open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Koleno

**Koleno** môže byť:
* v medicíne a biológii:
**tá časť ľudskej dolnej končatiny, ktorá je medzi stehnom a predkolením (je tvorená najmä kolenným kĺbom), resp. podobná časť zadnej končatiny niektorých stavovcov, pozri koleno (anatómia)
**predná časť kolenného kĺbu s jabĺčkom
**kolenný kĺb
*časť oblečenia zodpovedajúca miestu kolien
*pokolenie
*ohyb, ohnutá časť, najmä ako (rôznobežné) spojenie dutých častí, napr.:
** koleno žľabu v elektrotechnike, pozri žľab (elektrotechnika)
** koleno rúry resp. potrubia, pozri potrubie
** koleno dymovodu, pozri dymovod
** koleno vzduchovodu, pozri vzduchovod
** koleno výfuku, pozri výfuk
*mechanický kĺb, ktorým sa dá pohybovať ako ľudským kolenom, pozri koleno (mechanický kĺb)

## Iné projekty
Budova Detskej psychiatrickej liečebne, n.o. Hraň

**Budova Detskej psychiatrickej liečebne, n.o. Hraň** alebo **Kaštieľ Hraň** alebo **Vila Hraň** je kaštieľ, samostatný objekt v blízkosti lesa v obci Hraň. Pôvodný kaštieľ dala postaviť rodina Almášiovcov, ktorá Hraň vlastnila od konca 18. storočia. Budovu navrhol architekt Ludvig Baumann v roku 1903. 

## Architektúra
Kaštieľ je pozoruhodná eklektická stavba na spôsob rozložitých anglických vidieckych sídel. Ústredným priestorom dispozície bola hala, z ktorej viedlo na poschodie voľné schodisko. Hoci je objekt pomerne veľký, pestré rozčlenenie túto veľkosť stiera. Medzi rozmanitými oknami sú aj veľké zasklené plochy s hustým rastrom zasklenia, veľké okná či kruhové okienko v bývalej kaplnke s gotizujúcimi prvkami. Nechýbajú vysoké tehlové komíny, kamenná podmurovka, hrazdené časti horných poschodí a vikierov či verandy s toskánskymi stĺpmi.

## Súčasné využitie
Kaštieľ vraj posledný gróf prehral v kartách. Cez druhú svetovú vojnu v nej bol internačný tábor a od začiatku 50. rokov je tu detská psychiatrická liečebňa s kapacitou 160 lôžok. Objekt obnovili koncom 90. rokov.

## Literatúra
*DULLA, M.- MORAVČÍKOVÁ,H.: Slovenská Architektúra v 20. storočí, SLOVART 2002 Bratislava
*DULLA, M.: Slovenská Architektúra od Jurkoviča po dnešok, PERFEKT 2007 Bratislava

## Externé odkazy
*http://www.dplhranno.sk/

Kategória:Hraň
Kategória:Kaštiele na Slovensku
Kategória:Architektúra z 1903
Kategória:Eklektické stavby na Slovensku
Byblos

thumb|Byblos v roku 2003
**Byblos** (; ; ) je staroveké prístavné fenické mesto na východnom pobreží Stredozemného mora. Leží severne od Bejrútu na území dnešného štátu Libanon.

## Dejiny
thumb|Chrám s obeliskami
thumb|Rímske stĺporadie
Najstaršie sídliskové vrstvy pochádzajú z 5. tisícročia pred Kr., v 3. tisícročí sa zmenil na významné prístavné mesto, ktoré ťažilo z obchodu s cédrovým drevom, ktoré sa vyvážalo do Egypta. Okolo roku 2800 pred Kr. boli okolo mesta vybudované mohutné hradby. Obchod s Egyptom spôsoboval v prechodných obdobiach určitú závislosť na Egypte, inak sa vytvorila v Byble oligarchická vláda predstaviteľov významných obchodných rodín. Byblos súperil o obchodné postavenie s mestom Ugarit (Ras Šamra), ktoré ležalo na severe dnešnej Sýrie. Okolo roku 1200 pred Kr. bolo mesto zničené, ale čoskoro bolo opäť obnovené. Od 9. storočia pred Kr. sa mesto dostalo pod vplyv asýrskych vládcov, kráľ Šepatbaal platil dane asýrskemu kráľovi Tiglat-pilesarovi III.
 
V 7. a 6. storočí pred Kr. sa mesto dostalo pod vplyv Babylonskej a Perzskej ríše, ale udržiavalo si postavenie významného obchodného mesta, ktoré sa spolu s ďalšími fenickými mestami podieľalo na kolonizácii severného pobrežia Afriky.

Alexander Veľký si mesto podmanil s ostatnými fenickými mestami, po jeho smrti sa Byblos dostal do záujmovej sféry ríše Seleukovcov. Po dobytí Sýrie sa Byblos stal súčasťou Rímskej ríše. Bolo prebudované podľa rímskeho vzoru, zachovali sa mnohé mozaiky, stĺporadia, divadlo, nymfeum, luxusné súkromné domy.

V stredoveku sa Byblos dostal pod arabskú nadvládu, v čase križiackych vojen sa pod názvom Gibelet (alebo Giblet) stal sídlom biskupa a významným sídlom križiakov, ktorí tu vybudovali mohutný hrad. V roku 1187 mesto dobyl Saladin, potom ho znovu dobyli križiaci a v roku 1266 Baibars. Od roku 1516 sa dostal Byblos pod osmanskú nadvládu.

## Archeológia
Významnými stavebnými pamiatkami mesta je Chrám s obeliskami (asi 1900 – 1600 pred Kr.), v ktorom sa našli mnohé bronzové obetné sošky, mnohé vylúpené hrobky vládcov mesta (okolo 1800 pred Kr.), Ahiramova hrobka s jeho zdobeným sarkofágom, a rímske divadlo.

V roku 1985 bolo mesto zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

## Literatúra
* Nina Jidejian: *Byblos a travers les ages.* Dar el-Machreq Éditeurs, Beyrouth, 1977.  ISBN 2-7214-5835-3
* Michael Sommer: *Die Phönizier – Handelsherren zwischen Orient und Okzident.* Kröner, Stuttgart 2005.  ISBN 3-520-45401-7
* Jean-Pierre Thiollet: *Je m'appelle Byblos*, H & D, Paris, 2005, ISBN 2-914266-04-9

## Iné projekty

Kategória:Mestá v Libanone
Kategória:Fenické mestá
Kategória:Lokality Svetového dedičstva v Libanone
Kategória:Prístavné mestá Stredozemného mora
Vila Dr. Sázela

**Vila Dr. Sázela** bola moderná vila Trenčíne, ktorú navrhol zlínsky architekt František Lydie Gahura (1891-1958) v rokoch 1929-1930 pre lekára MUDr. Jozefa Sázela a jeho manželku MUDr. Stanislavu Kovářovú – Sázelovú na bývanie a výkon lekárskej praxe.

## Architektúra
### Exteriér
Architektonickému riešeniu vonkajšiemu vzhľadu vily dominovala charakteristická lecorbusierová škatuľovitosť – do základného objemu akoby boli vrezané ustupujúce časti: lodžie alebo odľahčené prízemie na pilieroch. Záhradná fasáda stojí na stĺpoch, lodžia je jednoducho kubicky vykrojená a nad časťou strechy je charakteristické kulisové atikové prekrytie. Medziokenné pilieriky sú z neomietanej tehly – možno ako odkaz na povrchy zlínskych stavieb. 

### Interiér
Baťov architekt Gahura ovládal zásady moderného obytného priestoru a aj pri špecifikácii funkcií siahol po tradinčných európskych pojmoch – názvy *budoir* a *hall* vo výkresoch sú toho dôkazom. Koncepciu vily postavil na kontraste veľkorysého voľného obytného priestoru, rozloženého do dvoch podlaží a uzavretej dispozície ostatných miestností -  spálni a príslušenstva. Obytný priestor sa skladá z troch miestností oddelených posuvnými dverami: jedálne, haly a izby, ktorú autor v pôvodných výkresoch označil po francúzsky *budoir*. Pôsobyvím vnútorným priestorom je hala s galériou a krbom. Hala prechádza cez dve podlažia. Hore boli spálne a hosťovská izba. Nechýbala zimná záhrada a veľká terasa.

### Koncept
Tematickým prvkom architektonického konceptu bola nová rytmizácia priestorových vnemových  zážitkov. Autor projektu vytvoril halu s galériou vo výške dvoch poschodí. Utváral vzájomné priestorové vzťahy s úmyslom, aby uvoľnil pevnú priestorovú ohraničenosť a dosiahol kontrastný priestorový celok obytných izieb.

## Zdroj
*Dulla,M.- Moravčíková,H.: *Slovenská Architektúra v 20. storočí*, Slovart 2002 Bratislava
*Foltyn,L.: *Slovenská architektúra a česká avantgarda 1918-1939*,Vydavateľstvo Spolku architektov Slovenska, 1993 Bratislava

Kategória:Stavby v Trenčíne
Kategória:Architektúra z 1930
Rozpad Kyjevskej Rusi

V 12. storočí sa Kyjevská Rus rozpadla na 13 menších nezávislých kniežatstiev. V ruských dejinách sa toto obdobie zvykne označovať ako doba ruských kniežatstiev alebo doba feudálnej rozdrobenosti. Za hranicu rozpadu sa pokladá rok 1132, kedy umrelo posledné kyjevské knieža Mstislav Veľký. Výsledkom rozpadu Staroruského štátu bol vznik nových politických zoskupení na jeho území a formácia niektorých súčasných národov východnej Európy – Rusov, Ukrajincov a Bielorusov.

## Príčiny rozpadu
### Základné príčiny
Ako vo väčšine európskych štátov v období raného stredoveku, tak aj v Kyjevskej Rusi príčinou rozpadu bol nárast nezhôd medzi mocou, ktorá smerovala k vojenskej demokracii a ekonomicko-sociálnym rozvojom samostatných kniežatstiev bývalej Kyjevskej Rusi.

So vzrastom blahobytu štátu a posilnením miestnej ekonomiky výhoda Kyjeva, ktorý bol v tom čase rezidenciou veľkokniežaťa a tiež hlavným zdrojom príjmov štátu, stále klesala.

Začala sa riešiť otázka federatívnych vzťahov, ktorá v niektorých prípadoch zasahovala až za hranice vnútorných záležitostí dynastie, a to ešte v časoch prvých kniežat, nakoľko v kniežatstvách Kyjevskej Rusi bola silná inteligencia, politicky a ekonomicky zainteresovaná do oddelenia Kyjeva od Staroruského kniežatstva. Jej spojenie s Rurikovcami si vyžadovalo rotáciu kniežat medzi mestami, proti tomuto však boli bojari.

Po Ľubečskom zjazde nastala decentralizácia moci v Kyjevskej Rusi, ktorá sa stala dynastickou federáciou. Jej subjektami sa stali kniežatské mestá, ktorých rýchly rozvoj podnecovalo prírodné poľnohospodárstvo a miestny obchod a remeslá.

### Vonkajšie príčiny
Okrem vnútorných príčin (ekonomické a politické oslabenie postavenia Kyjeva) existovali aj vonkajšie príčiny rozpadu Kyjevskej Rusi. Začiatkom vojny Byzantíncov so seldžukmi, obzvlášť po porážke v bitke pri Manazkerte úloha obchodnej cesty „zo Škandinávie do Grécka“ začala upadať na úkor rozvoja baltských obchodných ciest vedúcich cez strednú Európu. Úpadkom obchodnej cesty sa príjmy kievských kniežat z obchodu zmenšovali.

## Dôsledky rozdrobenosti
# Feudálna rozdrobenosť spustila dynamický ekonomický rozvoj ruských zemí. Obyvateľstvo v mestách rástlo a rozvíjala sa aj kultúra. Na druhej strane však práve kultúra bola príčinou zníženia obranných možností novo vzniknutých kniežatstiev.
# Začiatkom 13. storočia Kyjevskú Rus napádali nepriatelia z troch smerov – Polovci (z juhu), bojové výpravy nemeckých rádov (zo severozápadu, ktoré útočili na Novgorod, Pskov a Smolensk) a litovské kmene, ktoré boli nútené útočiť na Polacké kniežatstvo. Nešlo im však o veľkú expanziu hlbšie do východnej Európy. Väčšiu hrozbu pre ruské kniežatstvá predstavovali nájazdy Tatárov koncom prvej polovice 13. storočia.

## Pozri aj
* Kyjevská Rus
* Staroruské kniežatstvá

Kategória:Dejiny Ruska
Kategória:Zaniknuté štáty
Ľubečský zjazd

**Ľubečský zjazd** sa konal v roku 1097 v meste Ľubeč ležiacom na Dnepri. Jeho cieľom bolo uzatvorenie zmluvy o skončení bojov medzi kniežatami, ktoré bojovali o zisk vplyvu v jednotlivých udelných kniežatstvách. Účastníci zjazdu - ruské kniežatá - sa sústredili aj na boj proti Polovcom, ktorí na ruské územie úzočili z juhu. Zjazd však negarantoval splnenie týchto cieľov, pretože ihneď po jeho skončení oslepením Vasiľka Rostislaviča boje medzi panovníkmi jednotlivých kniežatstiev pokračovali. 

Na zjazde sa stanovil princíp dedenia následníctva trónu. Synovia kniežat mali právo na trón po smrti svojho otca. Takéto riešenie vyprovokovalo vznik veľkého feudálneho pozemkového vlastníctva.

## Pozri aj
* Kyjevská Rus
* Rozpad Kyjevskej Rusi

Kategória:Dejiny Ruska
Charles Albert Gobat

**Charles Albert Gobat** (* 21. máj 1843 – † 16. marec 1914) bol švajčiarsky právnik, školský správca a politik, ktorý získal v roku 1902 Nobelovu cenu za mier (spolu s É. Ducommunom) za ich vedúce postavenie v *[[Bureau international de la paix]]* (Medzinárodný mierový úrad).

## Referencie
* biografia na nobelprize.org 

Kategória:Švajčiarski právnici
Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za mier
Mokudžó

**Mokudžó** (**Utorok**) je bazaltovo-andezitová podmorská kaldera, nachádzajúca sa v Tichom oceáne 920&nbsp;m pod hladinou mora. Rozmery kaldery sú 3&nbsp;×&nbsp;2,3&nbsp;km, výška stien je asi 450&nbsp;m. V kaldere sa nachádza 180&nbsp;m vysoký lávový dóm. Od roku 1990 je kaldera preklasifikovaná na aktívnu vďaka pozorovanej fumarolickej aktivite.

## Externé odkazy
* www.volcano.si.edu  - Mokudžó na Global Volcanism Program 

Kategória:Sopky Japonska
Kategória:Kaldery
Dojó

**Dojó** (, ) je bazaltovo-andezitová podmorská kaldera, nachádzajúca sa v Tichom oceáne 860 m pod hladinou mora, so základňou v hĺbke až 2 340 m. Rozmery kaldery sú 3 × 10 km. Od roku 1990 je kaldera preklasifikovaná na aktívnu vďaka pozorovanej fumarolickej a hydrotermálnej aktivite.

## Externé odkazy
* www.volcano.si.edu  - Dodžó na Global Volcanism Program 

Kategória:Sopky Japonska
Kategória:Kaldery
William Randal Cremer

Sir **William Randal Cremer** (* 18. marec 1828, Fareham, Wiltshire, Anglicko – † 22. júl 1908, Londýn, Spojené kráľovstvo) známy svojím stredným menom "Randal", bol anglický člen parlamentu, odborár a pacifista.

V roku 1903 získal Nobelovu cenu za mier, za svoju obhajobu medzinárodnej arbitráže. V roku 1907 bol povýšený do rytierskeho stavu. Zomrel vo veku 80 rokov na zápal pľúc.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Biografia na nobelprize.org
* Biografia

Kategória:Anglickí politici
Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za mier
Kategória:Pacifisti
Kategória:Úmrtia na pneumóniu
Vladimir Dimitrov-Majstora

**Vladimir Dimitrov-Majstora**  (* 1. február 1882, Floroš, Bulharsko - † 24. september 1960, Sofia) bol bulharský maliar.

Narodil sa v rodine utečencov z Macedónska. Jeho rodina sa v roku 1889 presťahovala do Kiustendilu. Vďaka dobrovoľnej finančnej zbierke spoluobčanov odišiel do Sofie, kde študoval na Umelecko-priemyselnej škole (dnes Umelecká akadémia) u skúsených bulharských umelcov. V prvej etape tvorby maľoval najmä portréty známych Bulharov a krajinky. Balkánskych vojen a prvej svetovej vojny sa zúčastnil ako člen Rilskej divízie Bulharskej armády, pričom v celej sérii obrazov priblížil účasť Bulharov v týchto vojnách, ako aj život na fronte.

V povojnových rokoch sa profiloval ako umelec odmietajúci akademickosť vo výtvarnom umení. Roku 1922 vystavuje obrazy z cyklu *Žatva*. Rok 1923 strávil v Taliansku. V rokoch 1924 – 1951 sa natrvalo usadil v kiustendilskej dedine Šiškovec, otvoril vlastné expozície, zúčastňoval sa výstav nielen v Sofii, ale aj v iných bulharských mestách. Počas tohto obdobia sa jeho tvorba tematicky viaže predovšetkým na umelecké stvárnenie ľudí a prírody v kiustendilskom kraji. 

Zomrel v roku 1960 v Sofii.

## Externé odkazy
*Vladimir Dimitrov's Art
*Domino: Art Galleries 
*Art Gallery - "Vladimir Dimitrov - The Master" 

## Zdroj

Kategória:Bulharskí maliari
Dečko Uzunov

**Dečko Uzunov** (*22. február 1899 – † 26. apríl 1986) bol bulharský maliar. Narodil sa v roku 1899 v meste Kazanlak. Študoval na Mníchovskej akadémii u profesora Karla von Maara. Štúdium ukončil roku 1924 v Sofii u profesora Stefana Ivanova. Neskôr, po menovaní za profesora Umeleckej akadémie v Sofii, zastával celý rad vedúcich, odborných a spoločenských funkcií – bol rektorom umeleckej akadémie, riaditeľom Bulharskej národnej galérie, pracoval na poste predsedu Zväzu bulharských umelcov, bol členom Európskej akadémie pre vedu, umenie a literatúru. Vystavoval v Bulharsku aj v zahraničí. Medzinárodná organizácia UNESCO ho vyhlásila za osobnosť roku 1999. Dečko Uzunov zomrel v roku 1986.
	
Umelecké smerovanie Dečka Uzunova zasiahlo oblasť monumentálnej, ako aj aplikovanej tvorby, venoval sa ilustrátorstvu, priestorovým kompozíciám a iným smerom. Je autorom mnohých súborov obrazov, ktoré stvárnil prostredníctvom malieb a grafík rôznymi čistými aj kombinovanými technikami, medzi ktorými sú zastúpené akvarely, kresby ceruzou a fixkou, perokresby, pastely atď. Sú to rôzne kompozície, náčrty obrazov, scény z každodenného života, krajinky, skice portrétov. V Uzunovovej tvorbe zaujímajú osobitné a charakteristické postavenie farebné kresby realizované technikou akvarelu. Aj prostredníctvom nich sa mu podarilo vo svojich dielach sprítomniť bulharský folklór, ako aj rozmanitosť a farebnú krásu bulharských ľudových krojov.

Kategória:Narodenia v 1899
Kategória:Úmrtia v 1986
Kategória:Bulharskí maliari
Ivan Lazarov

**Ivan Stefanov Lazarov** (* 2. október 1889, Karlovo, Bulharsko - † 4. november 1952, Sofia) bol bulharský sochár, profesor a akademik (1941). 

V jeho tvorbe sa prelína prísna logika súčasných priestorových vyjadrení so špecifickým, po stáročia formovaným nánosom národného (ľudového) sentimentalizmu. Pre Lazarovove  kamenné figurálne kompozície a portréty sú typické invenčné tvary a expresívny náboj, napríklad Tri dedinčanky, Súboj na nože, Oddych.

Je autorom dekoratívno-monumentálnej plastiky, ktorá je inštalovaná ako náhrobný pomník básnika Peja Krača Javorova, jeho dielo Matka je náhrobným pomníkom Dimča Debeľanova a pod.

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Bulharskí sochári
Marko Markov (sochár)

**Marko Markov** (* 1889 – † 1966) bol bulharský sochár a profesor. 

Patrí k zakladateľom realistického portrétu v bulharskom sochárstve. Jeho monumentálne diela majú pečať hlbokého vnútorného napätia a drsný plastický výraz. Za najznámejšie dielo Marka Markova sa pokladá Pamätník patriarchu Evtimija v Sofii, ktorý vytvoril v roku 1937.

Kategória:Bulharskí sochári
Kategória:Narodenia v 1889
Kategória:Úmrtia v 1966
Georgi Čapkanov

**Georgi Todorov Čapkanov**, prezývaný Čapa, (* 24. január 1943, Valči Dol, Bulharsko) je bulharský sochár, ilustrátor a scénograf. 

Narodil sa vo Valči Dole vo Varnenskej oblasti. Odbor sochárstvo absolvoval na Umeleckej akadémii v Sofii, bol na špecializácii v Paríži. Pôsobil ako profesor a vedúci Katedry umeleckého spracovania kovov na sofijskej Umeleckej akadémii. Je spoluautorom štátneho znaku Bulharskej republiky (1997), autor pamätníka *Svätá Sofia* (2000) v bulharskom hlavnom meste, umelecky stvárnil taktiež mnohé mince a medaily. Významnú časť jeho tvorby predstavujú portréty najznámejších bulharských osobností.

Jeho diela boli vystavované nielen v hlavnom meste Bulharska, ale aj v petrohradskej Ermitáži, v Puškinovom múzeu v Moskve, v budove Medzinárodného olympijského výboru v Lausanne a pod. Získal mnoho ocenení, napríklad v roku 1993 v Taliansku ocenenie *Sulmona* (cenu udeľuje taliansky prezident) za portrét režiséra Federica Felliniho.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Georgi Čapkanov

Kategória:Bulharskí sochári
Veždi Rašilov

**Veždi Rašilov** sa narodil v roku 1951 v Dimitrovgrade. Jeho matka tragicky zahynula ako tridsaťdvaročná bola známa interpretka tureckých a bulharských piesní, ktoré sa zachovali na mnohých nahrávkach a gramofónových platniach. Veždi Rašilov v roku 1978 absolvoval štúdium Na Umeleckej akadémii v Sofii. Jeho tvorba bola prezentovaná na výstavách v mnohých mestách po celom svete. Je členom Parížskeho jesenného salónu a tiež Európskej akadémie umení v Paríži. Je držiteľom viacerých prestížnych medzinárodných ocenení.
Teodosij Spasov

**Teodosij Spasov** (* 4. marec 1961, Isperich, Bulharsko) je bulharský džezový flautista a skladateľ filmovej hudby.

Hru na kavale (druh píšťaly) študoval na Hudobnej škole v meste Kotel, tento odbor absolvoval aj na Akadémii hudobného a tanečného umenia v Plovdive. Rozpracúva svoj osobitý štýl a hru na kavale, ktorý patrí k typickým bulharským ľudovým dychovým nástrojom. Jeho vystúpenia sú neobyčajným spojením tradičného folklóru, džezu a vážnej hudby. V posledných rokoch píše hudbu pre kaval a symfonický orchester.

## Ocenenia
* 1994 : *Special Prize of Detroit Flute Festival*  
* 1996 : *Prix de l’Académie Internationale des Arts* 
* 2001 : *Apollo Toxophoros* 
* 2006 : *National Film Centre Annual Award* 
* 2007 : *Artiste du Salon des Arts*

## Diskografia
* Theodosij Spasov / Stefan Moutafchief *The Long Road* 1986
* Milčo Leviev/Theodosij Spasov Trio *Gourbet Mohabet (Live)* 1990
* *Beyond the Frontiers* (filmová hudba)
* *Jazz Across The Border* (s Anatolijom Vapirovom a Stojanom Jankoulovom (Wergo Records 1998)
* Theodosij Spasov *Begegnungen* (s Christine Lauterburg, Andreasom Martimom, Raphaelom Zehnderom) 2003

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka

## Zdroj

Kategória:Bulharskí džezoví hudobníci
Kategória:Bulharskí hudobní skladatelia
Kategória:Flautisti
Kategória:Bulharskí skladatelia filmovej hudby
Milčo Leviev

**Milčo Leviev** (* 19. december 1937, Plovdiv, Bulharsko – 12. október 2019) bol americký džezový hudobník, skladateľ, klavirista a pedagóg bulharského pôvodu.

Žije a pracuje v Los Angeles. Jeho hudobný štýl má charakter improvizácie, v ktorom sa navzájom prelínajú melódie typické pre improvizačný štýl s harmóniou  bulharských nepravidelných taktov a melódií.

## Diskografia (výber)
* Billy Cobham: *Total Eclipse* (Atlantic)
* Free Flight: *The Jazz/Classic Union* (Palo Alto, 1982)
* Roy Haynes: *Vistalita* (Galxy, 1977)
* Miltscho Lewiew: *Blues For The Fisherman*; *True Blues* (Mole, 1980) a Art Pepper, Tony Dumas, Carl Burnett
* Art Pepper Quintet: *Laurie´s Choice* (Fresh Sound)
* Miltscho Lewiew/Theodosii Spassov Trio *Gourbet Mohabet (Live)* 1990
* Jazzensemble des Hessischen Rundfunks: *Atmosphering Condition Permitting* (ECM 1967-93)

## Filmografia (výber)
* 1965: *Горещо пладне*
* 1967: *Отклонение*
* 1968: *Опасен полет*
* 1968: *Малки тайни*
* 1969: *Иконостасът*
* 2001: *Писмо до Америка*

## Referencie


## Literatúra
* Carlo Bohländer u. a.: *Reclams Jazzführer*. Stuttgart, Reclam, 1991
* Ian Carr u. a., Rough Guide Jazz. Stuttgart 1999. ISBN 3-476-01584-X
* Wolf Kampmann *Reclams Jazzlexikon* Stuttgart 2003; ISBN 3-15-010528-5

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka  
* 

## Zdroj

Kategória:Džezoví hudobníci USA
Kategória:Klaviristi USA
Kategória:Skladatelia filmovej hudby USA
Kategória:Bulharskí hudobní skladatelia
Kategória:Osobnosti z Plovdivu
Kategória:Nositelia Radu Stará planina
Marin Goleminov

**Marin Goleminov** (1908 – 2000) patril k najvýznamnejším bulharským hudobným skladateľom. Je autor výnimočných diel rozličných hudobných žánrov, v ktorých sa inšpiroval bulharskou ľudovou hudbou.
Ľubomir Pipkov

**Ľubomir Panajotov Pipkov** (; * 6. september 1904, Loveč, Bulharsko – † 9. máj 1974, Sofia) bol bulharský  skladateľ. 

V rokoch 1932 – 1934 písal operu *Deväť Janiných bratov* (po bulharsky: *Янините девет братя*), prvú bulharskú národnú hudobnú drámu, inšpirovanú starou legendou z obdobia osmanskej nadvlády, v ktorej dramaticky opisuje osud bulharského národa.

## Externé odkazy
* Om Lubomir Pipkov 

Kategória:Bulharskí hudobní skladatelia
Kategória:Osobnosti z Loveča
Pančo Vladigerov

**Pančo Vladigerov** (1899 – 1978) bol bulharský skladateľ, hudobník, dirigent, pedagóg a kultúrny dejateľ. K jeho najznámejším dielam patrí rapsódia Vardar, ktorej východiskom bola pieseň Dobriho Christova Nech jediné počuť zvolanie (po bulharsky: *Едничък чуй се вик*), miniatúry Šumen a Akvarely.

Kategória:Narodenia v 1899
Kategória:Úmrtia v 1978
Kategória:Bulharskí hudobní skladatelia
Kategória:Bulharskí hudobní pedagógovia
Kategória:Bulharskí dirigenti
Petko Stajnov

**Petko Stajnov** (* 19. november 1896, Kazanlak, Bulharsko – † 25. jún 1977, Sofia) bol bulharský skladateľ. 

Komponoval predovšetkým symfonické a vokálne diela. Skladateľ v oboch žánroch abstrahoval niektoré tendencie bulharskej hudby a určoval tak novú etapu v jej rozvoji. Európsku hudobnú tradíciu prispôsobil bulharskému svetonázoru, respektíve bulharskému životnému štýlu a filozofii, ako aj možnostiam interpretov a poslucháčov a taktiež prirodzenému rozvoju národnej (ľudovej) hudby.

## Externé odkazy
*Oficiálna stránka
*Petko Stajnov

Kategória:Bulharskí hudobní skladatelia
Kategória:Osobnosti zo Starej Zagory
Teplo (film)

***Teplo*** () je bulharský film z roku 1978, réžia Vladimir Jančev, scenár Vladimir Jančev.

## Obsah

Obyvatelia jedného družstevného domu si chcú dať zaviesť ústredné kúrenie. Zmluvu podpíšu s tromi majstrami a vopred im zaplatia. Majstri urobia do stien, podláh a stropov diery a zmiznú. Poškodení občania ich nájdu vo väzení. Tajne sa dohodnú s riaditeľom väznice, nech majstrov pustí na slobodu, aby mohli dokončiť prácu s tým, že obyvatelia domu sa budú namiesto nich striedať v celách. Práca je hotová, ale riaditeľ väznice aj tí, ktorí si chceli zabezpečiť „teplo“ počas zimy, sa ocitnú na lavici obžalovaných. Všetkým sa uľaví, keď súd dá obyvateľom domu za pravdu, vezmúc do úvahy nezištnosť ich pohnútok. A navyše niektorí členovia súdu tiež prejavia záujem o ústredné kúrenie.

## Externé odkazy
* Teplo - na imdb 

 

Kategória:Filmy podľa názvu
Kategória:Bulharské filmy
Kategória:Filmy z 1978
Včera

**Včera** (), 1987, režia Ivan Andonov, scenár Vlado Daverov.

## Obsah
Koniec 60. rokov 20. storočia, obdobie skupiny Beatles, sexuálna revolúcia a mládežnícke nepokoje... Tieto udalosti sprostredkovane prenikajú medzi steny gymnázia s vyučovacím jazykom anglickým. Žiaci sú konfrontovaní s konformizmom a predsudkami, priateľstvom a udavačstvom, so smrťou najbližšieho priateľa, teda so situáciami, ktoré formovali generáciu dnešných štyridsiatnikov.

Film ponúka nostalgický a realistický pohľad do života elitných jazykových škôl v rokoch budovania socializmu. Pôsobivé výkony mladých hereckých hviezd, zaprisahané  priateľstvo hrdinov a filmové hity urobili pre mladých divákov z tejto snímky kultový film.

Kategória:Bulharské filmy
Ježkovia sa rodia bez ostňov

**Ježkovia sa rodia bez ostňov** () je bulharský film z roku  1971 od réžiséra Dimitara Petrova. Scenár napísali bratia Mormarevovci.

## Obsah
V polovici školského roka prichádza do štvrtej triedy jednej školy nový žiak zo zahraničia – Mitko. Ukáže sa, že nevie hrať morský šach, telefón, ani akúkoľvek inú hru na hodine spevu. Mitko však ohuruje svojich spolužiakov tým, že vie kývať ušami. Kývanie ušami sa stane obľúbenou činnosťou všetkých žiakov a zároveň začne spôsobovať vážne problémy riaditeľstvu školy.

Tento film pre deti skrýva v sebe alegorický odkaz pre všetkých divákov. Na jednej strane poukazuje na zraniteľnosť detí, akokoľvek veselý a zábavný sa zdá ich svet hier a fantázie (ježkovia bez ostňov). Názov filmu na druhej strane poukazuje na problém spoločnosti, ktorá núti mládež k uniformite a pokore, lebo podľa svojej predstavy  ju  chce takú mať.
## Dabing
* V slovenskom znení: Ferko Bača, Juraj Predmerský, Maroš Kramár, Boris Vích, J. Moza, J. Ftáčnik, K. Novák, Boris Slivka, K. Mádi, Peter Debnár, Ľudmila Kodajová, Martin Lipták, Igor Čilík, Peter Mikulík, Katarína Šafarková, Darina Vašíčková, Vladimír Kostovič, Dano Živojnovič, Slavo Drozd, Samuel Adamčík a iní
* Zvuk: Zoltán Frieder
* Strih: Margita Tomášková
* Vedúci výroby: Jela Fraňová
* Dialógy: Eva Trnková, Júlia Domastová
* Réžia slovenského znenia: Dušan Kodaj
* Vyrobilo: Štúdio pre úpravu zahraničných filmov Bratislava 1972, spracovali filmové laboratória Praha - Barrandov

## Externé odkazy
* 
* 
Kategória:Bulharské filmy
Kategória:Filmy z 1971
Kategória:Filmy podľa názvu
Pod jarmom (bulharský film)

**Pod jarmom** () je film z roku 1987. Režíroval ho Janko Jankov, autor scenára je Janko Jankov.

## Obsah
Ide o televíznu verziu rovnomenného diela Ivana Vazova, v ktorom sa scenárista Janko Jankov pokúša obohatiť atmosféru a postavy zo známeho literárneho diela tým, že doň zaraďuje ešte päť dejových línií z opusu tohto významného predstaviteľa bulharskej literatúry – Hadži Achil (po bulharsky: *Хаджи Ахил*), Strýkovia (po bulharsky: *Чичовци*), Nová zem (po bulharsky: *Нова земля*), Nedávno (po bulharsky: *Неотдавна*) a Epopeja zabudnutých (po bulharsky: *Епопея на забравените*).

Kategória:Bulharské filmy
Kategória:Filmy z 1987
Kategória:Filmy podľa názvu
Traja hlupáci

**Traja hlupáci** (po bulharsky: *Тримата глупаци*) je bulharský kreslený seriál, vysielaný v rokoch 1970 – 1990 a režírovaný Donjo Donevom.

## Obsah
Farebný kreslený seriál Traja hlupáci hľadá animačný ekvivalent pojmu „hlúposť“. Hrdinovia sa vo svojich aktivitách dostávajú na hranicu absolútnej absurdity, hoci každú svoju činnosť vykonávajú s najlepším úmyslom. Komické situácie vyvolávajú výbuchy  smiechu, ale v niektorých častiach majú zreteľný  sociálny podtext.

## Externé odkazy

Kategória:Bulharské kreslené seriály
Kategória:Televízne seriály z roku 1970
Vyhnanci (divadelná hra)

**Vyhnanci** (po bulharsky: *Хъшове*) je divadelná hra na motívy románu Ivana Vazova Nemilí-nedrahí (po bulharsky: *Немили-недраги*). Dramaturgia a produkcia: Alexandar Morfov; Scéna a kostýmy: Elena Ivanova; Hrajú: Valeri Jordanov, Petar Popjordanov, Rusi Čanev, Valentin Ganev, Christo Mutavčiev, Zachari Bacharov, Plamen Peev, Teodor Elmazov, Evgeni Budinov, Dejan Angelov, Darin Angelov, Daniel Angelov, Dimitar Račkov, Elisaveta Gospodinova, Vladimir Karamazov.

## Obsah
Hoci nevítaní, ale nie zúfalci, tuláci, ani otrhanci, ale hrdí a slobodymilovní ľudia, pre malomeštiakov povaľači, hrdinovia utláčaných a ponižovaných. Na scéne cudzieho mesta vyhnanci nadšene hrajú svoje ochotnícke predstavenie – je to generálka predstavenia, ktoré bude nasledovať. Divadelné predstavenie, v ktorom nájdu svoju smrť a spolu so slobodou pre spoluobčanov si vybojujú slobodné nezávislé územie aj pre donedávna čierne duše – pre ziskuchtivcov. Bude to nový svet, v ktorom zocelení jarmom vyhnanstva budú opäť nevítaní.

Kategória:Bulharské divadelné hry
Vyhnanci

**Vyhnanci** môže byť:
*množné číslo od vyhnanec
*slovenský TV film z roku 2000, pozri Vyhnanci (TV fim)
*bulharská divadelná hra, pozri Vyhnanci (divadelná hra)
*divadelná hra od írskeho spisovateľa Jamesa Joyca, pozri Vyhnanci (Joyce)
Alexandăr Morfov

**Alexandăr Morfov** (po bulharsky: *Александър Морфов*) je herec a divadelný režisér. Narodil sa v roku 1960 v meste Jambol. V roku 1990 vyštudoval Akadémiu hereckého umenia Krasťa Sarafova v Sofii. Od roku 1994 pracuje a hrá v Národnom divadle Ivana Vazova, kde realizoval množstvo  mimoriadne populárnych inscenácií. Jeho posledná hra Vyhnanci (po bulharsky: *Хъшове*) mala na scéne národného divadla nebývalý úspech. Alexandar Morfov je nositeľom radu prestížnych domácich aj zahraničných ocenení.

Kategória:Narodenia v 1960
Kategória:Bulharskí divadelní herci
Kategória:Bulharskí divadelní režiséri
Prieluka

**Prieluka** je:
* otvorený voľný priestor medzi dvomi elementmi budovy alebo prázdny priestor medzi dvomi alebo viacerými samostatnými objektmi bez vzájomnej súvislosti,
* voľný pozemok medzi budovami v zastavanom území.

## Architektonické hľadisko

Pojem prieluka označuje otvorený voľný priestor medzi dvomi elementmi budovy alebo prázdny priestor medzi dvomi alebo viacerými samostatnými objektmi bez vzájomnej súvislosti. Znamená teda nezastavané miesto v už stojacej súvislej zástavbe, ktorý je určený na zastavanie (taktiež vrátane nezastavaného nárožia). Z architektonického hľadiska ide o zámerné alebo náhodné prerušenie súvislého sledu objektov a ich fasád v uličnej zástavbe. V prípade dodatočného zastavania sa zastavuje prevažne netypickými stavbami.

## Urbanistické hľadisko

Prieluka označuje voľný pozemok medzi budovami v zastavanom území. Priestor môže byť nezastavaný úmyselne – vzhľadom na architektonický a urbanistický koncept územia alebo ide o pozemok určený na zastavanie (prípadne bez určenia využitia, to sa neskôr určí v územnom pláne). Keďže ide často o nevyužitý priestor, problém nastáva v prípade, ak je pozemok zanedbaný či znehodnotený náletovou zeleňou, a tak pôsobí pre okolie rušivo.

## Zastavanie prieluky

Ak nevznikol voľný priestor v zástavbe zámerne, existuje predpoklad jeho budúceho stavebného využitia. Neskoršie využitie pozemku na stavebné účely musí byť v súlade s podmienkami územného plánu zóny či mesta.

Zastavovacie podmienky na umiestnenie stavieb na jednotlivých pozemkoch určujú: zásady a regulatívy priestorového usporiadania; podmienky začlenenia stavby do urbánneho priestoru, pamiatkovej rezervácie alebo pamiatkovej zóny; prípustnosť a neprípustnosť zastavania (vzhľadom na druh stavby a plánované využitie) ako aj intenzitu zastavania a podiel zachovanej zelene na pozemku.

## Použitá literatúra
*Harris, C. M.: Dictionary of architecture and construction, McGraw – Hill 2006
*Oberstein, Ivo; Cach, Jan: Názvosloví urbanismu a územního plánování. FA ČVUT, Praha 2001
*http://www.zbierka.sk
*http://www.vseved.cz
*http://www.uur.cz
*http://coto.je
*http://www.urbandictionary.com
*http://dictionary.cambridge.org

Kategória:Architektonická terminológia
Kategória:Stavebné právo
Eva

**Eva** môže byť:
*krstné meno, pozri Eva (prvé meno)
*biblická postava, pozri Adam a Eva
*opereta, pozri Eva (opereta)
*opera, J. B. Foerstera, pozri Eva (opera)
*časopis, pozri Eva (časopis)
*Kúpalisko Eva

**EVA** môže byť:
*earned value analysis
*economic value added - ekonomická pridaná hodnota
*extra-vehicular activity - výstup do otvoreného vesmíru
*projekt samohybnej húfnice slovenskej výroby, EVA (samohybná húfnica)
Dávid

**Dávid** môže byť:
* všeobecne
** krstné meno, pozri Dávid (prvé meno) 
** priezvisko, pozri Dávid (priezvisko)

* osoby
** kráľ Izraela, postava z Biblie, pozri Dávid (biblická postava)
** zemiansky rod, pozri Dávidovci
** viacerí panovníci, resp. cirkevní hodnostári:
*** Dávid I.
*** Dávid II.
*** Dávid III.
*** Dávid IV.
*** Dávid V.
*** Dávid VI.
*** Dávid VII.
*** Dávid VIII.
*** Dávid IX.
*** Dávid X.
*** Dávid XI.

* v umení
** socha od Michelangela, pozri Dávid (Michelangelo)
** socha od Donatella, pozri Dávid (Donatello)
** socha od Berniniho, pozri Dávid (Bernini)
** socha od Verrocchia, pozri Dávid (Verrocchio)

## Pozri aj
* David
Generácia

**Generácia** alebo **pokolenie** môže byť:
*u ľudí: 
**súhrnné označenie pre ľudí narodených v pomerne rovnakom časovom období (spravidla 30 rokov) či roku a/alebo ľudí s rovnakými záujmami vyplývajúcimi z ich narodenia v pomerne rovnakom časovom období, ako a aj označenie príslušného časového úseku ako takého, pozri generácia (pokolenie ľudí)
**potomkovia jednej dvojice rodičov
*u ostatných organizmov: súbor potomstva rodičovských jedincov žijúci v určitom časovom období a realizujúci celý vývojový cyklus, pozri generácia (biológia)

**Generácia** môže byť:
*generovanie
*v genetike: súbor jedincov určitého spektra genotypov, pozri generácia (genetika)
*v technike (najmä počítačoch): určitá vývojová etapa technického zariadenia charakterizovaná istou úrovňou vlastností tohto zariadenia resp. príslušnosť k typu technického zariadenia istej etapy, pozri generácia (etapa zariadenia)
*vo fyzike elementárnych častíc: iný názov pre rodinu (skupinu elementárnych častíc), pozri rodina (častice)
* Generácia (časová jednotka)
*literárny klub, pozri Generácia (literárny klub)
*Generácia (album)
* slovenský film z roku 1969, pozri Generácia (film z roku 1969)
**Pokolenie** je skupina biologicky alebo etnologicky príbuzných jednotlivcov, plemeno, rod.
Rodina (rozlišovacia stránka)

**Rodina** môže byť:
* sociologická jednotka, pozri rodina
* príbuzenstvo
* prenesene: 
** potomstvo, deti
** spoločenstvo jednotlivcov s rovnakými záujmami
* vo fyzike: skupina elementárnych častíc, synonymum: generácia, pozri rodina (častice)
* zastarano:
** vlasť
** rod (šľachtický a podobne)
** v taxonómii: čeľaď
* slovenský časopis vychádzajúci v rokoch 1970 - 2004 (z toho v rokoch 1970-1973 pod názvom Journal a rodina a v rokoch 2002-2004 pod názvom Tvoja rodina), pozri Rodina (časopis)
* priezvisko:
**Jevgenija Rodinová, ruská tenistka
Václav Hollar

**Václav Hollar**, v Anglicku známy ako **Wenceslaus Hollar** (* 13. júl 1607, Praha, Česko – † 25. marec 1677, Londýn, Anglicko) bol český maliar a rytec.

## Životopis
Pochádzal z významnej a majetnej pražskej rodiny, nie je úplne isté akého náboženského vyznania. Obdobie jeho mladosti spadá na začiatok tridsaťročnej vojny. Otec Jan Hollar bol úradníkom na Pražskom hrade a od roku 1600 mohol z rozhodnutia Rudolfa II. používať erb a predikát *Hollarové z Práchně* (von Prachenberg). Jeho matka Markéta bola rodom z nemeckej rytierskej rodiny z *Löwengrünu a Bareytu.*

S prvými umeleckými pokusmi začínal Hollar už skôr, ale rytiu sa začal venovať až vo svojich osemnástich rokoch pod vedením Aegidia Sadelera, v Bruseli narodeného grafika, ktorý sa do Prahy dostal v čase rozkvetu Rudolfovho dvora. Otec jeho umelecké snaženie nepodporoval a chcel, aby sa syn stal právnikom.

Od roku 1627 pôsobil vo Frankfurte nad Mohanom, v Štrasburgu, Kolíne nad Rýnom a v Antverpách. V roku 1636 sa zoznámil s Thomasom Howardom  z Arundelu, anglickým diplomatom. Arundel bol okrem iného zberateľ umenia a Hollara si všimol pri nákupe diel od Abrahama Hogenberga. Spoločne navštívili Frankfurt nad Mohanom, Prahu, Viedeň a postupne precestovali celú strednú Európu. Ešte v tomto roku pri návšteve dvora cisára Ferdinanda II. bol s pomocou Arundela Hollarovi vylepšený erb a predikát po jeho matke, takže si mohol hovoriť „Hollar Prachenberger von Löwengrün und Bareyt“. 

Keď sa jeho mecenáš v roku 1637 vrátil do Londýna, Hollar ho nasledoval a nakoniec tam strávil väčšiu časť svojho života. Neskôr sa v Anglicku aj oženil, ale nikdy nezabudol na svoju rodnú krajinu a podpisoval sa ako *Wenceslaus Hollar Bohemus* (Václav Hollar Český).

## Tvorba
Za svojho života vytvoril množstvo diel, z ktorých sa uchovalo asi 3000 grafických listov a 500 kresieb. Zobrazujú veľmi širokú škálu tém, od korunovácií po popravy, panorámy a architektúru. Zrejme najdôležitejšia Hollarova práca je obraz Londýna, nie len pre svoju veľkosť, ale hlavne pre to, že nám dáva možnosť vidieť Londýn pred Veľkým požiarom v roku 1666. V jeho rodnej krajine je uznávaný pre panorámy Prahy, v ktorých zachytával zmeny mesta. Jeho metóda zachytávania prostredia je zaujímavá – niekedy kreslil to isté miesto, ale z iného uhlu pohľadu. Jedna z najväčších zbierok Hollarových prác je v Národnej galérií v Prahe. Významnú zbierku jeho prác má aj kráľovná Alžbeta II.

* Dobrá kočka, která nemlsá – dielo bolo neskôr použité pre názov albumu českej skupiny Lucie.

## Referencie


## Iné projekty
 

Kategória:Českí maliari
Kategória:Osobnosti z Prahy
Kategória:Českí rytci
Kategória:Českí leptári
Karpina

**Karpina** je slovenská hudobná skupina. Kapela vznikla v roku 1989 z bývalých členov skupín Zóna A a Mladé rozlety. 

Svoj prvý koncert odohrala o dva roky neskôr, ako predkapela punkovej skupiny Zóna A. Skupina sa viackrát prezentovala politicky zameranými skladbami, čo v roku 1993 viedlo k cenzúre vo vysielaní hudobného programu verejnoprávnej televízie. Okrem iného tvoria paródie na známe pesničky („Prievidza“, „Doktor Fico“, „Flinstonovci“). Pozornosť si vyslúžili viacerými textami pesničiek, no najmä kontroverznou titulkou albumu *[[Prievidza (album)|Prievidza]]*.

## Diskografia
* *[[Prievidza (album)|Prievidza]]* (2006)
* *[[3PTYCH.SK (album)|3PTYCH.SK]]* (2009)

## Súčasná zostava
V súčasnosti kapela pozostáva z:
* Peter Deák - spev, predtým gitara
* Peter Guláš - basgitara
* Viktor "Klose" Gieci - bicie
* Martin "Big Boy" Struhár - gitara
* Viliam Štrba - gitara

## Referencie

Kategória:Hudobné skupiny z 1989
Kategória:Slovenské hudobné skupiny
Anders Zorn

**Anders Zorn** (* 18. február 1860, Mora, Švédsko – † 22. august 1920, tamže) bol švédsky maliar a grafik.

Jeho silný záujem o maliarstvo ho nakoniec priviedol k štúdiu na *Akadémii umenia* v Štokholme, kde študoval v rokoch 1875 - 1880. Zorn sa stal v pomerne krátkom čase jedným z najuznávanejších portrétistov svojej éry vo Švédsku.

Jeho dielo zahrnuje niekoľko desiatok pôsobivých portrétov slávnych osobností, ako aj prostých ľudí z ulíc či obchodov, ale tiež scén z najrôznejších miest. Zorn dokázal vo svojich dielach neuveriteľne skutočne zobraziť ľudskú tvár, čo jej dodáva živosť. Podobné je to aj pri jeho živom zobrazovaní vody.
náhľad|left|''Tanec letného slnovratu'' (1897)

Počas života vyučil niekoľko žiakov. Vo svojich dielach skvele ovládal hru s tieňmi. Väčšina jeho diel je vystavená v Nationalmuseum (národnom múzeu výtvarných umení) v Štokholme vo Švédsku, kde patrí medzi najlepšie vystavované dielo od Zorna *Tanec letného slnovratu*, z roku 1897, ktorý zobrazuje niekoľko tanečníkov vo večernom svetle letnej predvečernej oslavy. Jeho diela sú však vystavené aj v Musée d’Orsay v Paríži alebo v Metropolitnom múzeu umenia v New Yorku.

V roku 1939 bolo otvorené Zornove múzeum *Ragnar östberg* v More, kde je vystavená pomerne veľká časť jeho diela.

## Iné projekty

Kategória:Švédski maliari
Kategória:Švédski portrétni maliari
Nox

**Nox** môže byť:
* latinský názov bohyne Nyx
* výkonný počítač NOX
* videohra, pozri Nox (videohra)
* maďarská skupina, pozri Nox (hudobná skupina)
* jednotka osvetlenia, pozri nox (jednotka)
* príslušník fiktívnej rasy Noxovia v Hviezdnej bráne, pozri Noxovia
* fiktívna postava v Marvel Comics, pozri Nox (Marvel Comics)
* fiktívny postava sérii románov Piersa Anthonyho Incarnations of Immortality
    
**NO<sub>x</sub>** je súhrnné označenie pre oxidy dusíka

**NOX** je architektonické štúdio, pozri NOX (architektonické štúdio)
Galikanizmus

**Galikanizmus** označuje vzťah pápeža ku cirkvi vo Francúzskom kráľovstve. Pápež mal menší vplyv na vnútorné pomery cirkvi vo Francúzsku ako v iných krajinách. Galikanizmus bol konštatovaný v zvláštnej bule Bonifáca VIII. z roku 1302. Dokončil sa tým tzv. boj o investitúru.

Kategória:Rímskokatolícka cirkev vo Francúzsku
Konvoj (organizovaná skupina vozidiel)

náhľad|Konvoj obchodných lodí chránených letectvom počas druhej svetovej vojny.
**Konvoj** je skupina navzájom spolupracujúcich vozidiel alebo lodí cestujúcich po rovnakej trase na vzájomnú podporu. Vlastne ide o modernú verziu karavány. Často býva organizovaný ako vojenský konvoj, ktorý sprevádza ozbrojená eskorta.

Zmyslom konvoja je zabezpečiť jeho jednotlivým vozidlám alebo lodiam vyšší stupeň bezpečnosti a ochrany, než akého by mohli dosiahnuť samostatným cestovaním, kedy by sa museli uspokojiť buď s nulovou alebo len veľmi slabou ochranou. Zhromaždenie civilných áut alebo lodí (respektíve áut či lodí vojenských, či neurčených k priamemu boju) do konvoja naproti tomu umožní prideliť im silnú vojenskú eskortu, ktorej prekonanie je mimo možnosti väčšiny potencionálnych útočníkov.

Ďalším významným prvkom konvoja je jeho horšia zachytiteľnosť. Vozidlá alebo lode sa v danom priestore vyskytujú krátku dobu, na mori sa navyše konvoj vyskytuje aj na relatívne malom priestore. Tým sa znižuje pravdepodobnosť vypátrania proti oproti samostatnému rozptýlenému pohybu lodí či vozidiel.

Prvé pozemné konvoje pôvodne vznikli ako karavány - išlo o spolčenie kupcov putujúcich po rovnakých trasách s drahým tovarom oblasťami, kde často organizovane pôsobili lupiči. Zmyslom bolo, že dohromady boli kupci schopný zaplatiť tak silnú eskortu, že pre väčšinu malých a stredne veľkých lupičských bánd sa stal ich tovar (a životy) nedostupné.

## Externé odkazy
* Konvoje za druhej svetovej vojny

## Zdroj

Kategória:Vojenská taktika
Lénny prímus

**Lénny prímus** bol nárok šľachty na uvoľnené léna. Panovník nemohol uvoľnené léno pričleniť k vlastným pozemkom, ale musel ho do 1 roka, 6 týždňov a 3 dní (hovorí sa "do roka a do dňa") prideliť inému vazalovi.

Kategória:Feudalizmus
Loft (byt)

[thumb|Bývalá priemyslená budova v [Bruseli, prerobená na loftové apartmánové byty.]]

**Loft** (z angl. *loft* = loft, podkrovie, povala, podkrovný senník a pod.) je byt, ktorý vznikol prestavbou alebo dostavbou nevyužitých priemyselných alebo skladovacích priestorov (alebo jedného ich poschodia).

## Charakteristika
Ide vlastne o veľkopriestorové jednotky určené na bývanie vo voľnom štýle s čo najstrohejším vertikálnym členením. Vyznačuje sa nezvyčajnou svetlou výškou. Minimálne je to 14&nbsp;stôp – 4,26&nbsp;m. V loftových bytoch sú neomietnuté tehlové múry a priznaný konštrukčný systém. Poväčšine ich tvorí jednoliaty priestor, ktorý má spálňu vo vrchnej časti voľne uloženú, prístupnú najčastejšie kovovým schodiskom s hrubými zvarmi. Kuchyňa a obývacia izba sú spravidla nečlenené žiadnymi vertikálnymi konštrukciami a tvoria tak súvislú miestnosť. Pôvodné *hard lofty* majú jediný nečlenený priestor a separované sú len toalety a kúpeľňa.

## Dejiny
Po druhej svetovej vojne začali v New Yorku, Londýne či Paríži a daľších veľkých mestách krachovať menšie firmy, ktoré tu fungovali v 19. storočí. V päťdesiatych rokoch minulého storočia sa do opustených budov na Manhattane nasťahovali chudobní bohémski umelci. Hlavnou príčinou vzniku loftového bývania bolo nízke alebo žiadne nájomné, čo umelcom dovoľovalo zriadiť si tam svoje ateliéry alebo umelecké galérie. Do tých sa pomocou nákladných výťahov, ktoré boli v takýchto objektoch samozrejmosťou, mohli do bytu dostať hoci aj na motorke.

Tento štýl bývania sa najčastejšie vyskytuje v prestavbách alebo dostavbách bývalých priemyselných objektov.  V tom čase nastal problém s rastúcimi centrami miest, kde pôvodné priemyselné objekty zaberali atraktívne lokality. Prestavba na bytové jednotky pomáhala stavbe opäť nadobudnúť hodnotu  a začleniť bývalý priemyselný park do centra spoločnosti.

Tento spôsob bývania je aj dnes vyhľadávaný bohémskymi umelcami na zušľachťovanie nevyužitých priestorov. Pomaly sa z továrenských hál stáva nedostatkový tovar, čím sa bývanie a zriaďovanie loftových bytov stáva komerčne zaujímavou záležitosťou.

## Manhattan Loft
Je to prvotriedny priestranný priestor v kedysi priemyselnej časti New Yorku na Manhattane v budovách bývalého mäsokombinátu. Ako taký musí spĺňať newyorský zákon o loftoch, ktorý tieto priestory predurčuje výhradne na pracovné využitie umelcami.

Za umelcami do týchto končín prišli hlavne ľudia z reklamy, potom záujemcovia túžiaci po netradičnom bývaní i susedoch - mená ako Andy Warhol, ktorý sa nasťahoval v roku 1960 na 47. východnú ulicu Manhattanu, či Yoko Ono sa dodnes v spojitosti s loftami skloňujú vo všetkých pádoch.

## Iné projekty

Kategória:Bývanie
Dominikál

**Dominikál** je pôda vo vlastníctve aj držbe lénneho pána (na rozdiel od rustikálu). Spravidla na nej robotovali poddaní.

## Literatúra
*„Dominikální pozemky“, in: *Ottův slovník naučný* (Praha: J. Otto, 1893), zv. 7, s. 810 – 812. http://www.archive.org/details/ottvslovnknauni11ottogoog

Kategória:História
Violončelový koncert č. 1 (Šostakovič)

**Violončelový koncert č. 1 Es dur, Op. 107** je dielo ruského skladateľa Dmitrija Šostakoviča. 

Koncert patrí medzi neskoršie Šostakovičove diela - skladateľ ho zložil v roku 1959 v priebehu jedného mesiaca. Bolo to v dobe kedy už patril vo svetovom meradle medzi najuznávanejších skladateľov. Éra ťaživého stalinizmu už pominula,na skladateľovi však zanechala nezmazateľné stopy. Ťaživé skúsenosti sa preniesli aj do tohto diela - neľútostného, miestami kypiaceho vnútorným hnevom až agresiou, a i v lyrických pasážiach plného nezdolnosti. Sugestívne dielo skladateľ vybavil nezvyčajne zastúpeným orchestrom - s čelestou a lesným rohom ako jediným predstaviteľom sekcie plechových dychových nástrojov. O to doležitejšia je však jeho úloha v celom koncerte, Šostakovič tu využil prvok "vedľajšieho sólového nástroja", podobne ako to pred ním urobili už Brahms alebo Nielsen. Koncert bol od začiatku zamýšľaný pre najvýznamenjšieho ruského violončelistu Mstislava Rostropoviča, ktorý dielo uviedol na premiére 4. októbra s Leningradskou filharmóniou pod taktovkou Jevgenija Mravinského. 

Koncert tvoria štyri vety, pričom posledné tri sa hrajú bez prestávky ako jeden celok. Prvá rozsiahla veta začína priamo hlavnou témou sólového violončela. Tá je vystavaná na štvortónovom motíve, ktorý doplňujú drevené dychové nástroje rytmickou frázou. Krátky motív pozostávajúci zo štyroch tónov sa stáva ústredným hudobným prvkom celej skladby a objavuje sa v jej priebehu nespočetne veľakrát. Prvá veta je dynamická, s rýchlými figuráciami violončela, ktoré tvorí s orchestrom prevažne organický celok. Druhá veta je pomalá, s rozľahlou melodickou linkou bohatého výrazu. Ako tretiu vetu Šostakovič netradične zvolil dlhú kadenciu sólového violončela, ktorá svojou nahotou umocňuje zážitok z reflexívneho diela. Štvrtá veta v rondovej forme opäť ovplýva virtuóznými behmi sólového nástroja exponujúceho svoje limity. Vo vete je nenápadne zakomponovaná citácia Stalinovej obľúbenej piesne Suliko ako výsmech jeho kultu. Dielo ozatvára prudká kóda vychádzajúca z hlavnej témy prvej vety, čím je len podčiarknutá prepojenosť všetkých častí a integrita diela.

## Vybrané nahrávky
* Mstislav Rostropovič, Moscow Philharmonic Orchestra, Gennadij Roždenstvenskij
* Mstislav Rostropovič, Philadelphia Orchestra, Eugene Ormandy
* Heinrich Schiff, Bavarian Radio Symphony Orchestra, Maxim Šostakovič
* Yo-Yo Ma, Philadelphia Orchestra, Eugene Ormandy
* Han-na Chang, London Symphony Orchestra, Antonio Pappano

## Zdroje
* www.en.wikipedia.org
* Ainsly, Robert: Encyklopédia klasickej hudby. Bratislava: Perfekt, 1997. ISBN 80-8046-085-X 
* Gammond, Peter: Velcí skladatelé. Praha: Svojtka & Co., 2002. ISBN 80-7237-590-3 
* Schonberg, Harold: Životy velkých skladatelů. Praha: BB Art, 2006. ISBN 807341905X 

Šostakovič
Kategória:Dmitrij Dmitrijevič Šostakovič
Rustikál

**Rustikál** je pôda vo vlastníctve lénneho pána, ktorá je prenajatá poddanému do držby. Tí mu musia platiť dane a robotovať (na dominikále).

Kategória:História