Bájka

**Bájka** je epický žáner, v ktorom zvieratá, rastliny alebo neživé predmety konajú alebo hovoria ako ľudia (tento jav sa nazýva antropomorfizácia alebo personifikácia). Vždy z nej vyplýva nejaké ponaučenie. Prvé bájky ústne prednášal Ezop v 6. storočí pred Kr.

V bájke sa využívajú alegorické prvky, satira a irónia, cez ktoré autor humornou formou kritizuje správanie ľudí.

Jednotlivé zvieratá v bájke získavajú ľudské vlastnosti, ktoré sa pre nich postupne stávajú typické (napr. líška je prefíkaná). V reálnom svete zvieratá nemusia byť nositeľmi týchto vlastností, ale ľudia im ich z nejakého dôvodu (napr. vizuálneho) prisúdili.

Bájky boli pôvodne určené dospelým čitateľom (poslucháčom), v 19. a 20. storočí sa začali stále viac posúvať do detskej literatúry.

Zaujímavé je, že útvary podobné bájkam sa vyskytujú aj u juhoamerických Indiánov alebo afrických domorodcov. Tieto bájky neboli navzájom ovplyvnené, no napriek tomu majú spoločné znaky*.

== História ==
Bájka je jednou z najtrvácnejších foriem [[Folklór (kultúra)|ľudovej tvorby]], ktorá sa rozšírila, ako sa zhodujú súčasní bádatelia, nie tak prostredníctvom literárnych antológií, ako skôr ústnym podaním. Bájky možno nájsť v literatúre takmer každej krajiny.

=== Ezopovské bájky ===
[[Súbor:Aesop&fox.jpg|náhľad|Rozhovor Ezopa s líškou (450 pred Kr., Vatikánske múzeum)]]
Rozmanitý korpus označovaný ako *Ezopika* alebo *Ezopove bájky* zahŕňa väčšinu najznámejších západných bájok, ktoré sa pripisujú legendárnemu [[Ezop|Ezopovi]], údajne [[Otrokárstvo (využívanie otrokov)|otrokovi]] v [[Staroveké Grécko|starovekom Grécku]] okolo roku 550 pred Kr. Keď Babrius veršovane zostavil bájky z Ezopiky pre [[Helenizmus|helénskeho]] knieža "Alexandra", v záhlaví druhej knihy výslovne uviedol, že tento typ "mýtu", ktorý Ezop predstavil "synom Helénov", bol výmyslom "Sýrčanov" z čias "Ninosa" (pre Grékov zosobňujúceho [[Ninive]]) a Belosa ("vládcu"). Epicharmos z Kósu a Phormis sa uvádzajú ako jedni z prvých, ktorí vymysleli komické bájky. Medzi mnohé známe Ezopove bájky patria "*Vrana a džbán*", "*Korytnačka a zajac*" a "*Lev a myš*". V starovekom gréckom a rímskom školstve bola bájka prvým z *progymnasmatov* - cvičení na nácvik skladby prózy a verejného rečníctva -, v ktorých sa študenti mali naučiť bájky, rozvinúť ich, vymyslieť vlastné a nakoniec ich použiť ako presvedčivé príklady v dlhších súdnych alebo rokovacích prejavoch. Potreba vyučujúcich učiť a študentov naučiť sa širokú škálu bájok ako materiálu pre ich vyhlásenia viedla k ich zhromažďovaniu v zbierkach, ako sú Ezopove bájky.

=== Afrika ===

Africká ústna kultúra má bohatú tradíciu rozprávania príbehov. Ľudia všetkých vekových kategórií v Afrike, tak ako po tisíce rokov, naďalej komunikujú s prírodou vrátane rastlín, zvierat a pozemských topologických štruktúr, ako sú rieky, pláne a hory. Starí rodičia sa v afrických spoločnostiach tešia obrovskej úcte a počas staroby plnia novú úlohu rozprávačov príbehov. Deti a do istej miery aj dospelí sú fascinovaní dobrými rozprávačmi.

Joel Chandler Harris písal afro-americké rozprávky v južanskom kontexte otroctva pod názvom Strýko Remus. Jeho príbehy zvieracích postáv *Brer Rabbit*, *Brer Fox* a *Brer Bear* sú modernými príkladmi afro-amerického rozprávania. To by však nemalo prekonať kritiku a polemiky o tom, či bol strýko Remus rasista alebo apologét otroctva. Disneyho film *Pieseň o Juhu* predstavil mnohé z týchto príbehov verejnosti.

=== India ===
[[Súbor:Panchatantra tale depicted in relief at the Tripurantakeshwara temple at Balligavi.jpg|náhľad|Príbeh z Pančatantry zobrazený na reliéfe v chráme Tripurantakeshwara v Balligavi]]
India má bohatú tradíciu rozprávok, z ktorých mnohé vychádzajú z tradičných príbehov a súvisia s miestnymi prírodnými živlami. Indické bájky často učia určitému morálnemu ponaučeniu. V niektorých príbehoch majú bohovia zvieracie aspekty, zatiaľ čo v iných sú postavami [[Archetyp (literatúra)|archetypálne]] hovoriace zvieratá podobné tým, ktoré sa vyskytujú v iných kultúrach. V starovekej Indii vznikli v prvom tisícročí pred naším letopočtom stovky bájok, často ako príbehy v rámcových príbehoch. Indické bájky majú zmiešané obsadenie ľudí a zvierat. Dialógy sú často dlhšie ako v Ezopových bájkach a sú často komické, pretože zvieratá sa snažia prekabátiť jedno druhé pomocou úskokov a klamstiev. V indických bájkach nie je ľudstvo prezentované ako nadradené zvieratám. Hlavnými príkladmi indickej bájky sú *Pančatantra* a príbehy *Džataka*. Patrili k nim *Pančatantra Višnu Sarmu*, *Hitopadesha*, *Vikram a upír* a *Syntipových Sedem múdrych majstrov*, čo boli zbierky bájok, ktoré mali neskôr vplyv v celom Starom svete. Ben E. Perry (zostavovateľ "Perryho indexu" Ezopových bájok) kontroverzne tvrdil, že niektoré z [[Budhizmus|budhistických]] bájok *Džataka* a niektoré z bájok v *Pančatantre* mohli byť ovplyvnené podobnými gréckymi a blízkovýchodnými bájkami. Staršie indické eposy, ako napríklad Vjásova *Mahábhárata* a Valmikiho *Rámájana*, tiež obsahovali bájky v rámci hlavného príbehu, často ako vedľajšie príbehy alebo príbehy na pozadí. Najznámejšími ľudovými rozprávkami z [[Blízky východ|Blízkeho východu]] boli [[Tisíc a jedna noc|*Tisíc a jedna noc*]], známe aj ako *Arabské noci*.

*Pančatantra* je staroindický súbor bájok. Najstaršie zaznamenané dielo, pripisované Višnuovi Šarmovi, pochádza z obdobia okolo roku [[300 pred Kr.|300 pred Kristom]]. Rozprávky sú pravdepodobne oveľa staršie ako kompilácia, pretože sa odovzdávali ústne ešte pred zostavením knihy. Slovo "*Pančatantra*" je zmesou slov "*pancha*" (čo v [[Sanskrit|sanskrite]] znamená "päť") a "*tantra*" (čo znamená "tkať"). Naznačuje spleť viacerých vlákien rozprávania a morálnych ponaučení, ktoré spolu tvoria knihu. 

=== Európa ===
[[Súbor:Vimar - Fables de La Fontaine - 01-07. La Besace.jpg|náhľad|Vimar - La Fontainove bájky]]
Bájky mali ďalšiu dlhú tradíciu v stredoveku a stali sa súčasťou európskej literatúry. V priebehu [[17. storočie|17. storočia]] videl francúzsky bájkar [[Jean de La Fontaine]] ([[1621]] - [[1695]]) esenciu bájky v morálke - pravidle správania. Vychádzajúc z Ezopovho vzoru sa La Fontaine pustil do satiry dvora, cirkvi, vzmáhajúceho sa meštianstva, ba celej ľudskej scény svojej doby. La Fontainov vzor neskôr napodobnili anglický [[John Gay]] ([[1685]] - [[1732]]), poľský [[Ignacy Krasicki]] ([[1735]] - [[1801]]), srbský [[Dositej Obradović]] ([[1739]]-[[1811]]), španielsky [[Félix María de Samaniego]] ([[1745]] - [[1801]]), francúzsky [[Jean-Pierre Claris de Florian]] ([[1755]] - [[1794]]) a ruský [[Ivan Andrejevič Krylov|Ivan Krylov]] ([[1769]] - [[1844]]).

=== Moderná éra ===
[[Súbor:Bambi 1942 trailer- 00 min 29 s.png|náhľad|Bambi, animovaná rozprávková bájka z roku 1942]]
V modernej dobe bola síce bájka v detských knihách banalizovaná, ale zároveň bola plne adaptovaná do modernej literatúry pre dospelých. *Bambi* Felixa Saltena ([[1923]]) je [[Bildungsroman]] - príbeh o dospievaní hlavného hrdinu - obsiahnutý vo forme bájky. James Thurber použil antický štýl bájky v knihách *Bájky pre našu dobu* ([[1940]]) a *Ďalšie bájky pre našu dobu* ([[1956]]) a v poviedkach *Princezná a plechová škatuľa* v knihe *Zviera vo mne a iné zvieratá* ([[1948]]) a *Posledné hodiny: Bájka pre taký čas, aký je, človečí* v knihe *Lampáše a kopije* ([[1961]]). V poviedke [[Władysław Reymont|Władysława Reymonta]] "*Vzbura*" ([[1922]]), ktorá je [[Obraznosť frazémy|metaforou]] [[Októbrová revolúcia|boľševickej revolúcie]] z roku [[1917]], sa opisuje vzbura zvierat, ktoré sa zmocnia svojho statku, aby zaviedli "rovnosť". [[George Orwell]] vo svojej [[Zvieracia farma|Farme zvierat]] ([[1945]]) podobne satirizoval najmä [[Stalinizmus|stalinský]] [[komunizmus]] a [[totalitarizmus]] vo všeobecnosti pod rúškom zvieracej bájky.

V [[21. storočie|21. storočí]] je neapolský spisovateľ Sabatino Scia autorom viac ako dvesto bájok, ktoré označuje ako "západné protestné bájky". Postavami nie sú len zvieratá, ale aj veci, bytosti a prvky z prírody. Scia má rovnaký cieľ ako v tradičnej bájke, zohráva úlohu odhaľovateľa ľudskej spoločnosti. V [[Latinská Amerika|Latinskej Amerike]] prispeli k oživeniu bájky bratia Juan a Victor Ataucuri Garciovci. Robia to však s novou myšlienkou: využiť bájku ako prostriedok šírenia tradičnej literatúry daného miesta. V knihe "*Fábulas Peruanas''", ktorá vyšla v roku 2003, zozbierali mýty, legendy a viery andského a amazonského Peru, aby ich napísali ako bájky. Výsledkom bolo výnimočné dielo bohaté na regionálne nuansy. Objavujeme tu vzťah človeka k jeho pôvodu, k prírode, k jeho histórii, jeho zvyky a viery sa potom stávajú normami a hodnotami.

## Najslávnejší predstavitelia
* Ezop – asi 6. storočie pred Kr., staroveké Grécko, nedoložený
* Phaedrus – 1. storočie po Kr., staroveký Rím 
* Jean de La Fontaine (1621 – 1695), Francúzsko
* Ivan Andrejevič Krylov (1769 – 1844), Rusko

## Slovenskí predstavitelia
* Jonáš Záborský
* Peter Petiška
* Tomáš Janovic
* Robo Kvasnica

## Zdroj

Kategória:Literárne pojmy
Kategória:Literárne žánre