open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Oxana Alexandrovna Akiňšinová

**Oxana Alexandrovna Akiňšinová** (; * 19. apríl 1987, Leningrad, Sovietsky zväz) je ruská filmová herečka.

## Životopis
Oxana Akiňšinová sa narodila v Leningrade (dnes Petrohrad) vo vtedajšom Sovietskom zväze. Jej otec bol automechanik a jej matka účtovníčka. Má mladšiu sestru.

## Kariéra
Akiňšinová začala účinkovať vo filme už ako dvanásťročná a objavil ju herec Sergej Bodrov.

V roku 2001 stvárnila hlavnú rolu vo filme *Lilya 4-Ever* od režiséra Lukasa Moodyssona, kde za svoju rolu získala nomináciu na európsku filmovú cenu za najlepšiu herečku v roku 2002 a v rovnakom roku, za rovnakú rolu získala švédske filmové národné ocenenie Guldbaggen.

V roku 2004 získala jednu z vedľajších úloh v americkom filme *The Bourne Supremacy*. V roku 2006 znovu účinkovala v americkom filme *Moscow Zero*, ktorý nezískal pozitívne recenzie.

V roku 2019 získala hlavnú úlohu v hororovom filme *Rassvet*. O rok neskôr (2020) si zahrala hlavnú úlohu vo sci-fi filme *Sputnik*.

## Osobný život
Od roku 2007 do roku 2010 bola Akiňšinová vydatá za obchodníka Dmitrija Litvinova, s ktorým má syna Filipa (* 2009). V januári 2013 porodila druhého syna Konstantina, s filmovému producentovi Archilovi Gelovanimu, s ktorým má tiež dcéru narodenú koncom januára 2017.

## Zdroj

Kategória:Ruské filmové herečky
Kategória:Ruské televízne herečky
Kategória:Osobnosti z Petrohradu
Ján Milosrdný

**Ján Milosrdný** môže byť: 
* svätec, alexandrijský patriarcha, pozri Ján Almužník
* svätec, nikájsky cisár, pozri Ján III. (Nikajské cisárstvo)

## Pozri aj
* Ióannes Kaloktenes

Milosrdný, Ján
Opavia

**Opavia** je česká značka sušienok a oplátok. V súčasnosti sa používa ako takzvaná zastrešujúca značka, pod ktorú spadá niekoľko značiek z portfólia plnených a suchých sušienok, formovaných oplátok a plnených oplátok, známych na českom a slovenskom trhu. Produkty s touto značkou sa vyrábajú v troch českých továrňach; na najmodernejších linkách vo výrobných závodoch v Opave a v Lovosiciach, a tradičnou výrobou s veľkým podielom ručnej práce v Mariánských Lázňach. Väčšina produkcie oplátok a sušienok s logom Opavia pochádza z Česka, časť je vyrábaná tiež v zahraničných továrňach spoločnosti Mondelēz International, ktorej značka patrí.

## História
Označenie Opavia sa pôvodne vzťahovalo k továrni v Opave. Vzniklo v roku 1958 v rámci zlúčenia Slezského průmyslu jemného pečiva n. p. Opava s Průmyslom trvanlivého pečiva n. p. Praha. Vtedy bol z opavského podniku vytvorený odštepný závod Opavia. Na začiatku 90. rokov 20. storočia došlo k privatizácii továrne v Opave. Novým vlastníkom továrne aj značky Opavia sa stalo konzorcium spoločností Danone a Nestlé. Značka Opavia sa prezentovala na výrobkoch logom so symbolom makov a neskôr klasov. Logo pritom doplnila informácia „Založeno 1840“. Dátum sa vzťahuje k roku, v ktorom opavský súkeník Kaspar Melhior Baltasar Fiedor so svojou ženou založil v Opave firmu Fiedor vyrábajúcu oplátky, historickú predchodkyňu továrne v Opave.

V 90. rokoch 20. storočia vzniklo pre značku Opavia niekoľko ikonických reklám.

V roku 1999 boli Čokoládovne rozdelené – Nestlé naďalej zastrešovalo výrobu čokoládových cukroviniek, zatiaľ čo pod firmu Danone spadala výroba trvanlivého pečiva. O dva roky neskôr sa Danone Čokoládovne premenovali na Opavia – LU. V roku 2007 Opavia prešla pod americký koncern Kraft Foods, v roku 2012 potom pod Mondelēz International, ktorý vznikol rozdelením Kraft Foods na dve samostatné skupiny.

V súčasnosti sa označenie Opavia využíva výhradne ako značka produktov. Na jej podporu vznikajú nové reklamné kampane. 

Spoločnosť Mondelēz International vyrába v Česku tradičné výrobky, medzi ktoré sa zaraďujú produkty ako Tatranky, Esíčka, Koka, Věnečky či Fidorka. V posledných rokoch uvádza na trh aj úplne nové produkty pod značkou Opavia, ktoré nasledujú trend zdravšieho maškrtenia.

## Referencie

*

Kategória:Potravinárske podniky v Česku
Baumwaldský majer

**Baumwaldský majer** (iné názvy: **Baurvaldský majer**, **Bahnwaldský majer**) je kaštieľ v lokalite Panholec v Pezinku. Bol postavený pravdepodobne v 2. polovici 19. storočia a je pomenovaný po Kráľovskom lese (Baumwald alebo Bahnwald), ktorý sa rozprestieral medzi Panholcom a dnešnou obcou Vinosady.

## História
V druhej polovici 20. storočia sa v budove nachádzala predajňa potravín a bývalo v nej vtedy asi 20 rodín.

## Súčasný stav
Kaštieľ je v súkromnom vlastníctve a oplotený, ale opustený. Nie je zaevidovaný ako pamiatka a nie je ani inak pamiatkovo chránený.

## Referencie

## Zdroj
* Zabudnutý kaštieľ na Panholci (Baumwaldský majer) na milujempezinok.sk 

Kategória:Stavby v Pezinku
Karl Marx (rozlišovacia stránka)

**Karl Marx** môže byť:
*nemecký politický ekonóm, zakladateľ marxizmu, pozri Karl Marx
*nemecký lekár (1796-1877), pozri Karl Friedrich Heinrich Marx
*nemecký skladateľ (1897-1985), pozri Karl Marx (skladateľ)
*názov viacerých lodí
*planétka, pozri 2807 Karl Marx

## Pozri aj
*Kullai Karl Marks (= po rusky: Pik Karla Marxa)

Marx, Karl
Augustín Bárta

**Augustín Bárta** môže byť:
* maliar a reštaurátor pochádzajúci z Moravy, pozri Augustín Bárta starší
* slovenský maliar, reštaurátor a syn Augustína Bártu staršieho, pozri Augustín Bárta mladší

Bárta, Augustín
Sviatlana Heorhijevna Cichanovská

**Sviatlana Heorhijevna Cichanovská**, rodená **Pilipčuková** (; * 11. september 1982, Mikaševičy) je učiteľka angličtiny, prekladateľka, bieloruská politička, aktivistka a kandidátka v bieloruských prezidentských voľbách v roku 2020, v ktorých podľa úradne uznaných výsledkov získala 10,12 %. Voľby podľa oficiálnych štátnych údajov vyhral Alexandr Lukašenko, no na základe viacerých podozrení z masívneho falšovania bieloruských prezidentských volieb je Cichanovská presvedčená, že zvíťazila ona.

## Životopis
Cichanovská chodila na strednú školu v Mikaševičiach. Nejaký čas žila aj v Írsku, keďže bola postihnutá černobyľskou haváriou. Na Mazyrskej štátnej pedagogickej univerzite vyštudovala filológiu v odbore angličtiny a nemčiny, okrem toho absolvovala aj štátnu jazykovú skúšku a stala sa tlmočníčkou. Do roku 2013 žila v Homeli, kde bola učiteľkou angličtiny. Neskôr sa so svojím manželom Siarhejom Cichanovskim a synom presťahovala do Minsku.

Od augusta 2020 žije v exile v Litve. Vo februári 2023 ju súd v Minsku odsúdil v neprítomnosti na 15 rokov odňatia slobody pre údajnú vlastizradu a sprisahanie s cieľom zvrhnúť vládu. Jej manžel si v Bielorusku odpykáva 18-ročný trest odňatia slobody za organizovanie masových nepokojov a podnecovanie spoločenskej nenávisti.

Má jedného syna (* 2010) a jednu dcéru (* 2016).

## Prezidentské voľby v Bielorusku v roku 2020

Cichanovskej manžel, Siarhej Leanidavič Cichanovski, známy bieloruský youtuber a blogger, kandidoval na post prezidenta Bieloruskej republiky, avšak bol zatknutý, lebo sa zúčastnil nepovolenej akcie, no podľa iného zdroja bol obvinený *„z podnecovania násilia voči príslušníkom orgánov činných v trestnom konaní“*.

Po tom, ako bol jej manžel odsúdený na odňatie slobody, rozhodla sa, že bude kandidovať namieste neho. Začala spolupracovať so štábom odmietnutých kandidátov Viktara Babaryku a Valeryja Capkala.

Údajne získala vo voľbách 10,12 %, no podľa nej vyhrala prezidentské voľby ona.

10. augusta utiekla Cichanovská do Litvy, lebo sa obávala, že by ju Lukašenkova vláda mohla zatknúť. Podporu Cichanovskej vyjadrilo i viac krajín a organizácií.

25. júla vystúpila Cichanovská v Európskom parlamente. Vyhlásila, že sa Bielorusi prebudili a že nikdy neprijmú vládu Alexandra Lukašenka.

Počas leta 2020 pokračovali v Bielorusku protesty proti Lukašenkovi, popričom demonštranti súbežne vyjdarovali podporu Cichanovskej.

Koncom augusta odišla pre obavy o osobnú bezpečnosť do exilu do Litvy.

## Referencie

## Pozri aj
* Prezidentské voľby v Bielorusku v roku 2020
* Protesty v Bielorusku v rokoch 2020 – 2021

## Iné projekty

Kategória:Bieloruskí prekladatelia
Kategória:Bieloruskí aktivisti
Kategória:Bieloruskí politici
Kategória:Bieloruskí emigranti a exulanti
Kategória:Ženy v politike
Kategória:Laureáti Sacharovovej ceny
Kategória:Nositelia Radu kríža zeme Panny Márie
Alexandra Novotná-Rozborilová

MUDr. **Alexandra Rozborilová** PhD., rodená Žiláková je slovenská dermatologička, bývala politička a autorka vlastnej kozmetickej značky Dr.Sandra. 

## Politická kariéra

### Ministerstvo zdravotníctva
V období 2002-2005 bola postupne hovorkyňou ministerstva zdravotníctva, prvou predsedníčkou Úradu pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou (1. november 2004 - 31. marec 2005) a štátnou tajomníčkou ministerstva zdravotníctva (1. apríl 2005 - 7. december 2005). Funkcie štátnej tajomníčky sa vzdala na vlastnú žiadosť koncom novembra 2005 a vláda ju odvolala z funkcie k 7. decembru 2005. Ministrom zdravotníctva bol v tomto období Rudolf Zajac, nominant strany ANO.

### Politická strana Nádej
V období od marca 2006 do augusta 2009 bola predsedníčkou politickej strany Nádej. Na fungovanie strany prispela sponzorským darom 300 000 Sk.

V parlamentných voľbách v roku 2006 kandidovala za túto stranu z prvého miesta kandidačnej listiny. Strana získala 14 595 hlasov, čo zodpovedá 0,63% platných hlasov a nedostala sa do parlamentu. 

## Štúdium a profesionálna kariéra
Študovala na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde v roku 1993 dosiahla titul MUDr. a v roku 2002 titul PhD.

Profesionálne pôsobila  na Kožnej klinike Fakultnej nemocnice Ružinov v Bratislave, na katedre dermatovenerológie Slovenskej zdravotníckej univerzity v Bratislave a na Kožnej klinike Univerzitnej nemocnice AKH vo Viedni.

V roku 2006 založila firmu Esthetic, s. r. o., ktorá prevádzkuje rovnomennú kliniku korekčnej dermatológie a plastickej chirurgie  a predáva kozmetiku značky Dr. Sandra, ktorú sama vyvinula a vyrába. 

Je prezidentkou Slovenskej laseroterapeutickej spoločnosti, organizačnej zložky Slovenskej lekárskej spoločnosti.

## Občiansky aktivizmus
Podporuje neziskovú organizáciu Sloboda zvierat a v roku 2010 iniciovala a odvtedy i sponzoruje vydávanie každoročného kalendára Slobody zvierat. 

## Osobný život
26. júna 2017 sa vydala za Viliama Rozborila, známeho televízneho moderátora, scenáristu a producenta.

Z predchádzajúceho manželstva má dcéru Ninu.

## Dielo
Napísala dve knihy príbehov pacientov plastickej chirurgie a estetickej dermatológie.
* *Krása nemá vek* (2008)
* *Krása nemá vek 2* (2013)

## Referencie

Kategória:Slovenskí lekári
Kategória:Slovenské političky
Kategória:Štátni tajomníci Ministerstva zdravotníctva Slovenskej republiky
Kategória:Absolventi Lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Kresťanský dom

**Kresťanský dom** (v minulosti **Kino Urania**, **Orlovňa**, **Kultúrny dom**, **Kino Zora**) bola budova na Sládkovičovej ulici číslo 4 v Pezinku.

Na tomto mieste predtým stála najstaršia synagóga v Pezinku, nazývaná aj Pálfiho synagóga. V máji 1920 zriadil Michal Viktorín vo svojom dome Kino Urania. To si v roku 1924 prenajala kresťanská telovýchovná jednotka Orol, ktorá tu najprv zriadila tzv. Orlovňu a neskôr Kultúrny dom a kino Zora, ktorý mal posviacku 16. augusta 1936. Kino fungovalo, až kým ho nenahradilo Pezinské kultúrne centrum na Holubyho ulici slávnostne otvorené vo februári 1990. Svoju prevádzku ukončilo filmom *Pod hrozbou smrti*. Neskôr bola jej majiteľom rímskokatolícka cirkev v Pezinku a z budovy sa stal Kresťanský dom.

## Súčasný stav
náhľad|Bytový dom Zora zo zadnej strany
Do roku 2015 budova chátrala, zbúrali ju a v súčasnosti na jej mieste stojí **bytový dom Zora**. Developer s návrhom prišiel už v roku 2013.

## Referencie

Kategória:Stavby v Pezinku
Kategória:Bývalé stavby
Ján IV. (Nikajské cisárstvo)

Svätý **Ján IV. Laskaris** (; * 25. december 1250, Nymfaion?† okolo/asi 1305) bol nicejský cisár v rokoch 12581261. Bol posledným panovníkom z rodu Laskarovcov, pretože bol zvrhnutý svojim spolucisárom Michalom VIII. Po oslepení ho Michal poslal do kláštora, kde aj zomrel. Po smrti bol v Konštantínopole zaznamenaný jeho kult.

## Životopis
Ján sa narodil v roku 1250 nicejskému cisárovi Theodorovi II. a Elene Asenovnej. Keď jeho otec v auguste 1258 zomrel, mal Ján iba osem rokov, takže vládu prevzali regenti patriarcha Arsenios a Georgios Muzalon. Ešte v tom istom roku bol však Muzalon zavraždený a regentstva ujal Michal Palaiologos. Ambiciózny šľachtic sa už o rok nechal korunovať Jánovým spoluvládcom a maloletého cisára odsunul do ústrania. V roku 1261 Michal obsadil Konštantínopol a pre potvrdenie svojej legitimity sa nechal v chráme Hagia Sofia druhýkrát korunovať byzantským cisárom. Úplne pri tom Jána obišiel, ba navyše už čoskoro ho nechal oslepiť a uväzniť v pevnosti Dakibyze. Neskôr bol poslaný do kláštora. To proti Michalovi poštvalo byzantský klér zoskupený okolo patriarchu Arsenia, ktorý Michala exkomunikoval. Jánova situácia sa nezlepšila a otázka legitimity Palaiologovcov na tróne bola následne živená arsenitmi, ktorí navyše odmietli snahy Michala VIII o úniu so Západom. V rámci zmierenia s prívržencami Laskarovcov Jána v maloázijskom kláštore v roku 1284 navštívil nový byzantský cisár Andronikos II. Palaiologos, ktorý ho požiadal o odpustenie. Asi v roku 1305 Ján zomrel a jeho pozostatky boli možno prenesené do Konštantínopola.

## Referencie

Kategória:Narodenia 25. decembra
Kategória:Narodenia v 1250
Kategória:Úmrtia v 14. storočí
Kategória:Cisári Nikajského cisárstva
Kategória:Laskarovci
Kategória:Pravoslávni svätci
Ján VII. (Byzantská ríša)

**Ján VII. Palaiologos** (; * okolo 1370† 22./23. september 1408, Solún) bol byzantský cisár (uzurpátor) v roku 1390. Neskôr pôsobil ako regent svojho strýka Manuela II. počas jeho cesty po Európe. Po víťazstve nad Osmanmi bol menovaný aj despotom a basileom celej Thesálie. Podľa niektorých historikov sa tiež volal **Andronikos**.

## Životopis
Ján sa narodil okolo roku 1370 ako jediný syn byzantského cisára Andronika IV. a bulharskej princeznej Kerace. Už počas detstva bol spolu so svojim otcom čiastočne oslepený Jánom V. Po Andronikovej smrti v roku 1385 sa jediným vládcom Byzantskej ríše stal Ján V. Andronikov syn získal do správy len mesto Selymbria (Silivri), čo ešte viac umocnilo jeho odpor voči cisárovi. Zosnoval preto plán a v apríli 1390 sa s pomocou Osmanov a Janovčanov zmocnil vlády v Konštantínopole. Už v septembri toho istého roku bol však zvrhnutý svojim príbuzným Manuelom, ktorý na trón znovu dosadil svojho otca Jána V. Po tom, čo sa Manuel o rok neskôr stal novým cisárom došlo medzi nimi k zmiereniu. Keď následne Manuel v roku 1399 odišiel do Európy hľadať pomoc proti Turkom, menoval Jána za svojho regenta a odovzdal mu obranu Konštantínopola. Mesto čoskoro obľahli vojská sultána Bajazida I. V roku 1402 však boli Turci pri Ankare porazení Tímúrom a ich moc bola oslabená natoľko, že súhlasili s uzavretím mieru (1403). Zmluvu vyjednal Ján, ktorému následne po Manuelovom návrate pripadla správa znovunadobudnutého Solúna a Thesálie. Zomrel v roku 1408 krátko po tom, čo zomrel aj jeho syn.

## Referencie

## Externé odkazy
* John VII Palaiologos na Encyclopedia Britannica (po anglicky)

Kategória:Narodenia v 14. storočí
Kategória:Úmrtia v 1408
Kategória:Byzantskí cisári
Kategória:Palaiologovci
Ján VIII. (Byzantská ríša)

**Ján VIII. Palaiologos** (; * 17./18. december 1392, Konštantínopol† 31. október 1448, Konštantínopol) bol predposledný cisár Byzantskej ríše. Ako spoluvládca svojho otca Manuela II. vládol od roku 1408, samostatne v rokoch 1421/14251448. Zúčastnil sa na koncile vo Ferrare a Florencii, kde bola zjednaná cirkevná únia medzi Východom a Západom. Ani následné kroky kresťanskej koalície však nezabránili úpadku moci Byzancie a vzostupu Osmanov.

## Životopis
Ján sa narodil ako najstarší syn byzantského cisára Manuela II. a Jeleny Dragašovej v decembri roku 1392. Pred rokom alebo v roku 1408 bol ustanovený za spoluvládcu svojho otca. V roku 1421 sa ešte za Manuelovho života stal autokratorom a vládol v podstate sám. Manuelova smrť v roku 1425 z mocenského hľadiska nič nezmenila. Pre obmedzené možnosti expanzie sa zameral na zisk Peloponézu (Morey), stále čiastočne ovládaného franskými rytiermi. Polostrov celý opanoval a začlenil do Morejského despotátu. Začal tiež expandovať do Atiky a Boiótie, no pád Solúna do rúk Osmanom (1430) znamenal citeľnú ranu do jeho mocenských snáh.

Ján si bol vedomý, že Osmanov, ktorých moc v Európe bola v tom období už značná, bez pomoci neporazí. Obrátil sa preto so žiadosťou o pomoc na Západ, kde jednal s pápežom Eugenom IV. o cirkevnej únii. Keďže takýto krok musel byť z hľadiska Východu uskutočnený koncilom, zúčastnili sa Byzantínci v roku 1439 koncilu vo Florencii, kde bola uzavretá dohoda o únii (pozri: Cirkevná únia z Florentského koncilu). Dohoda znamenala početné ústupky voči požiadavkám Západu, čo v Konštantínopole vyvolalo značné rozhorčenie. Výsledkom koncilových jednaní bola križiacka výprava vedená uhorským magnátom Jánom Huňadim a poľským kráľom Vladislavom. Križiaci však boli v roku 1444 pri Varne porazení a Byzancia sa dostala do značného ohrozenia. Únia sa do praxe nepreviedla a sultán s vojskami v odvetnej akcii vtrhol do Grécka. Po bitke na Korintskej šiji v roku 1446 musela Osmanom platiť tribút aj byzantská Morea.

V roku 1448 zomrel. Napriek tomu, že bol trikrát ženatý, nemal ani jednoho potomka a moc preto prešla do rúk jeho brata Konštantína XI. Konštantín bol posledným byzantským cisárom, pretože Konštantínopol v roku 1453 obsadili Turci (pozri Pád Konštantínopola).

## Referencie

## Pozri aj
* náboženstvo v Byzantskej ríši

## Iné projekty

Kategória:Byzantskí cisári
Kategória:Byzantské osobnosti z Konštantínopola
Kategória:Palaiologovci
Alexios V.

**Alexios V. Dukas Murtzuflos** (v preklade **Zamračený**; ,  ; * ?november/december 1204, Konštantínopol) bol byzantský cisár v roku 1204.

Cisárom bol prehlásený počas štvrtej križiackej výpravy. Po dobytí Konštantínopola v apríli 1204 bol zosadený a uchýlil sa k bývalému cisárovi Alexiovi III., ktorý sa stal jeho tesťom. Ten ho nechal zajať a oslepiť, čím ho zbavil možnosti vládnuť. Následne sa dostal do rúk latinským križiakom, ktorí ho popravili. Jeho prezývka podľa Nikétu Chóniata odkazovala na jeho veľké obočie.

## Životopis
[náhľad|Alexios V. v ilustrovanom rukopise kroniky ''Chroniké diégésis'' [Nikétas Chóniates|Nikétu Chóniata, dnes  Bildarchiv der Österreichische Nationalbibliothek, Viedeň, cod. hist. gr. 53 fol 219v.|vľavo]]

O Alexiovej genealógii v rode Dukovcov sa nič nevie. S istotou sa tiež nič nevie o jeho živote pred rokom 1203. Možno pre účasť na povstaní Ióanna Komnéna proti Angelovcom bol niekedy v rokoch 1200/1201 uväznený. 

Po tom, čo bol byzanský cisár Alexios III. v roku 1203 z Konštantínopola vyhnaný križiakmi štvrtej križiackej výpravy, sa moci ujali Izák II. a Alexios IV. Noví panovníci Murtzufla vytiahli z väzenia a udelili mu titul protovestiaria, vďaka čomu sa stal vplyvným na cisárskom dvore a mohol ovplyvňovať byzantskú politiku. 

Aby cisári zohnali peniaze, zvýšili dane, čím si ale znepriatelili konštantínopolský ľud. Obyvatelia byzantského hlavného mesta proti nim povstali a za nového cisára prehlásili Nikolaa Kanaba. Cisári hľadali pomoc proti vzbúrencom u križiakov. Murtzuflos využil nepriateľskú situáciu v meste a s pomocou Varjagskej gardy povstal a ujal sa moci. 

Po uzurpácii cisárskeho trónu odmietol splniť záväzky predchádzajúcich cisárov voči križiakom a začal proti nim vystupovať. Keď chystaná pasca proti križiakom nevyšla, opevnil hradby a pripravil sa na križiacky útok. V apríli križiaci zaútočili. Prvý útok obrancovia odrazili, no následne Alexios zo strachu z mesta utiekol do tráckeho Mosynopolu, kde navštívil predchádzajúceho cisára Alexia III. Spolu s Murtzuflom k bývalému cisárovi utiekla z Konštantínopola aj jeho žena a dcéra. Alexios III. Murtzufla najprv vrelo prijal a oženil ho dokonca so svojou dcérou Eudokiou Angelinou. Následne ale Murtzufla zajal a oslepil. Podľa niektorých zdrojov Alexia taktiež vydal križiakom. Iné zdroje píšu o tom, že ho zajal latinský rytier Thierry de Loos. Križiaci Alexia pre zradu odsúdili na smrť a zvrhli ho z Teodóziovho stĺpu v Konštantínopole.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
### Heslá v encyklopédiach a slovníkoch
* 
*
*

Kategória:Dukovci
Kategória:Narodenia v 12. storočí
Kategória:Úmrtia v 1204
Kategória:Byzantskí cisári
Kategória:Popravené osobnosti
Kategória:Zavraždení vládcovia Byzantskej ríše
Isotta Fraschini TS 40

**Isotta Fraschini TS 40** je označenie talianskeho dvojčlánkového trolejbusu, ktorý bol v niekoľkých kusoch v prevádzke aj v Moste a Litvínove.

## Konštrukcia
Na výrobe týchto vozidiel sa podieľalo niekoľko spoločnosti: Officina Meccanica della Stanga, Padova (OMS) vyrobila podvozok, Isotta Fraschini zhotovila karosériu a spoločnosť Tecnamasio Italiano Brown Boveri (Tibbi) dodala elektrickú výzbroj.

Isotta Fraschini TS 40 je prvý dvojčlánkový (kĺbový) trolejbus prevádzkovaný na území Česko-Slovenska. Do Česka sa tieto vozidlá dostali ako ojazdené z trolejbusovej prevádzky v Miláne. Po druhej svetovej vojne boli trolejbusy rekonštruované v plzenskej Škode a v roku 1946 zahajovali trolejbusovú prevádzku v Litvínove.

Isotta Fraschini TS 40 je trojnápravový dvojčlánkový trolejbus podvozkovej konštrukcie. Hnacia náprava bola stredná, ostatné boli riadiace. Kostra karosérie zhotovená z oceľových profilov bola oplechovaná, v interiéri bola navyše pokrytá lakovanou preglejkou. Vstup do vozidla zaisťovali dvoje štvorkrídlové skladacie dvere v pravej bočnici. Sedadlá bola v interiéri umiestnené priečne.

Prototyp sa od produkčných modelov líšil kĺbovým systémom. Namiesto mechového krytu na kĺbe mal ventilátorový mechanizmus, ktorý obmedzoval pohyb iba na vertikálne ohýbanie.

## Dodávky trolejbusov

## Referencie

* 

Kategória:Trolejbusy
Kategória:Kĺbové trolejbusy
Deliuss (album)

***Deliuss*** je debutový štúdiový album kanadskej heavy rockovej skupiny Deliuss. Vyšiel 27. júna 2017.

## Zoznam skladieb
# „What Do You Think You Are“
# „Army of One“
# „Mirrors“
# „The Fall“
# „Loose What You Love“
# „1000 Mile Stare“
# „Start of the End“
# „Ophelia“
# „Winning Streak“
# „Winner Take All“

## Obsadenie
* Dan Cornelius – bicie, spev
* Dave Kiner – gitara
* Gord Reilly – gitara
* Rog Sader – gitara
* Rob Szabo – gitara, basgitara, produkcia
* Richard Zahumensky – gitara
### Hosťujúci umelci
* Tim Welch – sprievodná gitara v „1000 Mile Stare“

## Externé odkazy
* ''Deliuss'' na Bandcamp
* ''Deliuss'' na Spotify

Kategória:Hudobné albumy z 2017
Tour de France 2020

**Tour de France 2020** bol 107. ročník prestížnych cyklistických pretekov Grand Tour Tour de France. Štart pretekov bol pôvodne plánovaný na 27. júna, pre pandémiu COVID-19 sa však konal až 29. augusta v pobrežnom meste Nice. Cieľ sa uskutočnil 20. septembra v Paríži. Pretekári absolvovali 21 etáp, horskú časovku a .

## Tímy
Na štart nastúpilo 19 UCI World Tour tímov, ktoré doplnili 3 prokontinentálne tímy. Každý výber si do Francúzska priviezol 8 cyklistov. Na štart pretekov tak nastúpilo 176 jednotlivcov.

;UCI World Tour tímy

;UCI Pro tímy

## Trať
Preteky viedli najmä v južnej polovici Francúzska, pričom z 21 etáp bolo 8 rovinatých, 6 kopcovitých, 6 horských a horský profil mala aj časovka.

## Vedenie po etapách

## Referencie

2020
Kategória:2020 vo Francúzsku
Kategória:Cyklistika v 2020
Deliuss

**Deliuss** je kanadský multimediálno-transmediálny projekt. Ide o kombináciu heavy rockovej skupiny, online videohry a sci-fi príbehu.

## Členovia
* Dan Cornelius – bicie, spev, hlasový herec
* Dave Kiner – gitara, hlasový herec
* Gord Reilly – gitara
* Rog Sader – gitara
* Rob Szabo – gitara, basgitara, produkcia
* Richard Zahumensky – gitara

## Diskografia
* *[[Deliuss (album)|Deliuss]]* (2017)

## Externé odkazy
* Oficiálna webstránka
* Stránka na stiahnutie online hry Deliuss

Kategória:Kanadské hudobné skupiny
Kategória:Rockové hudobné skupiny
Jelcz M121E

**Jelcz M121** je poľský čiastočne nízkopodlažný trolejbus vyrobený v rokoch 19992001 v troch prototypoch spoločnosťami Jelcz, PNTKM Gdynia a MPK Lublin.

## Konštrukcia
Karoséria trolejbusu M121E využíva skriňu mestského autobusu M121. Predná časť vozidla je nízkopodlažná s podlahou vo výške 370 mm nad vozovkou, zadná časť vozidla nad zadnou hnacou nápravou (od tretích dverí) má podlahu vo výške 936 mm a je prístupná po schodíkoch z interiéru a vďaka zadným dverám. Trolejbus M121E je vybavený elektrickou výzbrojou Elektrotechnického inštitútu s tranzistormi IGBT. Jednosmerný trakčný motor Elmor DK210A3P je uložený v truhle za zadnou nápravou.

## Dodávky trolejbusov

## Referencie

* 

## Iné projekty

Kategória:Trolejbusy Jelcz
Blatnica

**Blatnica** môže byť:

* obec na Slovensku v okrese Martin, pozri Blatnica (obec)
* zrúcanina hradu na Slovensku v okrese Martin, pozri Blatnica (hrad)
* zriedkavý názov pre vodný tok Blatina v Malých Karpatoch, pozri Blatina (vodný tok v Malých Karpatoch)
* prítok Radošinky, pozri Blatnica (prítok Radošinky)

## Pozri aj
* Nitrianska Blatnica
Brekov

** Brekov** môže byť:
* obec v okrese Humenné, pozri Brekov (obec)
* ruiny hradu v rovnomennej obci, pozri Brekov (hrad)
Nikolaj

**Nikolaj** je mužské krstné meno pôvodom z Francúzska. Meniny oslavuje 29. augusta a v preklade znamená „víťazstvo“.

## Známi nositelia
* Nikolaj Abraham Abildgaard, dánsky umelec
* Nikolaj Michajlovič Budarin, sovietsky kozmonaut
* Nikolaj Coster-Waldau, dánsky herec
* Nikolaj Vladimirovič Davydenko, ruský tenista
* Nikolaj Vasilievič Gogoľ, ruský spisovateľ ukrajinského pôvodu
* Nikolaj Frederik Severin Grundtvig, dánsky učiteľ, spisovateľ, básnik, filozof, historik, pastor a politik
* Nikolaj Ivanovič Chabibulin, ruský hokejista
* Nikolaj Ivanovič Ježov, sovietsky štátny činiteľ
* Nikolaj Koppel, dánsky hudobník
* Nikolaj Andrejevič Rimskij-Korsakov, ruský hudobný skladateľ
* Nikolaj Hansen, dánsky futbalista klubu FC Roskilde
* Nikolaj Hansen, dánsky futbalista Víkingur
* Nikolaj Hübbe, majster baletu Kráľovského dánskeho baletu a bývalý hlavný tanečník v New York City Ballet
* Nikolaj Michajlovič Karamzin, ruský básnik, publicista, historik a jazykový reformátor
* Nikolaj Vasiljevič Krylenko, sovietsky vojak, právnik a politik 
* Nikolaj Ivanovič Krylov, sovietsky vojvodca a maršál Sovietskeho zväzu
* Nikolaj Alexandrovič Morozov, ruský krasokorčuliarsky tréner a bývalý krasokorčuliar
* Nikolaj Ivanovič Noskov, ruský hudobník, spevák a skladateľ
* Nikolaj Nyholm, dánsky podnikateľ a investor sériovej technológie
* Nikolaj Konstantinovič Rerich, ruský maliar, publicista a archeológ
* Nikolaj Michajlovič Romanov, generál ruskej cárskej armády, historik doby Romanovovcov a amatérsky entomológ – lepidopterológ
* Nikolaj Viktorovič Starikov, ruský politický a spoločenský aktivista, novinár a spisovateľ
* Nikolaj Fiodorovič Vatutin, sovietsky generál
* Nikolaj Znaider, dánsky huslista

## Referencie

Kategória:Krstné mená
Nekonečný príbeh

**Nekonečný príbeh** môže byť:
*fantasy román nemeckého spisovateľa Michaela Endeho z roku 1979 (slovenský preklad vyšiel v roku 2013), pozri Nekonečný príbeh (román)
*nemecko-americký film z roku 1984 na motívy vyššie uvedeného románu (existujú dve slovenské dabingové verzie - jedna z 80. rokov 20. stor. a jedna z roku 1998), pozri Nekonečný príbeh (film)
*kanadský televízny seriál z roku 2001 na motívy vyššie uvedeného románu, pozri Nekonečný príbeh (seriál z roku 2001)
*kanadsko-francúzsko-nemecký animovaný seriál z roku 1995 na motívy vyššie uvedeného románu, iný názov: Rozprávky z Nekonečného príbehu, pozri Nekonečný príbeh (animovaný seriál)

## Pozri aj
*Nekonečný príbeh 2 (pokračovanie vyššie uvedeného filmu z roku 1984)
*Nekonečný príbeh 3
*The NeverEnding Story (ústredná pieseň vyššie uvedeného filmu z roku 1984)
Olivetská hora

**Olivetská hora** môže byť:
*Olivový vrch (z Biblie)
* vrch v Jizerských horách v Česku, pozri Olivetská hora (Česko)
Getsemany

**Getsemany** môže byť:
*Getsemanská záhrada
*český katolícky mesačník, pozri Getsemany (časopis)
*pôvodný názov magazínu ChristNet.cz, pozri ChristNet.cz
Otto II. (Meißenské markgrófstvo)

**Otto II. Bohatý** (nem. *Otto der Reiche*; * 1125† 18. február 1190) bol meißenský markgróf, pochádzal z významného rodu Wettinovcov a bol najstarším synom Konráda I. Veľkého. Od roku 1156 bol meißenským markgrófom až do jeho smrti v roku 1190. Pochovaný je v cisterciánskom kláštore Altzella neďaleko mesta Nossen.

## Život
Otto bol najstarším synom meißenského a lužického markgrófa Konráda I. Veľkého. Po tom, čo sa Konrád na nátlak cisára Barbarossu vzdal vlády, vstúpil do kláštora augustiánov v Lauterbergu. Vládu v Meissenskom markgrófstve zdedil Otto. Jeho bratia získali Lužicu, grófstvo Groitzsch a hrad Rochlitz. Toto rozdelenie znamenalo oslabenie wettinovskej vlády a znemožnilo expanzívnu politiku Otta II. Musel sa len prizerať na stále rastúcu moc cisára na územiach Pleissnerlandu okolo miest Altenburg, Chemnitz a Zwickau.

vľavo|náhľad|''Brakteát'' (minca zo strieborného plechu) Otta II. Bohatého
Otto viedol neúspešný spor s purkgrófmi v Dohne vo východných Krušných horách. Neskôr viedol spory s durínskym landgrófom Ľudovítom III. Durínskym. V roku 1179 sa spolu s magdeburským arcibiskupom Wichmannom zo Seeburgu pridal k výprave cisára Barbarossu proti rebelujúcemu saskému vojvodovi Henrichovi Levovi. Jeho pád však nedokázal využiť. Ottova domáca politika bola oveľa úspešnejšia. V roku 1165 udelil občanom Lipska, ktorí sa nachádzali na križovatke obchodných ciest *Via Regi* a *Via Imperi*, mestské privilégiá. Založil kostol svätého Mikuláša a opátstvo Altzella na svahoch Krušných hôr, ktoré dostal od cisára v roku 1168. Nové banícke mesto (Bergstadt) vo Freiburgu sa čoskoro stalo jedným z najdôležitejších zdrojov príjmov Meißenského markgrófstva. Otto vďaka tomu získal prídomok „*Bohatý*“.

V posledných rokoch vlády sa musel Otto vyrovnať zo spormi o dedičstvo medzi svojimi synmi Albertom a Dietrichom. Otto dal prednosť svojmu mladšiemu synovi Dietrichovi, na čo jeho brat Albert zareagoval zajatím a uväznením ich otca. Otto bol prepustený až na príkaz cisára Barbarossu. Spor však pokračoval a bol doň zapojený Ottov zať, manžel jeho dcéry Adléty a neskorší český kráľ Přemysl Otakar I. Mier v tomto rodinnom spore nastolil cisár Henrich VI. v roku 1189. I napriek tomu si svoje nároky uplatnil Albert a po smrti Otta II. sa stal novým meißenským markgrófom.

## Referencie

*

## Pozri aj
* Meißenské markgrófstvo

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Po stopách Wettinovcov
* Otto II, Margrave of Meissen (po anglicky)

Kategória:Narodenia v 1125
Kategória:Úmrtia v 1190
Kategória:Úmrtia 18. februára
Kategória:Wettinovci
Kategória:Zakladatelia kláštorov
Maleinovci

**Maleinovci** () bol byzantský aristokratický rod pochádzajúci pravdepodobne z themy Charsianon v Malej Ázii. Podľa názorov niektorých historikov však neboli gréckeho pôvodu. Prvým známym príslušníkom rodu bol generál Nikéforos Maleinos, ktorý sa v prameňoch spomína v roku 886 v súvislosti s potlačením vzbury Smbata, príbuzného cézara Barda. Ďalším známym príslušníkom rodu bol svätec Michaél Maleinos (rodným menom Manuel). Maleinovci postupne získali obrovské bohatstvo a viacerí ich príslušníci slúžili v Byzancii ako generáli alebo správcovia. Istý čas v polovici 10. storočia zrejme spravovali Kapadóciu. Vplyv rodu ešte zosilnel po tom, čo sa moci ujal Bazil II. Proti Bazilovi na začiatku jeho vlády povstali silní generáli Bardas Skleros a Bardas Fókas a ríša dočasne upadla do chaosu. Eusthatios Maleinos aktívne zasiahol do bojov o moc. V roku 976 zaútočil na uzurpátora Sklera, no o desať rokov neskôr naopak Fókovo povstanie podporil. Zhromaždil obrovské bohatstvo a jeho statky v Anatólii mali rozlohu asi 115 km². Keď ho na jeho pozemkoch v roku 995 navštívil Bazil II., ohromený jeho bohatstvom a tým, ako ho aristokrat pohostil, povolal Eusthatia do Konštantínopola, kde ho internoval. Následne po jeho smrti maleinovské majetky zhabal. I napriek strate bohatstva a vplyvu rod pretrval. Jeho členovia však naďalej nepôsobili ako vojenskí hodnostári. Koncom 11. storočia sa rod spomína v Solúne, kde jeho členovia vlastnili menšie statky. Jedna z vetiev rodu pôsobila v 11. a 12. storočí v talianskej Kalábrii. Neskoršie osudy rodu sú neznáme.

## Referencie


Kategória:Šľachtické rody v Byzantskej ríši
Marek Rodák

**Marek Rodák** (* 13. december 1996, Košice) je slovenský futbalový brankár, ktorý naposledy pôsobil v anglickom klube Al-Ettifaq.

## Klubová kariéra
Rodák odišiel na hosťovanie do Accrington Stanley kde 14. januára 2017 debutoval v English Football League proti Cheltenham Town.

### Fulham
Vo Fulhame debutoval 8. augusta 2017 v ligovom pohári proti Wycombe Wanderers. V ten mesiac odišiel na hosťovanie do konca sezóny do Rotherham United. Do klubu sa znova vrátil na ďalšie sezónne hosťovanie. Do Fulhamu sa vrátil na sezónu 2019-20, kde odohral 38 zápasov a pomohol Fulhamu postúpiť do Premier League cez play-off.

#### 2022/2023
29. augusta 2023 chytil jednu penaltu v penaltovom rozstrele v zápase 2. kola EFL Cupu proti Tottenhamu a pomohol tak Fulhamu postúpiť do ďalšieho kola.

## Reprezentácia
V septembri 2018, Rodák vstrelil gól v 94 minúte, vďaka ktorému slovenská U21 porazila islandskú U21 v kvalifikácií na Majstrovstvá Európy do 21 rokov.

## Štatistiky
K 30. 8. 2020

## Ocenenia
**Rotterham United**

* EFL League One víťaz play-off 2018

**Fulham**

* EFL Championship: 2021/2022

* Championship víťaz play-off 2020

## Referencie

Kategória:Slovenskí futbalisti
Kategória:Futbaloví brankári
Kategória:Hráči Fulham FC
Kategória:Osobnosti z Košíc
Michaél Maleinos

Svätý **Michaél Maleinos** (, rodným menom: **Manuél Maleinos**, **Michal Maleinský**, **Michal Malejský**; * asi 894, Charsianon† 12. júl 961, hora Kyminas, Bitýnia) bol byzantský mních a pustovník, neskôr opát (igumen) monastiera na hore Kyminas v Bitýnii. Mal veľký vplyv na cisára Nikefora II., ktorý sám žil veľmi asketický život a na Atanáza Athoského, zakladateľa kláštorného života na hore Athos. Pravoslávnou a Gréckokatolíckou cirkvou je uctievaný ako svätý. Jeho sviatok oslavujú 12. júla.

## Životopis
Manuél sa narodil do vplyvnej aristokratickej rodiny Maleinovcov. V ranom veku obdržal na cisárskom dvore Leva VI. titul *[[spatharokandidatos]]*, avšak ako osemnásťročný vstúpil do kláštora na hore Kyminas v Bitýnii. V kláštore sa pod vedením igumena Jána Eladita stal mníchom a prijal meno Michaél. Po smrti svojho otca prenechal všetok majetok svojmu bratovi Konštantínovi a sám žil ako pustovník na skalách. Z odľahlej divočiny sa do kláštora vrátil až v roku 921. Najprv istý čas pôsobil v monastieri Xerolimne, kde istý čas pôsobil aj Atanáz Athoský. Následne asi od roku 925 žil v kláštore na hore Kyminas. Prijal kňazské svätenie a následne stal aj igumenom (opátom) kláštora ktorý založil. Podľa zachovaných zmienok šlo zrejme o typ kláštora podobný lavrám. Po smrti bol uctievaný ako svätý. Jeho legendu napísal akýsi Theofanes, možno Maleinov žiak.

## Poznámky

## Referencie

Kategória:Pravoslávni svätci
Kategória:Maleinovci
Kategória:Byzantskí mnísi
Štefan Mereš

**Štefan Mereš** (* 25. marec 1945) je bývalý slovenský atlét, bežec, ktorý sa venoval stredne dlhým a dlhým tratiam. Je viacnásobným majstrom Slovenska v cezpoľnom behu a v behu na 1500 metrov. Jeho najlepší osobný výkon na 1500 metrov bol 3:45,2 (1967).

V súčasnosti (2020) sa venuje trénovaniu atlétov.

## Referencie

Kategória:Slovenskí bežci
Robert Falcucci

**Robert Falcucci** (* 10. apríl 1900, Châteauroux, Francúzsko† 13. máj 1989, Saint-Aubin) bol francúzsky maliar a grafik.

## Životopis
V roku 1903 bol jeho otec, poštár, preložený do Saint-Aubin-Château-Neuf (Burgundsko). V roku 1911 sa celá rodina presťahovala do mesta Héry (Burgundsko). Rodina tak spravila, aby uľahčila mladému Robertovi prepravu do mesta Auxerre, kde sa vzdelával v Lýceu Paula Berta.

Ku kresbe a maľbe ho priviedla maliarka a dizajnérka Cecile Cavaille-Coll (18541944), vnučka známeho staviteľa organov, Aristida Cavaillé-Colla (18111899).

V roku 1919 vykonával vojenskú službu v Paríži. Z vojenskej služby bol prepustený príliš neskoro.

Tvoril v známej škole École des Beaux-Arts. Počas života bol prijatý do Galeries des Beaux-Arts a tiež bol prijatý na *Ecole Nationale Supérieure des Arts Décoratifs* v Paríži.

V Paríži sa stretol s Emmanuelom Cavaille-Collom (18601922), bratom Cecilie, známym dizajnérom a maliarom. V skoršej časti jeho tvorby môžeme badať ovplyvnenie týmto umelcom, ktorý maľoval prevažne vodovkami.

V roku 1924 sa oženil s Odile Giniouxovou, s ktorou mal sedem detí.

## Štýl
Mimoriadne tvorivý autor, ktorý maľoval zátišia s kvetinami, krajiny, motívy mora, portréty a tiež krajiny s vyobrazením budov. U autora vidíme veľmi dobrý príklad použitia farby - čiastočne maľovanej paletovým nožom, ktorý vytvára nádhernú textúru typickú pre jeho diela.

V grafike najčastejšie maľoval automobilové a reklamné motívy.

## Kariéra
* V rokoch 19231927 pracoval pre automobilovú spoločnosť Renault a pripravoval mnoho reklamných stránok pre časopisy, najmä pre časopisy Omnia a Automobilia. V roku 1927 vytvoril farebnú stránku časopisu L'Illustration a navštívil Murrákuš a Vysoký Atlas.
* V roku 1928 pracoval pre známeho vydavateľa Paula Poireta (18791944). Inkognito a pod pseudonymom vytvoril niekoľko reklám pre priemysel a luxusné obchody. Neskôr pracoval pre Poiretov časopis ABC.
* V tridsiatych rokoch ilustroval program pre rally Monte Carlo (1931) a plagát pre PLM propagujúci spojenie Juan les Pins a Antibes (1937). V štyridsiatych rokoch sa zúčastnil seminára 4, na ulici Georgesa Bergera v Paríži (1943), ilustroval dielo R. Hervouina „Guynemerov legendárny hrdina“ (1944) a diela P. Ribera „Vážení“ a „Otvorené šípy“ (1945) a vydania Mérimée Barryho „Colomba“ (1946).
* V 50. rokoch 20. storočia ozdobil prvú Caravellu (1957) a galériu katedrály Rue Royale.
* V 60. rokoch navrhol dekorácie pre Boeing 707. Navštívil Alžírsko, aby slúžil v jednotke pechoty vo Veľkej Kabylii (1960). Navrhol sochu monumentálnej kaplnky v katedrále Najsvätejšieho srdca sv. Petra (1960). Graficky navrhol oficiálny program filmového festivalu v Cannes (1967).
* V 70. rokoch sa  presťahoval do Saint-Aubin-Château-Neuf (Burgundsko). Tam obnovil opustenú cestu a vysadil stromy. Dodnes sa nazýva „Falcucciho alej“ (1970).
* V osemdesiatych rokoch bol oficiálnym maliarom armády, ktorý bol 14. júla 1982 vybraný na vytvorenie grafických dokumentov k oficiálnemu programu štátneho sviatku - 14. júla 1982.

## Referencie

Kategória:Francúzski maliari
Kategória:Francúzski ilustrátori
Claude Bénard

**Claude Bénard** (* 5. október 1926, Cholet† 19. júl 2016, Angoulême) bol francúzsky maliar, grafik a sochár.

## Životopis
Narodil sa v mestečku Cholete 5. októbra 1926. Jeho rodina sa presťahovala do mesta Angoulême v roku 1928, kde aj zomrel 19. júla 2016. Maľovať začal vo veku 10 rokov.

Stredoškolské štúdium absolvoval na Lycée Guez de Balzac v Angoulême, neskôr študoval na École des Beaux-Arts v Paríži (pod vedením Jeana Dupasa) a čiastočným vedením profesorov G. Cheyssiala a E. Fougerata.

Prvú výstavu mal v *Salon des artistes français* vo veku 21 rokov.

Po niekoľkých študijných cestách v zahraničí sa vrátil do Angoulême, kde navštevoval maliara Josué Gaboriauda, od ktorého získal po úmrtí stojan, ktorý nepochybne patril slávnemu maliarovi Renoirovi.

Od roku 1957 do roku 1980 bol profesorom na škole výtvarných umení v Angoulême.

Zúčastnil sa mnohých výstav vo Francúzsku a v zahraničí a bol vystavujúcim členom v *Salon des artistes français*, *Salon des indépendants* a v Salon d’automne v Paríži.

Je držiteľom viac ako sedemdesiatich ocenení a vyznamenaní.

V roku 1978 založil Kruh umelcov nazývaný Cercle Angoumoisin des Arts a v roku 1979 organizoval (s Monique Bussac) veľtrh súčasného umenia v Angoulême, spájajúci potvrdené talenty s mladými umelcami Charentais.

V Angoulême v rokoch 1972, 1984, 2001 a 2017 mu boli venované ako pocta 4 výstavy.

Kreslil až do svojich posledných týždňov. Jeho manželka Anne Bénardová bola jeho vernou asistentkou, mal s ňou dcéru Annie Reuff-Bénard. V jeho štúdiu v meste Angoulême sa v súčasnosti nachádza spoločnosť ABC, Atelier Bénard Cousset, kde sú vystavené jeho diela a diela umelkyne Charente Jean-Marie Cousset.

## Štýl
Jeho štýl bol až do konca šesťdesiatych rokov klasický obrazový. Neskôr sa vyvinul do symbolizmu. Bénard vytvoril niťové postavy, ktoré ho charakterizujú. Jeho logom sa stal motív „učiteľ a žiak“. Preskúmal rôzne techniky tvorby: olejomaľbu, maľbu akrylom, kreslenie, medené gravírovanie na drevo, litografiu, sieťotlač. Jeho majstrovstvo ocenil aj Albert Decaris. Na vlastných lisoch v dielni vyrábal litografie, medené dosky a rytiny do dreva. Od roku 1998 vytvoril niekoľko sôch zo svojich slávnych nití, vyrobených z tepaného železa.

## Referencie

Kategória:Francúzski maliari
Kategória:Francúzski ilustrátori
Kategória:Francúzski sochári
Bohumila Zástěrová

PhDr. **Bohumila Zástěrová** CSc. (* 5. február 1915, Mladá Boleslav† 23. jún 1987, Praha) bola česká historička a byzantologička, pracovníčka Slovanského ústavu Česko-slovenskej akadémie vied. 

Bola žiačkou a asistentkou Milady Pavlovej. V 50. rokoch 20. storočia zaisťovala redakčnú prácu časopisu *[[Byzantinoslavica]]*, od roku 1975 až do svojej smrti stála na jeho čele. 

Zaujímala sa najmä o tematiku Avarov, byzantsko-slovanských vzťahov a najstaršie ruské dejiny. V 80. rokoch 20. storočia koordinovala autorský kolektív knihy *Dějiny Byzance*. Podľa obsahu knihy sama pracovala najmä na kapitole *Zrod středověké Byzance*. Vydania knihy sa však už nedožila.

## Dielo
Monografie podľa:
*
*
*

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Osobnosti z Mladej Boleslavi
Kategória:Českí byzantológovia
Kategória:Českí slavisti
Kategória:Českí vedeckí spisovatelia
Napoléon le Petit

***Napoléon le Petit*** (doslovný preklad *Napoleon Malý*) bol vplyvný politický pamflet Victora Huga, ktorý bol publikovaný v Bruseli v roku 1852. Vo svojom diele kritizoval vládu Napoleona III. a politiku Druhého francúzskeho cisárstva. Hugo žil počas väčšinu vlády Napoleona III. v exile v Guernsey. Jeho kritika bola vplyvná, pretože bol jedným z najvýznamnejších Francúzov tej doby a bol všeobecne rešpektovaný.

V tomto diele bola prvýkrát použitá fráza *[[2 + 2 = 5]]*, ktorá popierala neustálu pravdu autority. Podobne ju neskôr použil aj George Orwell vo svojom diele *[[1984 (román)|1984]]*.

Ručne písané zväzky boli do Francúzska prepašované v balíkoch sena a medzi plechovkami sardiniek. Ľudia ich čítali tajne.

Victor Hugo bol po publikovaní diela vyhostený z Belgicka do Jersey a následne do Guernsey.

## Referencie

Kategória:Pamflety
Kategória:Victor Hugo
Kategória:Francúzske knihy
Kumulovaná spotreba energie

**Kumulovaná spotreba energie** môže byť:
*celková spotreba energie za istý čas, pozri pod spotreba energie
*sivá energia
Životný cyklus (rozlišovacia stránka)

**Životný cyklus** môže byť:
*v biológii: 
**súhrn všetkých fáz vývoja organizmu od oplodneného vajíčka až po štádium dospelosti, pozri životný cyklus
**vývoj (dejiny) živého systému od jeho narodenia až po jeho smrť, synonymum: život  
*v sociológii a psychológii: súhrn životných fáz človeka od narodenia po smrť, pozri životný cyklus (psychológia)
*v kontexte rodiny: životný cyklus rodiny (=rodinný cyklus)
*v ekonomike a ekonómii: životný cyklus výrobku
*v astronómii: životný cyklus hviezdy, pozri vznik hviezdy#Životný cyklus hviezdy

## Pozri aj
*životný cyklus podniku
*životný cyklus projektu
*životný cyklus záznamov (životný cyklus dokumentov)
*životný cyklus softvéru
*životný cyklus vývoja softvéru

## Zdroje
Umbraco

**Umbraco** je platforma systému na správu obsahu (CMS) s otvoreným zdrojovým kódom na publikovanie obsahu na sieti WWW a intranetoch. Je napísaný v C# a nasadzovaný na infraštruktúru založenú na technológiách Microsoftu. Od verzie 4.5 je celý systém k dispozícii pod licenciou MIT.

Program Umbraco vyvinul Niels Hartvig v roku 2000 a vydal ho ako softvér s otvoreným zdrojovým kódom v roku 2004. V roku 2009 ho CMS Wire označila za jeden z popredných CMS na báze .NET. V roku 2010, s 1 000 stiahnutiami denne, bolo Umbraco medzi piatimi najobľúbenejšími súbormi stiahnutými prostredníctvom inštalačného programu Microsoft Web Platform Installer, dve miesta pod hlavným rivalom DotNetNuke a 12. najsťahovanejšou aplikáciou od spoločnosti Codeplex, šesť miest pod DotNetNuke a 13 miest nad mojoPortal.

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna web stránka
* Verzie Umbraco
* Repozitár Umbraco na GitHube
* Our Umbraco - komunitné stránky  Umbraca

Kategória:Redakčné systémy
Peter Timko

Don ThLic. **Peter Timko** SDB (* 9. apríl 1973, Prešov) je rímskokatolícky rehoľný kňaz a provinciál saleziánov Dona Bosca slovenskej provincie.

## Životopis
Narodil sa v nemocnici v Prešove, ale vyrastal v obci Sedlice kde aj absolvoval základnú školu. Po maturite na Strednej priemyselnej škole elektrotechnickej Prešov v roku 1992, vstúpil do saleziánskeho noviciátu a prvé sľuby zložil v konkatedrále Sedembolestnej Panny Márie v Poprade 14. augusta 1993 . Filozofické štúdiá absolvoval v Nave v Taliansku, teologické štúdiá následne absolvoval v Turíne. Knazskú vysviacku prijal 5. mája 2001 v Žiline.

Po vysviacke pôsobil v Námestove, v Žiline. Od roku 2004 prispieval do časopisu AHA!, do rubriky Duchovný život rubriky Duchovný život v časopise
. Od roku 2006 študoval spirituálnu teológiu v Ríme. V roku 2008 sa stal členom provinciálnej rady saleziánov na Slovensku a v lete 2009 nastúpil ako 36-ročný do úlohy magistra novicov v noviciáte v Poprade-Veľkej, kde pôsobil 11 rokov až do 15. augusta 2020. Cez jeho ruky prešlo asi 40 novicov. Celosvetový hlavný predstavený saleziánov don Ángel Fernández Artime ho vymenoval 12. decembra 2019 za slovenského provinciála a 1. septembra 2020 sa stal provinciálom slovenskej provincie.

## Literatúra
* Timko, Peter: *Aj jed môže liečiť. O siedmich hlavných hriechoch*, 2008, Vydavateľstvo Don Bosco, ISBN 978-80-8074-085-6
 
## Externé odkazy
* Don Peter Timko, rozhovor v rádiu Lumen 18.11.2020. https://www.lumen.sk/archiv-play/130342
* Konferencia vyšších rehoľných predstavených na Slovensku, rozhovor https://kvrps.sk/2020/09/08/provincial-salezianov-don-timko-usilujem-sa-pozerat-sa-na-situaciu-s-coraz-vacsou-vierou/

## Referencie

Kategória:Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Kategória:Osobnosti z Prešova
Kategória:Slovenskí saleziáni
Ján XIV.

**Ján XIV.** môže byť:

* pápež v rokoch 983984, pozri Ján XIV. (pápež)
* konštantínopolský patriarcha v rokoch 13341347, pozri Ján XIV. (konštantínopolský patriarcha)
* alexandrijský patriarcha v rokoch 15711586, pozri Ján XIV. (alexandrijský patriarcha)
Gob Squad

**Gob Squad** môže byť:
* britsko-nemecký kolektív založený v Nottinghame a Berlíne, pozri Gob Squad (kolektív)
* dánska punk rocková skupina, pozri Gob Squad (skupina)
Jozef Ižold

Don PhLic. **Jozef Ižold** SDB (* 30. január 1964, Rybník nad Hronom, † 20. máj 2020 Bratislava) bol slovenský rímskokatolícky rehoľný kňaz a provinciál saleziánov Dona Bosca slovenskej provincie.

## Zo života
Jozef Ižold sa narodil 30. januára 1964 v Rybníku nad Hronom rodičom Vincentovi a Júlii. Jozef bol tretím z piatich detí. Najstarší brat Daniel je tiež kňazom. 

V roku 1982 zmaturoval na gymnáziu v Leviciach. Pred začiatkom vojenskej služby a po ukončení základnej vojenskej služby pracoval v SES Tlmače. Neskôr v Štátnom drevárskom výskumnom ústave. V roku 1988 išiel na štúdium špeciálnej pedagogiky na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského.

Rehoľné sľuby zložil 10. augusta 1991 v Konkatedrále Sedembolestnej Panny Márie v Poprade. 
V roku 2000 začal vyučovať na Rímskokatolíckej Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského, na detašovanom pracovisku v Žiline .

7. januára 2014 bol menovaný za provinciála saleziánov .

Zomrel 20. mája 2020 po dvadsiatichdeviatich rokoch rehoľného a deväťnástich rokoch kňazského života  .

## Referencie

Kategória:Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Kategória:Slovenskí saleziáni
Kategória:Osobnosti z Rybníka (okres Levice)