Edmond de Goncourt

**Edmond Louis Antoine Huot de Goncourt** (* 26. máj 1822, Nancy, Francúzsko† 16. júl 1896, Draveil, Francúzsko) bol francúzsky spisovateľ, literárny a výtvarný kritik, vydavateľ kníh a zakladateľ Goncourtovej akadémie, ktorá každoročne oceňuje beletristických spisovateľov prestížnou Goncourtovou cenou. Spolu s bratom patrili k pionierom naturalistickej prózy.

## Životopis
Edmond Goncourt sa narodil 26. mája 1822 v Nancy. Jeho rodičia, menší aristokrati, boli Marc-Pierre Huot de Goncourt, bývalý dôstojník jazdectva v armáde Napoleona Bonaparta, a Annette-Cécile de Goncourt (rodená Guérin). Obaja rodičia zomreli, keď Edmond a jeho brat Jules boli ešte mladiství.  Goncourt navštevoval školské zariadenie Goubax, Lýceum Henricha IV. a Lýceum Condorcet, kde študoval v rokoch 1840 až 1842 rétoriku a filozofiu, potom tam do roku 1844 študoval právo.

Po matkinej smrti v roku 1848 bratia zdedili príjem, ktorý im umožnil žiť samostatne a venovať sa ich umeleckým záujmom. Edmond mal tak možnosť opustiť svoje miesto správcu pokladnice, pre ktoré sa cítil tak nešťastný, že uvažoval o samovražde. Väčšinu svojho života spolupracoval s bratom Julesom, spolu sa podieľali na umeleckej kritike a tvorili ich denník reflektujúci vtedajšiu francúzsku kultúrnu spoločnosť. Patrili medzi výnimočnú dvojicu v literárnej histórií, prakticky všetky literárne diela napísali spoločne a až po bratovu smrť trávili všetok čas spoločne. Ich najvýznamnejším románom je *[[Germinie Lacerteux]]* z roku 1865, inšpirovaný činmi ich gazdinej Rose, ktorá bratov okrádala, aby financovala svoj dvojitý život plný orgií a rôznych sexuálnych úletov. Dielo je považované za jedno z prvých diel francúzskeho realizmu, ktoré sa zaoberá robotníckou triedou.
[náhľad|Edmond a Jules de Goncourt vyfotografovaní [Nadarom okolo roku 1855.]]
V roku 1852 boli bratia obvinení z „pobúrenia verejnej morálky“ po tom, čo v článku citovali erotickú renesančnú poéziu. Nakoniec však boli oslobodení.

Edmond bol známy fascináciou rokokom a japonským umením, a tiež tým, že zbieral vzácne knihy. Dom bratov Goncourtovcov v Auteuil, ktorý kúpili v roku 1868, bol výkladnou skriňou ich zbierky francúzskeho a ďalekovýchodného umenia 18. storočia. Goncourt zdokumentoval tento dom a jeho interiér vo svojej knihe *La Maison d’un Artiste* (Dom umelca) z roku 1881. V rokoch 1856 až 1875 bratia publikovali eseje o umení 18. storočia v súbornej sérii s názvom *L’Art du XVIIIe siècle* (Umenie 18. storočia) ktorá oživila a upevnila uznanie rokoka.

Po smrti brata Julesa v roku 1870 pokračoval Edmond Goncourt v písaní románov sám. Pokračoval aj v písaní denníku *Journal des Goncourt*, ktorý spolu s Julesom začali písať ešte v roku 1851. Posledný záznam v denníku je z doby 12 dní pred jeho smrťou v roku 1896. Sfinalizoval nedokončené diela zo spolupráce s bratom, vrátane monografie o Paulovi Gavarnim (1873) a knihy s názvom *L’Amour au XVIIIe Siècle* (Láska v 18. storočí, 1875). V rokoch 1878 až 1879 revidoval, zväčšil a znovu vydal *Les Maîtresses de Louis XV* (Milenky Ľudovíta XV., 1860) v troch zväzkoch: *La du Barry*, *Madame de Pompadour* a *La Duchesse de Châteauroux et ses soeurs* (Vojvodkyňa Châteauroux a jej sestry). Jeho posledný román *Chérie* (Miláčik, 1884) o mladej žene, ktorá svoje umelecké cítenie prejavuje v móde, možno rozumieť ako prieskum impresionistického umenia. V roku 1885 zozbieral listy svojho zosnulého brata a v rokoch 1887 až 1896 vydal deväť zväzkov *Journalu*. Edmond začal čoraz viac žiarliť na úspešnejších spisovateľov ako napríklad Guy de Maupassant a Émile Zola, čo sa odráža v kritických záznamoch v časopise *Journal*. V roku 1893 o Maupassantovi napísal: „*jeho úspech v spoločnosti neviazaných žien je znakom ich vulgárnosti, pretože nikdy som nevidel muža na svete s takou červenou tvárou, takými obyčajnými črtami či takou roľníckou postavou*“.

Edmond de Goncourt zomrel v Champrosay v roku 1896 a bol pochovaný na Cimetière de Montmartre v Paríži. Odkázal celý svoj majetok založeniu a zachovaniu Académie Goncourt. Každý december od roku 1903 udeľuje Akadémia na počesť Julesa de Goncourta Goncourtovu cenu, najprestížnejšiu cenu vo francúzskej literatúre, ktorá je udeľovaná „najlepšiemu prozaickému dielu roka“.

[náhľad|Portrét Goncourta od [Félix Bracquemond|Félixa Bracquemonda (1882)]]

## Diela
(ktoré napísal len Edmond de Goncourt)

;Literatúra faktu

* *Catalogue raisonné de l'oeuvre peint, dessiné et gravé d'[[Antoine Watteau]]* (1875)
* *Catalogue raisonné de l'œuvre peint, dessiné et gravé de [[Pierre-Paul Prud'hon|P. P. Prud'hon]]* (1876)
* *La Maison d'un Artiste* (Dom umelca, 1881)
* *La Saint-Huberty* (1884)
* *L'Art japonais du XVIIIe siècle, Outamaro. Le peintre des maisons vertes* (Japonské umenie 18. storočie. Utamaro. Maliar zelených domov. 1891)
* *La Guimard, d'après les registres des Menus Plaisirs, de la bibliothèque de l'Opéra atď.* (1893)
* *L'Art japonais du XVIIIe siècle, Hokousai* (Japonské umenie 18. storočia, Hokusai; 1896)
* *Le Grenier* (1896)

;Romány

* *La Fille Elisa* (Dievča Elisa, 1877)
* *Les Frères Zemganno* (1878)
** *Herečka Faustinová / Bratia Zemganno*, Tatran, 1970, preklad Štefan Horváth, Daria Mariani-Mudrochová, Michal Chorváth, Július Lenko
* *La Faustin* (1882)
* *Chérie* (Miláčik, 1884)
* *Goncourt Journal*

## Referencie

Kategória:Francúzski výtvarní kritici
Kategória:Francúzski literárni kritici
Kategória:Francúzski novinári
Kategória:Francúzski spisovatelia
Kategória:Francúzski spisovatelia románov
Kategória:Autori denníka
Kategória:Osobnosti z Nancy