získal nemecký šampionát s Mannheimom a strelil víťaza zápasu v predĺžení piateho zápasu vo finále proti Mníchovu.

Larkin odohral sedem sezón v Adler Mannheim, než odišiel ako voľný hráč, aby 16. apríla 2023 podpísal ročný kontrakt so Schwenninger Wild Wings z DEL.

## Zdroj

## Referencie
Andreas Žampa

**Andreas Žampa** (* 13. august 1993, Kežmarok) je slovenský reprezentant v zjazdovom lyžovaní. Slovensko reprezentoval na zimných olympijských hrách v rokoch 2014, 2018, 2022, 2026. Je mladším bratom slovenského alpského lyžiara Adama Žampu.

14. februára 2017 na majstrovstvách sveta v alpskom lyžovaní vo švajčiarskom St. Moritzi v národnej tímovej súťaži spolu s Veronikou Velez-Zuzulovou, Petrou Vlhovou a Matejom Falatom vyhrali striebornú medailu.

## Referencie

## Externé odkazy
* Profil na stránke FIS-SKI.com

Kategória:Osobnosti z Kežmarku
Kategória:Slovenskí alpskí lyžiari
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2014
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2018
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2022
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2026
Kategória:Slovenskí olympionici
Katarína Šrobová

**Katarína Šrobová** (* 5. január 2005, Trstená) je slovenská zjazdová lyžiarka. Reprezentuje Slovensko na Zimných olympijských hrách 2026 v Miláne a Cortine.

Šrobová debutovala na zimných olympijských hrách 2026. V tímovej kombinácii s Petrou Vlhovou dosiahla v zjazde čas 1:46,66 min. a obsadila posledné	26. miesto. Pre nedokončenie zjazdu Vlhovej tak do slalomovej časti nepostúpili a súťaž nedokončili.

## Referencie

## Externé odkazy
* Profil na FIS

Kategória:Osobnosti z Trstenej
Kategória:Slovenské alpské lyžiarky
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2026
Hypsis

[náhľad|Atická [červenofigúrová keramika|červenofigúrová hydria so signatúrou maliara Hypsida, zobrazujúca odchod mladých jazdcov a ozbrojovanie Amazoniek, cca 505 – 500 pred Kr., Staatliche Antikensammlungen 2423, Mníchov
]]
**Hypsis** () bol atický maliar váz, pôsobiaci v Aténach na konci archaického obdobia, približne v rokoch 510 až 500 pred Kr. Je jedným z významných predstaviteľov ranej červenofigúrovej techniky a radí sa k širšiemu okruhu tzv. *priekopníckej skupiny* (Pioneers), ktorá zásadne posunula možnosti zobrazovania anatómie a priestoru.

Hypsis je známy vďaka trom signovaným dielam nesúcim nápis *HYPSIS EGRAPHSEN* (Hypsis namaľoval). Vo svojej tvorbe sa špecializoval na veľké uzavreté nádoby, predovšetkým na hydrie. Jeho rukopis sa vyznačuje precíznym vykreslením drapérií a snahou o zachytenie dynamiky pohybu, čím nadväzoval na popredných majstrov priekopníckej generácie, akými boli Euthymides alebo Fintias.

Medzi jeho najvýznamnejšie práce patrí hydria z Britského múzea (British Museum E 189), ktorá zobrazuje žánrovú scénu žien pri fontáne (fountain-house scene), ktorá je cenným dokladom každodenného života v Aténach. Hypsis tu zachytil dievča, ktoré si práve na hlavu ukladá vankúšik (tyle) na zmiernenie tlaku ťažkej nádoby. Pod levím chrličom fontány je už pristavený džbán staršieho typu, čo demonštruje maliarovu schopnosť zobraziť vývoj rôznych keramických tvarov. Ďalším jeho významným dielom je hydria z rímskeho *múzea Villa Giulia* (Museo Nazionale Etrusco di Villa Giulia, inv. č. 50389). Táto váza zobrazuje mytologický výjav s koňmi a bojovníkmi, pravdepodobne Dioméda a Polyneika, čo svedčí o umelcovom záujme o hrdinské námety.
 
Hoci Hypsis patril k progresívnej vlne maliarov, v jeho tvorbe badať istú mieru archaickej prísnosti. Prejavuje sa to najmä v lineárnom spracovaní detailov vlasov a odevov, ktoré pripomína precíznosť staršej čiernofigúrovej techniky. Na rozdiel od mnohých súčasníkov však častejšie využíval prekrývanie postáv a zložitejšie kompozície, čím úspešne vytváral ilúziu hĺbky priestoru.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Maliari starovekého Grécka
Biatlon na Zimných olympijských hrách 2026 – vytrvalostné preteky mužov

**Vytrvalostné preteky mužov** na 20 kilometrov v biatlone na Zimných olympijských hrách 2026 sa konali v biatlonovom stredisku Südtirol Arena v Anterselve 10. februára 2026.

Víťazom sa stal Nór Johan-Olav Botn, ktorý o patnásť sekúnd zdolal Érica Perrota z Francúzska a na treťom mieste sa umiestnil nórsky reprezentant Sturla Holm Laegreid.

## Výsledky

## Referencie

## Zdroj

Vytrvalostné preteky mužov
Alpské lyžovanie na Zimných olympijských hrách 2026 – super-G mužov

**Super-G mužov** na Zimných olympijských hrách 2026 sa konal v lyžiarskom stredisku Stelvio v Bormiu 11. februára 2026.

Mužský super-G odštartoval o 11:30h SEČ a prihlásených bolo 42 lyžiarov z 21 krajín. Víťazom sa stal Švajčiar Franjo von Allmen, ktorý o trinásť stotín sekundy zdolal Ryana Cochran-Siegleho zo Spojených štátov a na treťom mieste sa umiestnil švajčiarsky reprezentant Marco Odermatt.

## Výsledky

## Referencie

## Zdroj

Super-G mužov