Alessandro Baricco

**Alessandro Baricco** (* 25. január 1958, Turín, Taliansko) je populárny taliansky spisovateľ, esejista, dramatik, scenárista a kritik. 

## Životopis
Na turínskej univerzite študoval filozofiu, kde pod vedením významného profesora Gianniho Vattima promoval s diplomovou prácou zaoberajúcou sa estetikou. Zároveň tiež úspešne zavŕšil štúdium hudby na konzervatóriu. Niekoľko ďalších rokov pracoval v rôznych reklamných agentúrach a pritom sa venoval štúdiu hudobnej kritiky. 

V roku 1988 publikoval esej *Génius na úteku* (*Il genio in fuga*, 1988) ktorá je venovaná dielu Gioacchina Rossiniho. Hudobnej kritike je venovaná aj ďalšia esej *[[Hegel]]ova duša a kravy z [[Wisconsin]]u* (*L´anima di Hegel e le mucche del Wisconsin*, 1992), zameraná na vzťah hudby k modernite. Súčasne je však Baricco veľmi aktívny aj vo svojej románovej tvorbe. V roku 1991 vydal svoju prvotinu *Hrady hnevu* (*Castelli di rabbia*, 1991), za ktorú bol ocenený dvoma literárnymi cenami: Premio Selezione Campiello a Prix Médicis Etranger.

Dva roky nato vychádza Bariccovi ďalší román, *Oceán mora* (*Oceano mare*, 1993), ktorý sa takmer okamžite stáva bestsellerom. Potvrdzuje autorovu tvorivú  znalosť, za tento román tiež získava ocenenie Premio Viareggio. 

Krátko na to, v roku 1994, publikuje Baricco divadelný monológ *Tisícdeväťsto* (*Novecento*, 1994), ktorý je v roku 1998 sfilmovaný talianskym režisérom Giuseppem Tornatorom. Podľa vyjadrenia autora tento text balansuje medzi skutočnou drámou a príbehom čítaným nahlas. V príbehu geniálneho pianistu, ktorý sa narodil na lodi a nikdy nezostúpil na pevninu, beztoho aby niekto vedel prečo, sa črtajú dva motívy typické pre Baricca: hudba a silný osobný príbeh.

V rovnakom roku začína moderovať televízny program Pickwick, o čítaní a písaní (Pickwick, del leggere e dello scrivere). Baricco predstavuje, podľa svojho výberu, významne knihy svetovej literatúry a v každom diele uvíta jedného alebo dvoch hostí z literárneho sveta, s ktorými  rozoberá niektoré problematické otázky literárnej interpretácie. Okrem toho zakladá so svojimi priateľmi Školu Holden (la Scuola Holden), kde sám vyučuje. V roku 1995 vydáva zbierku svojich stĺpikov, publikovaných v kultúrnej rubrike turínskeho denníka „La Stampa“ pod názvom Barnum. Reportáže z veľkej show. (Barnum. Cronache dal Grande Show)

Ďalším Bariccovým literárnym počinom je útla novela *[[Hodváb (Baricco)|Hodváb]]* (Seta, 1996), preložená do viacej ako tridsiatych jazykov. Poetický príbeh odohrávajúci sa vo Francúzsku a v Japonsku je zasadený do 19. storočia, do Bariccovej obľúbenej epochy. Hrdina príbehu odchádza obchodne do Japonska a tam sa zamiluje do dievčaťa, s ktorým neprehovorí ani jedno slovo. Veľmi silným motívom je ticho, ktoré je „zobrazené“ na mnohých nepopísaných stranách knihy. 

V roku 1998 prichádza Baricco s ambicióznym projektom „Totem“, netradičným divadelným predstavením, v ktorom sa objavujú prekvapivé súvislosti medzi hudbou a literatúrou a sprostredkovaná je divákovi názornými ukážkami a príkladmi.

V roku 1999 vychádza Bariccov zatiaľ najobsiahlejší román *City* (City, 1999),  ktorý obsahuje niekoľko paralelných príbehov, odohrávajúcich sa buď v mysliach dvoch hlavných hrdinov, alebo reálne. Bariccovým zatiaľ posledným prozaickým dielom je novela *Bez krvi* (Senza sangue, 2002). Jej ústrednými motívmi sú  vojna, pomsta a vďačnosť. 

Alessandro Baricco, ako silná a sebavedomá osobnosť, často vystupuje v médiách a vyjadruje sa k aktuálnym spoločenským otázkam.

## Dielo
* *Castelli di rabbia*, 1991
* *Oceano mare*, 1993
* *Seta*
* *City*, 1999 
* *Senza sangue*, 2002
* *Omero, Iliade*, 2004
* *Questa storia*, 2005
* *Emmaus*, 2009
* *La storia di Don Giovanni*, 2010
* *Mr Gwyn*, 2011
* *Tre volte all'alba*, 2012

## Externé odkazy
* Alessandro Baricco na www.iliteratura.cz

Kategória:Narodenia v 1958
Kategória:Talianski spisovatelia