Dejiny filozofie

**Dejiny filozofie** je filozofická disciplína, ktorá študuje filozofické myšlienky a koncepty v ich časovom vývoji. Predmetom dejín filozofie je vývin filozofie.
Zaoberá sa problémami ako: 
*Čo poháňa vývoj myšlienok a myslenia? 
*Akým spôsobom a do akej miery sa na tomto vývoji podieľa historický kontext? 
*Do akej miery môžu byť filozofické texty z rôznych historických dôb chápané dnes?
Dejiny filozofie katalogizujú a roztrieďujú filozofické smery, školy, koncepty a myšlienky. Ich cieľom je pochopiť vývin filozofických ideí.

## Západná filozofia
Západná filozofia má dlhú históriu, tradične rozdeľovanú do štyroch etáp: staroveká, stredoveká, novoveká a súčasná. Staroveká etapa končí pádom Ríma. Pôsobili v nej aj grécki filozofi ako napríklad Platón. Stredoveká etapa trvá približne do konca 15. storočia. Slovo *novoveká* je užívané rôzne. Zahŕňa všetko od záverečnej fázy stredovekej etapy po 20. storočie. Súčasná filozofia zahrňuje filozofiu 20. storočia až po súčasnosť.

### Staroveká filozofia

[thumb|right|200px|[Iónia, východisko ranej gréckej filozofie v západnej časti Malej Ázie]]
Všeobecne sa myslí, že počiatky západnej filozofie sa zrodili v gréckych mestách západnej časti Malej Ázie. Prvým filozofom má byť Táles Milétsky, ktorý bol činný okolo roku 585 pred Kr. Zanechal po sebe známy výrok „*Všetko je voda*“. K jeho najznámejším žiakom patrili Anaximenes („*Všetko je vzduch*“) a Anaximandros. 

Ďalší myslitelia a filozofické školy sa objavili v Grécku v nasledujúcich storočiach. K najvýznamnejším patria Herakleitos („*Všetko je oheň*“ a všetko je chaotické a premenlivé), Anaxagoras (realita je zariadená tak, že musí byť v každom ohľade ovládaná mysľou), pluralisti a atomisti (svet sa skladá z nespočítateľných, navzájom interagujúcich častí), eleati Parmenides a Zenón z Eley (všetko je Jedno a zmena je nemožná) a sofisti (stali sa známymi pre tvrdenia, podľa ktorých pravda nie je nič iné, len názor, a tiež preto, že učili ľudí argumentovať falošne za účelom dosiahnutia akýchkoľvek želaných záverov). Centrom filozofie sa postupne stávali Atény - dominantný mestský štát v Grécku.

Existuje značná literatúra ohľadne toho, prečo aténska kultúra umožňovala rozvoj filozofie. Podľa jednej populárnej teórie bolo toho príčinou skutočnosť, že Atény mali priamu demokraciu. Z Platónových spisov vieme, že mnohí sofisti zakladali rečnícke školy, že boli v spoločnosti rešpektovaní a že boli svojimi študentmi dobre platení. Iná teória vysvetľuje zrod filozofických diskusií prítomnosťou otrokov, ktorí, pracujúc, poskytovali dostatok voľného času slobodným občanom. Oslobodení od práce na poliach a iných manuálnych činností boli schopní zúčastňovať sa na zhromaždeniach a tráviť dlhý čas v diskusiách o populárnych filozofických otázkach. Študenti sofistov potrebovali získať rečnícke zručnosti, aby nadobudli na zhromaždeniach vplyv a zvýšili si tým rešpekt a blahobyt. Vďaka takýmto motívom boli metódy vedenia diskusie sofistami rozvinuté do vysokej úrovne.

#### Prehľad
*Predsokratovská filozofia: Táles, Anaximandros, Anaximenes, Pytagoras, Hérakleitos, Xenofanes, Parmenides, Zenón z Eley, Empedokles, Anaxagoras, Leukippos, Demokritos
*Klasická grécka filozofia: Sokrates, Platón, Aristoteles
*Helenistická filozofia: Sofisti, Kynizmus, Stoicizmus, Epikureizmus, Eklekticizmus, Skepticizmus, Novoplatonizmus

### Stredoveká filozofia

Stredoveká filozofia sa vo veľkej miere zaoberala podstatou Boha a aplikáciou aristotelovskej logiky a myslenia na každú oblasť života. Výrazné úsilie bolo venované dokazovaniu existencie Boha použitím logiky. 
[150px|left|thumb|Tomáš Akvinský ([1224/1225 - 1274)]]
Príkladom je kozmologický argument tradične prisudzovaný Tomášovi Akvinskému. Podľa tohoto argumentu, všetko čo existuje má príčinu. Ak teda príčina A vyvolá dôsledok B, samotná príčina A je len dôsledkom nejakej inej príčiny. A keďže všetko, čo existuje, má mať príčinu, prichádzame tak k nekonečnej reťazi príčin a následkov. Pretože však nemôže existovať takáto nekonečná kauzálna reťaz, musela v minulosti existovať nezapríčinená prvá príčina. Ňou je Boh. Tomáš Akvinský použil tento argument tiež k dokázaniu toho, že Boh je dobrý. Všetko má v sebe istý podiel dobra. Príčina každej veci je však lepšia ako vec, ktorá je jej dôsledkom. Prvá príčina je preto to najlepšie, čo môže byť. Podobné argumenty boli použité napríklad k dokázaniu Božej moci. 

Ďalším dôležitým argumentom v prospech existencie Boha bol ontologický argument. Hovorí, že Boh má všetky možné dobré vlastnosti. Existencia ako taká je dobrá, preto je atribútom Boha, a preto Boh existuje. Tento argument bol použitý v rôznych podobách rôznymi filozofmi, počnúc Descartom.

Okrem Tomáša Akvinského k ďalším dôležitým predstaviteľom stredovekej filozofie patrí napríklad Duns Scotus a Pierre Abélard.

V stredoveku pojem *filozofie* mal iný rozmer, než aký má dnes. Akékoľvek štúdium vecí mimo teológie a medicíny sa nazývalo filozofiou. Odtiaľ možno vysvetliť, prečo dnes akademický titul PhD. (lat. *philosophiae doctor*) zahŕňa také široké spektrum predmetov.

#### Prehľad
*Raný stredovek: Patristika (Augustín z Hippa, Pseudodionýzios Areopagita, Boethius, Eriugena), Raná scholastika (Anselm z Canterbury, Pierre Abélard, Bernard z Clairvaux, Škola v Chartres)
*Vrcholný stredovek: Maimonides, Vrcholná scholastika (Albert Veľký, Tomáš Akvinský, Bonaventura), Roger Bacon
*Neskorý stredovek: Majster Eckhart, Ján Duns Scotus, William Occam, Neskorá scholastika
*Arabská filozofia: Avicenna, Averroes, Al-Kindí, Al-Fárábí

### Novoveká filozofia

[210px|right|thumb|René Descartes ([1596 - 1650)]]
Obsah pojmu *Novoveká filozofia* nie je pri jeho používaní v praxi dostatočne jednotne vymedzený. Podľa jedného pohľadu sa novoveká filozofia začína tzv. vekom rozumu, nepokladajúc tak Erazma Rotterdamského a Machiavelli za novovekých filozofov. Podľa iného sa začína už renesanciou. Končiť sa má počiatkom 19. storočia, kedy sa objavuje hegelianizmus a idealizmus. Problémom teda je, že mnohí autori vymedzujú novovekú filozofiu rôzne. Jeden autor môže pokladať za potrebné rozlišovať medzi vekom rozumu alebo prvými novovekými filozofmi a medzi osvietenstvom, druhý autor však môže považovať periódu rokov 1600-1800 za jeden vývojový celok. Z týchto dôvodov sa vymedzujú historické etapy novovekej filozofie vo Wikipédii do storočí.

#### Prehľad
*Renesančná filozofia
*Mikuláš Kuzánsky, Erasmus Rotterdamský, Mikuláš Kopernik, Giordano Bruno, Francis Bacon, Niccolo Machiavelli, Thomas Morus
*Reformačné hnutie: Ján Hus, Martin Luther, Filip Melanchton, Ulrich Zwingli, Ján Kalvín
*Novoveký racionalizmus: René Descartes, Baruch Spinoza, Gottfried Leibniz
*Novoveký empirizmus: John Locke, George Berkeley, Thomas Hobbes
*Isaac Newton
*Osvietenstvo: Charles Louis Montesquieu, Voltaire, Jean-Jacques Rousseau, David Hume, Immanuel Kant

### Súčasná filozofia

20. storočie je obdobie, v ktorom tradičné istoty boli spochybnené. Objavujú sa nové sociálne, ekonomické a vedecké problémy. 

Epistemológia (teória poznania) bola centrom filozofického záujmu, ako je to vidieť z diel Martina Heideggera, Karla Poppera, Claude Lévi-Straussa a Bertranda Russella. Fenomenologicky orientovaná metafyzika podporila vznik existencializmu (Jean-Paul Sartre, Maurice Merleau-Ponty, Albert Camus) a postštrukturalizmu (Gilles Deleuze, Jean-François Lyotard, Michel Paul Foucault, Jacques Derrida). Na súčasnú filozofiu mali tiež vplyv psychoanalytické diela Sigmunda Freuda, Jacques Lacana, Julia Kristevana a ďalších.

#### Prehľad 19. storočia
* Nemecký klasický idealizmus: Johann Gottlieb Fichte, Friedrich Wilhelm Joseph von Schelling, Georg Wilhelm Friedrich Hegel
* Wilhelm von Humboldt, Friedrich Schleiermacher
* Jeremy Bentham, Auguste Comte, Herbert Spencer, John Stuart Mill, Ludwig Feuerbach
* Arthur Schopenhauer, Friedrich Nietzsche, Søren Kierkegaard
* Dialektický materializmus: Karl Marx, Friedrich Engels

#### Prehľad 20. storočia
* Filozofia života: Henri Bergson, Wilhelm Dilthey, Hans Driesch, Oswald Spengler
* Pragmatizmus: William James, John Dewey
* Fenomenológia: Edmund Husserl, Martin Heidegger, Hans-Georg Gadamer, Maurice Merleau-Ponty, Paul Ricoeur, Jan Patočka, Max Scheler
* Existencializmus: Jean-Paul Sartre, Albert Camus, Karl Jaspers, Martin Buber, Emmanuel Lévinas
* Pierre Teilhard de Chardin, Novoscholastika
* Marxizmus: Vladimír I. Lenin, Ernst Bloch, Theodor W. Adorno
* Filozofia jazyka: Ferdinand de Saussure, Ludwig Wittgenstein, Noam Chomsky, Umberto Eco
* Analytická filozofia: George Edward Moore, Bertrand Russell, Rudolf Carnap, Gottlob Frege 
* Filozofia vedy: Karl Raimund Popper, Paul Karl Feyerabend, Thomas Kuhn
* Willard Van Orman Quine, Hilary Putnam, John Searle, Saul Kripke
* Oxfordská škola: Gilbert Ryle, John Austin, Peter Strawson
* Hans Georg Gadamer, Michel Paul Foucault, Jacques Derrida, Jean-François Lyotard

## Východná filozofia

[150px|right|thumb|Konfucius ([552/551 pred Kr. - 479 pred Kr. ]]
Na Západe sa pojem Východná filozofia vzťahuje na rôzne filozofie Východu, menovite filozofie Číny, Indie, Perzie, Japonska a ďalších krajín. Treba však vždy brať do úvahy, že tento pojem ignoruje fakt, že tieto krajiny nepatria do tej istej kultúry.

Staroveká východná filozofia sa vyvinula hlavne v Indii a Číne. Indické a hinduistické školy možno považovať za najstaršie filozofické školy; grécku filozofiu predchádzajú o takmer 500 rokov. Hinduistická filozofia začína Upanišádami, ktorých počiatok je datovaný približne na rok 800 pred Kr. Filozofická konštrukcia indických náboženstiev (najmä hinduizmus, džinizmus a budhizmus) je založená práve na Upanišádach. Konfucianizmus môže byť považovaný za najstaršiu filozofickú školu v Číne. Vyvinul sa približne v rovnakom čase, ako sa budhizmus a džinizmus vyvinuli v Indii. Taoizmus ako ďalší príklad filozofickej školy sa vyvinul v Číne okolo roku 200 pred Kr.

### Prehľad
*Babylonská filozofia
*Indická filozofia
::Buddha, Mahávíra, Ánanda, Védy, Upanišády
*Perzská filozofia
*Čínska filozofia
::Konfucius, Lao-c', Čuang-c', Mo-c'
*Budhistická filozofia

## Literatúra
* 

## Externé odkazy
* History of Islamic Philosophy  Henry Corbin

## Zdroj
*