Ján Henkel

**Ján Henkel** (iné zápisy: **Henckel** alebo **Henkelius**; * 16. marec 1481, Levoča† 5. november 1539, Vroclav) bol kanonik, farár, humanista, spovedník kráľovnej Márie Habsburskej a súčasník Majstra Pavla z Levoče. Významná osobnosť humanizmu a renesancie v Uhorsku a predchodca reformácie na Spiši.

Vytvoril rozsiahlu knižnicu, snažil sa o záchranu stredovekej zbierky kníh Bratstva XIV farárov kráľovských miest na Spiši, ktorú umiestnil priamo do Kostola svätého Jakuba v Levoči. Ján Henkel bol v kontakte s Erazmom Rotterdamským, Philippom Melanchthonom a ďalšími európskymi humanistami. Najprv bol naklonený myšlienkam reformácie. V podstate sa usiloval o kompromis, ktorý by zabránil rozkolu v Katolíckej cirkvi. Po sneme v Augsburgu v roku 1530 sa pre svoje sympatie k reformácii stal pre Habsburgovcov neprijateľný a bol nútený odísť zo služieb kráľovského dvora.

Bol autorom náboženských prác, najmä kázní, ktoré sa nezachovali. Známe sú iba zo zmienok v literatúre. V tlači vyšli jeho listy mestským radám v Bardejove a Košiciach. V archíve sa zachovali. V archívoch sa zachovali listy adresované Banskej Bystrici. Pripúšťa sa, že pre Prešov napísal alebo odpísal kompendium rímskeho a cirkevného práva. Zachovali sa jeho teologické práce: *Osem užitočných a takmer utešujúcich kázní* z roku 1534 a *Samovravy čiže nábožná modlitba k Bohu* z roku 1535.

## Život
náhľad|Knižnica Jána Henkela
Narodil sa v Levoči do patricijskej rodiny Henkelovcov. Jeho otec bol Juraj Henkel, levočský richtár, a matka Agnesa, rodená Leudenschittová. V rokoch 14891513 študoval na univerzitách vo Viedni, Padove a Bologni, kde získal doktorát z kanonického práva. Študijné nasmerovanie v mladosti mu uľahčilo aj dedičstvo, ktoré získal po svojom strýkovi Jurajovi Leudenschittovi, spišskom kanonikovi a vikárovi. Jeho nákladné štúdiá podporil aj veľkovaradínsky biskup Žigmund Turzo. Henkelovci a Turzovci boli pravdepodobne spriaznené rody, ktoré spájal ich kopijnícky pôvod, ale aj ich dôraz na vzdelanie a umenie. Henkelovci dostávali od Turzovcov tak politickú ako aj finančnú pomoc, a to vo forme benefícií z udeľovaných cirkevných hodností. Ján Henkel po štúdiách postupne zastával funkcie békešského arcidiakona, varadínskeho a spišského kanonika. Neskôr sa vrátil do Levoče, kde v  rokoch 15131522 pôsobil ako farár. V roku 1517 bol členom levočskej delegácie, ktorá vzdala hold uhorskému kráľovi Ľudovítovi II. Jagelovskému. Počas pôsobenia v Levoči mal na starosti aj tamojšiu latinskú školu. Po dohode s levočskou mestskou radou v snahe pozdvihnúť jej úroveň pozval v roku 1520 na školu Leonarda Coxa, bývalého poslucháča zo Sorbonny a Tübingenu, neskôr profesora na univerzite v Krakove. 

Ján Henkel ako bibliofil nechal v rokoch 15151519 na svoje náklady zriadiť chrámovú knižnicu tzv. Bibliotheca Leutschoviensis. Knižnica vznikla nazhromaždením kníh mnohých generácií levočských mešťanov, Henkelovej osobnej zbierky a starších knižničných fondov ako Bratstva XIV farárov kráľovských miest na Spiši. Niektoré vzácne exempláre pripevnil reťazami. Knižnica je pristavaná ku Kostolu svätého Jakuba v Levoči, konkrétne nad severnou predsieňou a Kaplnkou svätého Juraja. Ide o najstaršiu renesančnú stavbu v meste a dodnes nesie jeho meno. Počas pôsobenia Jána Henkela v Levoči vznikli vo Kostole svätého Jakuba najvýznamnejšie umelecké diela. V tomto období bol objednaný hlavný oltár a zhotovené ďalšie dva oltáre svätých Jánov a svätej Anny. Tvorcami oltárov bol rezbár Majster Pavol z Levoče a  pravdepodobne maliar Teofil Stanzel, z ktorých spolupráce vznikli vrcholné neskorogotické diela. Ján Henkel nechal postaviť Oltár svätých Jánov s bohatou symbolikou a venovaním: *„In honorem sanctorum Joannis baptiste, evangeliste, elemoisinarii et chrisosthomi et huius Gersonis, Joannes Henckel anno millesimo 1520 posuit.“* (*„Na česť svätých Jána Krstiteľa, Evanjelistu, Almužníka a Zlatoústeho a tohto Gersona postavil Ján Henckel roku 1520“*). Unikátom je ideová koncepcia oltára, ktorý je zasväteným štyrom, ale zhotovený piatim Jánom. Zaujímavosťou je samotné vyobrazenie Jeana de Gersona, ktorý nebol svätorečený ale inšpiroval humanistické hnutie. 

Henkelove znalosti a výrečnosť sa rozšírila a priviedla ho do pozornosti kráľovského dvora. V roku 1522 bol pozvaný do Budína, aby sa stal dvorným kňazom a spovedníkom kráľovnej Márie Habsburskej. Henkel zistil, že kráľovsky dvor je centrom náboženských sporov a politickej nestability. Jeho predchodca ako spovedník kráľovnej, Konrád Cordatus, bol krátko uväznený kvôli svojim reformným sympatiám a odišiel z Uhorska do Wittenbergu. Ján Henkel vo svojich kázňach kázal umiernenosť a mier. Vyhľadával spoločnosť skupiny erazmovských humanistov, ktorí sa sformovali v Budíne. Ján Henkel bol tiež osobný priateľ Erazma Rotterdamského, s ktorým si dopisoval vo veciach týkajúcich sa najmä výmeny názorov na dobové teologické a cirkevné otázky. V niektorých ohľadoch plnil rolu prostredníka kráľovnej Márie priaznivo naklonenej Erazmovi Rotterdamskému. Z jej poverenia sa obrátil na Martina Luthera s návrhom na určité ústupky pri príjmami pod jedným spôsobom. Ján Henkel prijímal viaceré názory reformátorov a do istej miery ich podporoval, pričom ich pokladal za nevyhnutné pri ozdravení pomerov v Cirkvi.

V roku 1522 sa stal farárom v Košiciach. V tom čase mu bolo ponúknutý post biskupa, ale neprijal ho. Po bitke pri Moháči opäť zastával úrad dvorného kňaza a spovedníka kráľovnej Márii. Počas tohto obdobia zostal v kontakte s Erazmom Rotterdamským a presvedčil ho, aby vydal svoje dielo s názvom *Vidua christiana* venované kráľovnej Márii Habsburskej. Dňa 15. novembra 1529 sa znovu vrátil do Levoče. V roku 1530 sprevádzal kráľovnú Máriu na snem do Augsburgu, kde bol v kontakte s Philippom Melanchthonom, Martinom Bucerom a Wofganfom Capitom, počas pôsobenia na východnom Slovensku predovšetkým s Valentínom Eckom. Tieto kontakty vyvolali hnev Johanna Ecka a následne Henkelovi spôsobili problémy. Ján Henkel veril, že zmierenie medzi Martinom Lutherom a Rímom je možné. Zúčastnil sa na rokovaniach a dúfal, že zjednotené kresťanstvo odrazí postupujúcu Osmanskú ríšu. Cisársky snem sa skončil bez obnovenia mieru alebo jednotnej akcie proti Osmanom. 

Pre svoje sympatie k reformácii stal pre Habsburgovcov neprijateľným a bol nútený odísť z kráľovniných služieb. V roku 1531 sa stal farárom v poľskej Swidnici, neskôr zastával post vroclavského kanonika. Ján Henkel po svojom odchode z dvorských služieb viedol živú korešpondenciu s Máriou Habsburskou a jej tajomníkom Mikulášom Oláhom. Postupom času ho však premohla dna. Zomrel vo Vroclave a je pochovaný v Katedrále svätého Jána Krstiteľa.

V staršej odbornej literatúre ho Jozef Špirko pokladal za priekopníka, Ján Radomil Kvačala a Branislav Varsik za pripravovateľa luteránstva na Spiši. Vo svojej podstate sa snažil o kompromis, nápravu pomerov a riešenie problémov v katolíckej Cirkvi. Jeho činnosť na dvore v Budíne, úzke kontakty s Erazmom Rotterdamsky, a účasť na augsburskom sneme jasne demonštrujú jeho tolerantný, umiernený a zmierlivý kresťansko-humanistický svetonázor.

## Dielo
Ján Henkel bol autorom náboženských prác, najmä kázní, ktoré sa nezachovali a sú známe len zo zmienok v literatúre. Jeho listy mestskej rade v Košiciach z rokov 15261532 a v Bardejove z rokov 15261527 uverejnil Viliam Fraknói. V archívnych fondoch sa zachovali listy napísané Banskej Bystrici a ďalším mestám. Pripúšťa sa, že pre mesto Prešov napísal alebo odpísal kompendium rímskeho a cirkevného práva. Zachovali sa jeho teologické práce: 
* *Acht nützliche und fast tröstliche Predigten* (*Osem užitočných a takmer utešujúcich kázní*), Breslau: Adam Dyonin, 1534
* *Soliloquia sive precatio pia ad Deum* (*Samovravy čiže nábožná modlitba k Bohu*), Cracovia: Florianus Vnglerus, 1535

## Referencie

## Ďalšia literatúra
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 

**Heslá v slovníkoch a encyklopédiách**
* 
* 
* 

## Externé odkazy
*Knižnica Jána Henckela
*O tabuľových maľbách Oltára svätých Jánov v Bazilike svätého Jakuba
*Ján Henckel

Kategória:Osobnosti z Levoče