Feng Jou-lan

**Feng Jou-lan** (, , starší anglický prepis: Feng Yu-lan, , ; * 4. december 1895, Tang-che, provincia Che-nan, Čína† 26. november 1990, Peking, Čína) bol čínsky filozof a historik filozofie, hlavný filozof čínskeho moderného obdobia.

## Životopis
V rokoch 19151918 vyštudoval filozofiu na Pej-ťing ta-süe. Následne šiel študovať do Spojených štátov, na Columbia University, kde v roku 1923 obhájil dizertačnú prácu, ktorú vypracoval pod vedením Johna Deweya a Fredericka Woodbridgea a získal titul PhD. Po víťazstve komunistov v občianskej vojne a založení Čínskej ľudovej republiky ostal v Pekingu a neemigroval na Taiwan.

Následne pôsobil na viacerých pozíciach v Číne, či ako hosťujúci profesor v USA (University of Pennsylvania, University of Hawaiʻi). Najdlhšie pôsobil na Pej-ťing ta-süe, v rokoch 19521990. V rokoch 19281952 bol dekan Spoločenskovednej fakulty Univerzity Čching-chua.

Pôsobil aj ako člen Čínskeho ľudového politického poradného zhromaždenia.

Počas kultúrnej revolúcie bol „za svoje dielo, najmä za pokus o zblíženie čínskej a európskej filozofie, nemilosrdne prenasledovaný a donútený k niektorým rozporuplným politickým vyhláseniam.“ Už počas obdobia 19491958 musel napísať 135 sebakritík. Pri protikunfuciánskej kampani v 70. rokoch 20. storočia bol poradcom tzv. bandy štyroch.

## Dielo

### Filozof
Filozofické práce Fenga pochádzajú najmä z 30. a 40. rokov 20. storočia, kde v šiestich dielach (19391946) vyložil svoj novokunfuciánsky filozofický sytém sin li-süe (xin lixue, dosl. nová li-süe). Feng ich volal „‚šesť kníh bodu obratu‘“, pretože jeho filozofia ukazovala na veľkú historickú zmenu v čínskej spoločnosti, „je snáď najúplnejším a najpôvodnejším neokunfuciánskym systémom v tomto [20.] storočí“. Ide o rozvinutie neokonfucianizmu (odovzdávanie cesty – tao-tchung), ktoré si vysoko váži hodnoty Ču Siho učenia (pojmy li a čchi). Fengov metafyzický systém pozostáva zo štyroch hlavných pojmov: princíp li, materiálna sila čchi, substancia tao a veľký celok ta-čchuan. Charakteristika jeho systému: „kreatívna syntéza racionalistických a mystických učení, rozvinutá v modernom čínskom kontexte“.

### Historik filozofie
V [západnom] prostredí je Feng známy najmä ako historik čínskej filozofie, čo má svoj pôvod v prekladoch jeho dejín čínskej filozofie do angličtiny (a iných jazykov). 

Jeho prvú prácu o dejinách čínskej filozofie od jeho poslednej knihy delí sedem desaťročí (1992, 1990). Fengove dielo v oblasti dejín filozofie sa možno rozdeliť do troch etáp (podľa hlavných publikácií).

# Čung-kuo če-süe š', Zhongguo zhexue shi, dosl. Dejiny čínskej filozofie, 2 zväzky (1931, 1934). Tieto dejiny pokrývajú obdobie od počiatku do približne 100 pred. Kr. (1. zväzok), 2. zväzok od 2. storočia pred. Kr. po 20. roky 20. storočia.
# Čung-kuo če-süe š' sin-pien, Zhongguo zhexue shi xinbian, dosl. [prvá] Nová verzia Dejín čínskej filozofie, 2 zväzky z plánovaných 4 (1962, 1964). Prvý zväzok prvej Novej verzie pokrýva obdobie od počiatku od 100 pred. Kr (ako prvý zväzok jeho Dejín), druhý zväzok od 2. storočia pred Kr. po obdobie dynastie Suej (panovala do roku 618). Podľa Fengových slov bola táto verzia napísaná „s vedením marxizmu, leninizmu a myšlienok Mao Ce-tunga“.
# Čung-kuo če-süe š' sin-pien, Zhongguo zhexue shi xinbian, dosl. [druhá] Nová verzia Dejín čínskej filozofie, 7 zväzkov (19821990). Prvý a druhý zväzok sa venuje obdobiu pred dynastiou Čchin (teda pred 221 pred Kr.), tretí zväzok obdobiu dynastie Chan (206 pred Kr.220), štvrtý neotaoizmu dynastií Wej a Ťin (220420) a budhizmu dynastií Suej a Tchang (581907), piaty neokonfucianizmu dynastií Sung a Ming (9601279, 13681644), šiesty obdobiu politických reforiem moderného obdobia a siedmy súdobému revolučnému mysleniu.

#### Odlišnosti medzi jednotlivými verziami Fengových ''Dejín filozofie''
Zmeny medzi prvotnou dvojzväzkovou verziou Dejín a poslednou sedemzväzkovou budú podľa demonštrované podľa zdroja na druhom zväzku poslednej verzie. Porovnanie (s oboma predošlými verziami) ukazuje výrazné zmeny v troch záležitostiach:
# mená filozofov: v prvých dvoch verziách sú jednotliví filozofi uvedení s menom „majster“ (c’), teda Meng-c’, Čuang-c’ a Sün-c’, v  [druhej] Novej verzii Dejín čínskej filozofie sú uvádzaní pod vlastnými menami ako Meng Kche, Čuang Čou a Sün Kchuang. Možných dôvodov je viacero, napr. rozlíšenie medzi menom filozofia a názvom spisu, ktorý je pomenovaný po ňom (osobné meno pre filozofa, meno s titulom majster pre názov spisu), teda filozof Meng Kche a kniha *[[Meng-c’ (kniha)|Meng-c’]]*, filozof Čuang Čou a kniha *Čuang-c’*, filozof Sün Kchuang a kniha *[[Sün-c’ (kniha)|Sün-c’]]*.
# mená/názvy filozofických škôl: v pôvodných Dejinách používal názvy ako Menciova škola (Meng-süe), Lao-c’eho škola (Lao-süe), mohizmus (mo-ťia) či legalizmus (fa-ťia). V druhej Novej verzii používa opisné pomenovania, napr. „vývoj konfuciánskeho myslenia v idealistickom smere“ (Mencius), „ďalší vývoj taoistickej filozofie v idealistickom smere“ (Čuang Čou).
# poradie kapitol: zmenené poradie kapitol odráža Fengove zmeny v názoroch na časový vývoj a koncepciu spisov čínskych filozofov

## Celkovo
Podľa *Encyclopedia of Chinese philosophy* (2003) je v súčasnej Číne „Feng kontroverzná postava. Niektorí vieria, že Fengova filozofia predstavuje nový vývoj v racionalistickej škole neokonfucianizmu, pretože pokračuje v konfuciánskom úsilí o spojenie človeka a vesmíru a súčasne modernizuje čínsku filozofiu cez západnú logiku a racionalistickú analýzu. Podľa tohto pohľadu Fengova filozofia reprezentuje časť súdobého konfuciánskeho oživenia. Podľa mienky iných Feng vo svojich *Dejinách* a v jeho filozofickom systéme dal za to vzniknúť prekrútenej interpretácii neokunfucianizmu a celej čínskej filozofickej tradície predstavenej v termínoch západných filozofických smerov, najmä platonizmu a neorealizmu.“Slovník *Great thinkers of the Eastern world* (1995; čes. preklad *Velké postavy východního myšlení*, 1998) uvádza: „Fengova filozofia je snáď najúplnejším a najpôvodnejším neokonfuciánskym systémom v tomto storočí. Ukazuje vplyv západného myslenia na čínske myslenie i veľkú životnosť konfucianizmu. Aj keď ku koncu života Feng tvrdil, že chcel byť iba historik filozofia, v dejinách bude braný predovšetkým ako filozof.“

## Dielo
### Filozofické publikácie (knižné)
* 1939 Sin li-süe (Xin lixue, dosl. Nový racionalizmus) 
* 1939 Sin š'-lun (Xin shilun, dosl. Čínska cesta k slobode)
* 1940 Sin š'-sün (Xin shixun, dosl. Nové pojednávanie o ceste života)
* 1943 Sin jüan-žen (Xin yuanren, dosl. Nové pojednávanie o prirodzenosti človeka)
* 1944 Sin jüan-tao (Xin yuandao, dosl. Duch čínskej filozofie)
* 1946 Sin č'-jen (Xin zhiyan, dosl. Nové pojednávanie o metodológii metafyziky)

### Dejiny filozofie
* Čung-kuo če-süe š' (Zhongguo zhexue shi, dosl. Dejiny čínskej filozofie, 2 zväzky, 1931, 1934)
* Čung-kuo če-süe š' sin-pien (Zhongguo zhexue shi xinbian, dosl. [prvá] Nová verzia Dejín čínskej filozofie, 2 zväzky z plánovaných 4, 1962, 1964)
* Čung-kuo če-süe š' sin-pien (Zhongguo zhexue shi xinbian, dosl. [druhá] Nová verzia Dejín čínskej filozofie, 7 zväzkov, 19821990)

## Preklady do češtiny
* 
* 
* 

## Preklady do angličtiny (vybrané)
*  (prvé vydanie v 1937)
* 
* 
* 

## Poznámky


## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Feng Youlan (Fung Yu-lan, 1895—1990). In: Internet Encyclopedia of Philosophy

Kategória:Čínski filozofi
Kategória:Filozofi 20. storočia