open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Miroslav Petříček

**Miroslav Petříček jr.** (* 21. február 1951, Praha) je český filozof, žiak Jana Patočky.

Pôsobí na Ústave filozofie a religionistiky Filozofickej fakulty Karlovej univerzity, špecializuje sa na francúzsku súčasnú (postmodernú) filozofiu a vzťahy medzi filozofiou a umením. Taktiež pôsobí ako prekladateľ z francúzštiny. Vydal niekoľko publikácii a do češtiny preložil napr. dílo *Viditelné a neviditelné* Maurice Merleau-Pontyho.

## Dielo
* *Úvod do (současné) filosofie*, 4. vyd., Praha, Herrmann a synové 1997

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* Petříček na stránke ÚFAR

Kategória:Českí filozofi
Kategória:Českí prekladatelia
Kategória:Českí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Signatári Charty 77
Kategória:Osobnosti z Prahy
Kategória:Vyučujúci na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Karlovej univerzity
William Petty

Sir **William Petty** (* 27. máj 1623, Romsey, Anglicko – † 16. december 1687, Londýn) bol anglický ekonóm, štatistik, lekár, profesor hudby, námorník a vynálezca. V ekonómii to bol merkantilista a predchodca klasickej ekonómie.

Vytvoril základy teórie pracovnej hodnoty, ktorou vysvetlil aj ceny. 

Hodnota (cena) tovaru je z dlhodobého hľadiska rovná práci vynaloženej na jeho výrobu. Táto práca sa meria množstvom potravín, ktoré sú schopní robotníci, ktorí tovar vyrábali, za rovnaký čas vyrobiť v poľnohospodárstve. Hodnota peňazí (mincí), a tým nepriamo aj dlhodobá cena tovaru, je z dlhodobého hľadiska analogicky rovná najmä práci vynaloženej na výrobu (ťažbu a razenie) týchto peňazí. 

Úrok je podľa neho z dlhodobého hľadiska rovný pozemkovej rente. Pozemková renta je rozdiel (tzv. prebytok či v marxistickej terminológii nadhodnota) medzi hodnotou (cenou) obilia a existenčným minimom poľnohospodárov.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Archive for the History of Economic Thought: "William Petty" 
* Political Arithmetick (3rd Edition, 1690
* Petty FitzMaurice (Lansdowne) family tree 
* Critique of "A Treatise of Taxes and Contributions" 
* Kenmare Journal – A Bridge to the Past. 

Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Anglickí ekonómovia
Kategória:Anglickí lekári
Kategória:Absolventi Oxfordskej univerzity
Alexander Pfänder

**Alexander Pfänder** (* 7. február 1870, Iserlohn, Nemecko – † 18. marec 1941, Mníchov) bol nemecký filozof, predstaviteľ mníchovskej fenomenológie; pracoval v oblasti logiky a psychológie.

Človek je telesno-duševno-duchovná trojjedinosť. Život je sebapresadozvanie sa do tubytia. Ľudský duch je duša, ktorá sa prinavrátila k sebe. Všetky podstaty a idey vzhliadajú k ľudskému duchu a naň zameriavajú svoje požiadavky, aby im pomáhal.

## Dielo
* *Phänomenologie des Wollens*, 1900
* *Einführung in die Psychologie*, 1904
* Zur Psychologie der Gesinnungen, in: *Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung*, Halle (Max Niemeyer), Band I (1913) und Band III (1916).
* Logik, in: *Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung*, Halle (Max Niemeyer), Band IV (1921).
* *Die Seele des Menschen*, 1933

## Externé odkazy
*Alexander Pfänder - Ein Leben für die Philosophie 
*Ton-Bild-Präsentation zur Vita Pfänders 

## Zdroj
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Jean Piaget

**Jean Piaget** (* 9. august 1896, Neuchâtel, Švajčiarsko – † 10. september 1980, Ženeva) bol švajčiarsky psychológ, biológ a epistemológ. Je zakladateľom operacionálnej teórie intelektu, genetickej psychológie a genetickej epistemológie. Prednášal na ženevskej, lausannskej a parížskej univerzite.

## Dielo
**Le langage et la pensée chez l'enfant*, 1923
**Le jugement et la raisonnement chez l'enfant*, 1924
**Le jugement moral chez l'enfant*, 1932
**La genese du nombre chez l'enfant*, 1941
**La naissance de l;intelligence chez l'enfant*, 1946
**Le développement de la notion du temps chez l'enfant*, 1946
**La psychologie de l'intelligence*, 1947
**La répresentation de l'espace chez l'enfant*, 1948
**Introduction a l'épistemologie génétique*, 1950
**Epistémologie mathématique et psychologie*, 1961 (spolu s E. W. Bethom)
**Sagesse et illusions de la philosophie*, 1965
**La psychologie de l'enfant*, 1966
**Biologie et connaissance*, 1967
**Logique et connaissance scientifique*, 1967 (s kolektívom autorov)
**Le structuralisme*, 1968
**Mémoire et Intelligence*, 1968
**L'épistémologie génétique*, 1970
**Múdrosť a ilúzie filozofie*, 1977
**Psychogenese et histoire des sciences*, 1983 (spolu s R. Garciom)

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Švajčiarski filozofi
Kategória:Švajčiarski psychológovia
Kategória:Osobnosti z Neuchâtel
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Zürichu
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Ženeve
Giovanni Pico della Mirandola

**Giovanni Pico della Mirandola** (* 24. február 1463, Mirandola, Taliansko† 17. november 1494, Florencia) bol taliansky filozof a učenec. Vynikal priam zázračnou pamäťou.

## Život a dielo
Narodil sa v šľachtickej rodine v malom mestečku Mirandola, asi 30 km severovýchodne od Modeny v severnom Taliansku. Zaujímal sa o filozofiu a klasické jazyky, začal študovať právo v Bologni, ale skoro osirel, odišiel do Padovy a roku 1483 do Florencie, kde sa zoznámil s Lorenzom Medicejským a jeho krúžkom mladých filozofov a básnikov (Marsilio Ficino, Angelo Poliziano a i.) Začal sa zaoberať aj kabalou a myšlienkou na spojenie a zmierenie všetkých náboženstiev. 

Najznámejším Picovým dielom je tzv. *Reč* (), ktorú roku 1496 uverejnil jeho synovec Gianfrancesco Pico della Mirandola (14691533) pod názvom „O ľudskej dôstojnosti“ (). Pôvodne mala slúžiť ako úvodná reč pre plánovanú rímsku dišputu k Picovmu synkretickému projektu, ktorý nazval *Deväť sto téz* (). Pico della Mirandola v *Reči* vyzdvihol osobitné postavenie človeka, ktorého Boh postavil do stredu stvorenia takým spôsobom, že má svoju prirodzenosť voliť sám, na základe slobodného rozhodnutia, a tak môže byť buď pozdvihnutý na úroveň vyšších bytostí, podľa nebeskej hierarchie, alebo poklesnúť k zvieratám. Jedná sa o známy text humanizmu. Zároveň predstavuje pre autora typickú snahu o synkretizmus na poli filozofických aj teologických otázok.
vľavo|náhľad|Hrad rodu Pico (Castello dei Pico) v Mirandole, Taliansko. Prebiehajú opravy po zemetrasení v roku 2012. Foto 2022.
Celý Picov projekt *Deväť sto téz*, ktorý sa mal odohrať v Ríme, nebol nikdy uskutočnený. Snažil sa prizvať celú vtedajšiu vzdelaneckú elitu ku slobodnej akademickej diskusii a dokonca ponúkol osobné financie na cestovné náklady účastníkov, ale pápež Inocent VIII., ktorému tiež zaslal tézy k prečítaniu, dal tézy preskúmať komisii, ktorá trinásť z nich označila za chybné, podozrivé, alebo heretické. Keď sa ich Pico pokúsil obhajovať v *Apologii* (1487), bol spis roku 1487 cirkevne odsúdený a Pico utiekol do Francúzska. Po úteku do Francúzska sa dostal do väzení Filipa Savojského. Vďaka diplomatickému vyjednávaní Lorenza Medicejského a Karla VIII. bol prepustený pod podmienkou, že bude žiť vo Florencii a jej bezprostrednom okolí. V posledných rokoch života bol v tesnom kontakte s radikálnym dominikánskym kazateľom Girolamom Savonarolom a venoval sa hlavne náboženským úvahám. V Savonarolovom kostole San Marco bol potom aj v roku 1494 pochovaný.

## Preklady
* 

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Talianski filozofi
Kategória:Renesanční filozofi
Kategória:Humanizmus
Kategória:Absolventi Padovskej univerzity
Dmitrij Ivanovič Pisarev

náhľad|Dmitrij Ivanovič Pisarev
**Dmitrij Ivanovič Pisarev** (1840 - 1868) ruský revolučný publicista, literárny kritik a filozof. Spolupracovník a ideový vedúci časopisu „Russkoje slovo“ (od 1861). Zastával teóriu „chemickej“ cesty revolúcie - postupných sociálnych premien (vzdelávanie ľudu, zvyšovanie produktivity práce, zlepšovanie životných podmienok más).

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Narodenia v 1840
Kategória:Úmrtia v 1868
Kategória:Ruskí filozofi
Kategória:Ruskí novinári
Kategória:Absolventi Petrohradskej štátnej univerzity
Pittakos z Mytilény

náhľad|Pittakos
**Pittakos z Mytilény** (gr. Πιττακὸς ὁ Μυτιληναῖος alebo Πιττακὸς ὁ Λέσβιος; * 651/650 – † asi 570 pred Kr.) bol starogrécky filozof, jeden zo siedmich mudrcov. 

Pôsobil v meste Mytiléna na ostrove Lesbos (pri juhozápadnom pobreží Malej Ázie). Vyznamenal sa v bojoch proti Aténam a získal si veľkú vážnosť. V bojoch medzi aristokraciou a ľudovými vrstvami ho zvolili za tyrana, aby zmiernil rozpory. Pripravil prvé písané zákony pre obyvateľov mesta a po desiatich rokoch samovlády sa dobrovoľne vzdal svojej tyranskej funkcie. V staroveku ho grécky spisovateľ Diogenes Laertios zaradil medzi sedem mudrcov. 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Predsokratici
Max Planck

**Max Karl Ernst Ludwig Planck** (* 23. apríl 1858 Kiel, Nemecký spolok – † 4. október 1947, Göttingen, britská okupačná zóna, Nemecká ríša) bol nemecký teoretický fyzik, profesor na univerzite v Berlíne. Štúdiom absolútne čierneho telesa dospel k záveru, že energia je vyžarovaná a pohlcovaná v kvantách a stal sa tak zakladateľom kvantovej mechaniky. Za jeho objav kvantovania energie dostal Nobelovu cenu. Po Planckovi je pomenovaná Planckova konštanta.

Zaoberal sa aj termodynamikou, mechanikou, optikou a filozofickými otázkami fyziky.

## Referencie

## Pozri aj
* Planckove jednotky

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Nemeckí fyzici
Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Kategória:Nemeckí nositelia Nobelovej ceny
Kategória:Nositelia Lorentzovej medaily
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Zahraniční členovia Kráľovskej spoločnosti
Kategória:Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Kategória:Osobnosti z Kielu
Kategória:Členovia Göttingenskej akadémie vied
Helmuth Plessner

**Helmuth Plessner** (* 4. september 1892, Wiesbaden, Nemecko – † 12. jún 1985, Göttingen) bol nemecký filozof, jeden zo zakladateľov filozofickej antropológie.

## Referencie


## Externé odkazy
* Portál H. Plessner-Gesellschaft
* Portál Philosophische Anthropologie von Scheler, Plessner und Gehlen 
* Offizielle Homepage der Helmuth Plessner Gesellschaft
* Kurzinterviews zu Helmuth Plessner

## Zdroj
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Osobnosti z Wiesbadenu
Ploutarchos (spisovateľ)

náhľad|Plutarchos

**Ploutarchos** (iné prepisy: **Plútarchos, Plutarchos**; ; starší názov: **Plutarch**; * asi 45, Cheronia – † asi 125, tamtiež) bol významný grécky spisovateľ – historik, filozof, autor moralistických diel.

## Život
Získal kvalitné vzdelanie v Aténach a egyptskej Alexandrii, väčšinu života prežil v rodnej Chaironei, ale veľa cestoval po vtedy známom svete – osobne poznal Grécko, Egypt, Malú Áziu, viackrát navštívil Rím. Získal čestné občianstvo Atén, udržiaval úzke kontakty s delfskou veštiarňou, kde pravdepodobne pôsobil ako jej kňaz.

## Dielo
Plutarchos bol veľmi plodný autor. V staroveku bolo známych takmer 230 literárnych diel, do súčasnosti sa zachovala len asi 150. Jeho hlavným historickým dielom sú *Paralelné životopisy* (Bioi paralléloi) – boli to dvojice životopisov významných gréckych a rímskych osobností, ktoré navzájom porovnával (23 dvojíc: Alexander Veľký – Caesar, Dion – Brutus, Demetrios – Antonius, Agesilaos – Pompeius, Nikias – Crassus, Théseus – Romulus, Lykurgos – Numa, Solon – Poplicola, Aristeides – Cato Maior, Themistokles – Camillus, Kimon – Lucullus, Perikles – Fabius Maximus, Alkibiades – Coriolanus, Lysandros – Sulla, Pelopidas – Marcellus, Timoleon – Aemilius Paulus, Demostenes – Cicero, Phokion – Cato Minor, Eumenes – Sertorius, Pyrrhos – Marius, Philopoimen – Flamininus, Agis/Kleomenes – Gracchovci.
K nim boli pripojené životopisy rímskych cisárov Galbu a Othona a životopis Arata zo Sikyónu a perzského kráľa Artaxerxa II.). Dejiny a životopisy významných osobností mali byť podľa Plutarcha vzorom a poučením pre život, pre správanie sa ľudí i veľkých kolektívov. Jeho životopisy mali veľký význam v neskoršom období, čerpali z nich mnohí dramatici (Corneille, Racine, Shakespeare)

Druhú veľkú skupinu jeho diel tvoria etické diela, lat. nazývané *Moralia*. Sú to drobnejšie i rozsiahlejšie diela, ktoré riešia mnohé etické otázky každodenného života, morálky a správania sa (*O zvedavosti*, O *počúvaní*, *O duševnom pokoji*, *O láske*). Napísal aj mnohé diela, ktoré sa venovali literatúre, prírodovede, filozofii, matematike, náboženstvu a ďalším odborom.

Podobne ako v životopisoch významných Grékov a Rimanov hľadal nielen spoločné rysy porovnávaných historických osobností, ale predovšetkým ich morálne kvality, napísal aj asi sto stručných príbehov *Cnosti žien*. Pre svoju manželku napísal dielko *Útecha pre vlastnú manželku*.

## České a slovenské preklady
* *Životopisy významných Řeků a Římanů*. Praha 1967
* *Přátelé a pochlebníci*. Praha 1970
* *Hovory o lidském štěstí*. Praha 1971
* *Rady manželské*. Praha 1973
* *O lásce a přátelství*. Praha 1987
* *O delfském E*. Praha 1995.
* *Životopisy*. Bratislava 1953 (Agis, Kleomenes - Tiberius Gracchus, Gaius Gracchus, Perikles - Fabius Maximus, Demosthenes - Cicero). Preložil Miloslav Okál.

## Iné projekty

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Spisovatelia starovekého Grécka
Kategória:Filozofi z obdobia Rímskej ríše
Kategória:Historici starovekého Grécka
Kategória:Narodenia v 1. storočí
Kategória:Úmrtia v 2. storočí
Henri Poincaré

**Jules Henri Poincaré** (* 29. apríl 1854, Nancy, Francúzsko – † 17. júl 1912, Paríž) bol francúzsky matematik, fyzik, astronóm a filozof, zakladateľ konvencionalizmu, člen Parížskej akadémie vied. 

V roku 1905 dospel súčasne s Einsteinom k základným pojmom špeciálnej teórie relativity. Poincaré je významným predstaviteľom kritiky vedy ako sebauvedomenia postupov vedy: zaujímala ho predovšetkým otázka pôvodu základných vedeckých presvedčení.

Zákony vedy sú dohody, ktoré majú slúžiť na čo najvhodnejšie a užitočné opisovanie príslušných javov. Fakty sú hranice slobodných konvencií.

Bol vychovaný ako katolík, avšak neskôr sa stal ateistom. Dal to jasne najavo vo svojej práci *Dernières Pensées* (*Posledné myšlienky*), ktorá bola publikovaná 1. januára 1913, teda po jeho smrti.

## Diela
* *O dynamike elektrónu* – 1905 (vydaná 1906)

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy

* 

 

Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Francúzski matematici
Kategória:Francúzski fyzici
Kategória:Francúzski astronómovia
Kategória:Absolventi École Polytechnique
Kategória:Držitelia Gold Medal of the Royal Astronomical Society
Kategória:Členovia Francúzskej akadémie
Kategória:Pochovaní na cintoríne Montparnasse
Kategória:Osobnosti z Nancy
Kategória:Členovia Göttingenskej akadémie vied
Michael Polanyi

**Michael Polanyi** (; * 12. marec 1891, Budapešť – † 22. február 1976, Oxford) bol maďarsko-anglický polyhistor, filozof a vedec. Prispel k mnohým teóriám v rámci fyzikálnej chémie, ekonómie a filozofie a je to jeden zo zakladateľov postpozitivizmu. Od roku 1933 profesor Manchesterskej univerzity.

V 40. rokoch 20. stor. vystúpil s kritikou základných princípov logického pozitivizmu. V 50. rokoch rozpracoval koncepciu nevysloveného (*tacit*) alebo skrytého poznania. Toto skryté poznanie sa osvojuje v praktickej činnosti, v spoločnej vedeckej práci. Vyslovené poznanie vo vede vystupuje v podobe interpersonálneho poznania (ako pojmy a teórie), zatiaľ čo nevyslovené poznanie – ako osobné poznanie (*personal knowledge*).

## Osobný život
Jeden z Polanyiho synov je John Charles Polanyi, ktorý dostal Nobelovu cenu za chémiu v roku 1986.

## Referencie

## Externé odkazy

* 

## Zdroj

Kategória:Maďarskí filozofi
Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Osobnosti z Oxfordu
Pietro Pomponazzi

**Pietro Pomponazzi** (Pomponatius, Petrus) (* 16. september 1462, Mantova, Taliansko† 18. máj 1525, Bologna) bol taliansky filozof, predstaviteľ renesančných alexandristov.

Nadväzoval na Aristotelovu filozofiu, ktorú sa snažil rozvíjať v materialistickom a antischolastickom duchu. Vyzdvihoval prvky senzualizmu v Aristotelovej filozofii. O duši tvrdil, že je formou tela a že je smrteľná. Cieľom činnosti človeka je podľa Pomponazziho pozemský, nie nadpozemský svet. Pomponazzi zastával učenie o dvojakej pravde.

## Externé odkazy

Kategória:Talianski filozofi
Kategória:Renesanční filozofi
Kategória:Absolventi Padovskej univerzity
Proklos (filozof)

**Proklos** (, ; * 8. február 412, Konštantínopol† 17. apríl 487,  Atény) bol grécky filozof, vedúci Akadémie v Aténach. Systematizoval a rozšíril novoplatónske učenie o emanácii.

Filozofia sa môže k najvyššiemu princípu približovať iba via negationis, pretože ono najvyššie sa nedá postihnúť nijakým tradičným určením, ako jednota, príčina, dobro, bytie atď. Z najvyššieho princípu emanuje (vyžaruje) ostatná skutočnosť vo forme henád. Z prabytia vznikajú henády ako božstvá, ktoré sú spájajúcimi ohnivkami medzi prajednom a ďalej sa vytvárajúcimi vecami, z henád emanujú duchovné entity, dostupné len rozumovému poznaniu, z nich súcna zmyslové a nakoniec bytosti prostredné, dostupné rozumu i zmyslom. Každý z týchto emanačných stupňov má ešte ďalšie stupne v hierarchii čiastkových emanácií. Všetko, čo vyplýva z týchto emanácií, je dobré, dobrá je aj hmota, ale zdrojom zla je nerozoznanie toho, čo je božské v hmote. Preto sa celá etika obmedzuje na schopnosť jasného spoznávania božského činiteľa vo svete i v ľudskom živote a na schopnosť návratu do zjednotenia sa s prabytím. Toto zjednotenie sa má uskutočniť cez lásku, poznávanie pravdy, pripútanie sa ku kráse, vnikanie do podstaty bytia a ničím neskalené vízie toho, čo nemožno dosiahnuť diskurzívnym poznaním, ale len bezprostredným nazeraním v extáze.

## Dielo
* komentáre k Platónovi a iným antickým autorom
Hlavnými dielami sú:
* Základy teológie (*Theologiké stoicheiósis*)
* K Platónovej teológii (*Eis tén Platónos theologian*)

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Platónska akadémia
Kategória:Narodenia v 412
Kategória:Úmrtia v 487
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Byzantské osobnosti z Konštantínopola
Prótagoras (filozof)

**Prótagoras** (iné mená: **Prótagorás**, **Protagoras**; ; * okolo 480, Abdéra – † 410 pred Kr.) bol starogrécky filozof, najvýznamnejší sofista; v oblasti teórie poznania stúpencom Herakleita; v otázkach náboženstva liberálny, bol obvinený z ateizmu.

Základom Protagorovej filozofie je tvrdenie, že človek je mierou všetkých vecí; pri tých, ktoré sú, je mierou ich bytia, pri tých, ktoré nie sú, mierou ich nebytia. To znamená, že človek určuje, čo jestvuje a čo nejestvuje. Poznanie a bytie nie je teda objektívne, lež subjektívne. Obmedzujú nás nedostatočné poznávacie schopnosti. Protagoras poukazuje predovšetkým na klamlivosť zmyslového vnímania. Človek sa tu chápe ako indivíduum, pre ktoré niet žiadnej všeobecnej a všeobecne platnej pravdy. Podľa tohto gnozeologického relativizmu jestvujú o každej veci dve navzájom protikladné výpovede.

Podľa zlomkovitého podania (Sextos Empeirikos) sa snažil dokázať tri tvrdenia:
# nič neexistuje
# aj vtedy, ak niečo existuje, je to nepoznateľné
# aj vtedy, ak je to poznateľné, nemožno to povedať ďalej

Tieto tézy smerujú proti inteligibilite bytia ako ho poznal Parmenides.

Podľa kresťanského apologéta Lactantia bol prvým ateistom resp. agnostikom, tvrdiac, že mu vôbec nie je jasné, či bohovia existujú alebo nie.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Predsokratici
Kategória:Sofisti
Kategória:Agnosticizmus
Kategória:Ateizmus
Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 5. storočí pred Kr.
Samuel Freiherr von Pufendorf

**Samuel Freiherr von Pufendorf** (* 8. január 1632, Dorfchemnitz – † 26. október 1694, Berlín) bol nemecký právnik a historik, dôsledný systematik školy prirodzenoprávnej, ostro kritizoval ústavu Svätej ríše rímskej národa nemeckého, hlásal úplné odlúčenie práva od teológie.

Pufendorf ako prvý použil slovo „kultúra“ bez spojenia s genitívom a kultúru chápal v protiklade k prirodzenému stavu človeka.

Pufendorfov prínos spočíva v kultúrnofilozofickom sprostredkovaní medzi Hobbesovou mechanizáciou duchovného a Grotiovou spiritualizáciou prírody. Pufendorf vidí v človeku kultúrnu bytosť od prírody: poznanie noriem uskutočňované prostredníctvom vôle povznáša konanie človeka nad prírodné dianie.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí historici
Hilary Putnam

**Hilary Putnam** (* 31. júl 1926, Chicago, Illinois, USA – † 13. marec 2016, Arlington, Massachusetts, USA) bol americký matematik, informatik a filozof, predstaviteľ analytickej filozofie a postmodernej filozofie, profesor na Harvardovej univerzite.

## Referencie

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi USA
Kategória:Pedagógovia USA
Kategória:Matematici USA
Kategória:Informatici USA
Kategória:Členovia American Philosophical Society
Kategória:Vyučujúci na Harvard University
Kategória:Absolventi University of California, Los Angeles
Kategória:Osobnosti zo Chicaga
Pyrrhón z Élidy

**Pyrrhón z Élidy** alebo **Pyrrhon z Elidy** (* asi 360 pred Kr., † asi 270 pred Kr.) bol starogrécky filozof, zakladateľ antického skepticizmu (staršieho skepticizmu).

Pyrrhonovo učenie sa stalo známym z prác jeho žiaka Timona. V centre Pyrrhonovej pozornosti je etika, otázka šťastia a jeho dosiahnutia. Šťastie chápe ako nevznetlivosť (*ataraxia*) a neprítomnosť utrpenia (*apatia*). Prostriedkom k dosiahnutiu šťastia je skepticizmus. Podľa Pyrrhonovho učenia nemôžeme o veciach nič vedieť, preto je lepšie zdržiavať sa (*epoché*) akýchkoľvek úsudkov o nich.

## Zdroje

## Iné projekty

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Filozofi obdobia helenizmu
Kategória:Narodenia v 4. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 3. storočí pred Kr.
Stefan Banach

**Stefan Banach** (* 30. marec 1892, Krakov, Poľsko – † 31. august 1945, Ľvov, Ukrajina) bol poľský matematik, jeden z patrónov ľvovskej školy matematiky v predvojnovom Poľsku. Banach založil modernú funkčnú analýzu a významne prispel k teórii topologických vektorových priestorov. 

Väčšinu matematických poznatkov sa naučil sám. Jeho génia objavil náhodou Hugo Steinhaus. Keď sa začala druhá svetová vojna  pôsobil ako prezident Poľskej akadémie vied a zároveň ako profesor na plný úväzok na Ľvovskej univerzite. Bol aj korešpondenčným členom Ukrajinskej akadémie vied. Vďaka dobrým vzťahom so sovietskymi matematikmi mohol miesto predsedu zastávať aj počas sovietskej okupácie Ľvovu. Nemecká okupácia mesta v roku 1941 vyústila v masové vraždenie poľských akademikov. Banach prežil, avšak jediný spôsob, ako si mohol zarábať na živobytie, bolo kŕmenie vší svojou vlastnou krvou na inštitúte profesora Rudolfa Weigla, kde prebiehal výskum brušného týfusu. Banachovo zdravie sa počas okupácie rapídne zhoršilo a dostal rakovinu pľúc. Zomrel ešte predtým, ako sa mohol vrátiť po vojne do vlasti z Ľvovu, ktorý bol začlenený pod Sovietsky zväz.

*Théorie des opérations linéaires* (*Teoria operacji liniowych*, 1932) 
sa považuje za Banachovu najvýznamnejšiu prácu. Takisto inicioval a bol redaktorom série *Studia Mathematica*.

Stanislaw Marcin Ulam, ďalší z Ľvovskej školy matematiky, vo svojej autobiografii hovorí v súvislosti s Banachom toto: „Dobrí matematici vidia analógie. Vynikajúci matematici vidia analógie medzi analógiami.“

Banach založil funkcionálnu analýzu, taktiež učinil množstvo významných príspevkov k teórii vektorových priestorov, teórii miery, teórii množín a iným disciplínam matematiky.

## Pozri aj
* Banachov priestor
* Banachova algebra
* Banachova veta o pevnom bode

## Iné projekty

Kategória:Poľskí matematici
Kategória:Úmrtia na rakovinu pľúc
Kategória:Osobnosti z Krakova
Peter Gustav Lejeune Dirichlet

**Johann Peter Gustav Lejeune Dirichlet** (* 13. február 1805 Düren – † 5. máj 1859 Göttingen) bol nemecký matematik, ktorému sa pripisujú moderné formálne definície funkcie.

Jeho rodina pochádzala z mestečka Richelet v Belgicku, z ktorého bolo odvodené jeho priezvisko Lejeune Dirichlet ("le jeune de Richelet" = "mladý chlapík z Richeletu").

Dirichlet sa narodil v Dürene, kde jeho otec robil vedúceho pošty. Do školy chodil v Nemecku, neskôr vo Francúzsku, kde ho učilo mnoho dnes vychýrených matematikov. Jeho prvá práca bola o Veľkej Fermatovej vete. Táto slávna domnienka (dnes už dokázaná veta) hovorí, že pre *n* > 2 rovnica *x**n* + *y**n* = *z**n* nemá okrem triviálnych prípadov, kde *x*, *y*, alebo *z* je nula, žiadne korene (*x*, *y*, *z* sú prirodzené čísla). Dirichlet urobil čiastočný dôkaz pre prípad *n* = 5, ktorý neskôr dokončil Adrien-Marie Legendre. Takmer v rovnakom čase si ho Dirichlet dokončil aj sám, neskôr dokázal aj prípad *n* = 14.

Oženil sa Rebeccou Mendelssohnovou pochádzajúcou z významnej židovskej rodiny, bola vnučkou filozofa Mosesa Mendelssohna a sestra skladateľa Felixa Mendelssohna.

Po jeho smrti boli Dirichletove prednášky a iné výsledky z teórie čísel zozbierané, upravené a vydané jeho priateľom a matematikom Richardom Dedekindom pod názvom *[[Vorlesungen über Zahlentheorie]]* (*Prednášky z teórie čísel*).

## Pozri aj
* Dirichletova veta (teória čísel, 1835)
* Dirichlet characters (teória čísel, 1831)
* Dirichletova konvolúcia (teória čísel)
* Dirichletovo jadro (funkcionálna analýza, Fourierov rad)
* Dirichletov princíp
* Dirichletov rad
* Dirichletova mozaika
* Dirichletova hraničná podmienka
* Dirichletova funkcia

## Iné projekty

## Externé odkazy

* "*[http://www-gap.dcs.st-and.ac.uk/~history/Mathematicians/Dirichlet.html Johann Peter Gustav Lejeune Dirichlet]*", MacTutor History of Mathematics, University of St Andrews.
* Dirichlet, Johann Peter Gustav Lejeune, *Vorlesungen uber Zahlentheorie. Braunschweig*, 1863. „*[http://www.scs.uiuc.edu/~mainzv/exhibitmath/bkgd/dirichlet-bkgd.htm Number Theory for the Millennium]*“.

Kategória:Narodenia v 1805
Kategória:Úmrtia v 1859
Kategória:Nemeckí matematici
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Pytagoreizmus

**Pytagoreizmus** (iné názvy: **pytagorovstvo**, **pytagorovci**, **pytagorejci** ) je učenie príslušníkov školy Pytagora zo Samosu. Uznávali bezvýhradne autoritu svojho učiteľa (AUTOS EFÁ = "On sám to povedal"). Popri filozofii pestovali matematiku. 

Podľa pytagoreizmu je princípom svetového diania číslo; nebeské telesá krúžia okolo stredosvetového ohňa a vyludzujú pritom nebeskú hudbu. Duša je podľa pytagorejcov uväznená v tele a po smrti sa sťahuje. Pytagorejci založili etiku: najdôležitejšou cnosťou je spravodlivosť. 

## Učenie Pytagorejcov
Pytagorejci považujú filozofiu za hľadanie múdrosti a zároveň morálnu výchovu: filozofia má predovšetkým zdokonaľovať človeka, učiť ho sebaovládaniu a poskytovať mu vedomosti. Sebaovládanie, podporované rozumom, vedie totiž
človeka k múdrosti. Vedenie zasa vedie človeka k poznaniu.

Múdrosť spočíva v dôkladnej znalosti čísla a poznanie spočíva v pochopení harmónie.

Číslo je modelom, na základe ktorého sa tvoria veci. Číslo-model spočíva vo veci a každá vec má svoj vlastný model. V takomto chápaní je číslo čímsi reálne existujúcim a je vzorom každej veci i celého sveta. Vec i svet majú vlastné číslo a sú poznateľné len vďaka nemu. Číslo určujúce skutočný obsah veci je jeho formálnym vyjadrením a jeho najvšeobecnejším určením.

Harmónia je jednota spájajúca mnohosť a celkové zosúladenie toho, čo je nesúladné. Prejavom harmónie týchto nesúladov čiže protikladov je číslo, vďaka čomu každá vec vo svojom číselnom vyjadrení predstavuje nejakú harmóniu. Základným protikladom vo veciach je nekonečnosť a konečnosť, čomu zodpovedajú párne a nepárne čísla, a ich harmóniou je aritmetická jednota. Dvojice
protikladov uzatvára číslo 10 ako prejav dokonalosti harmónie (1+2+3+4=10). Číslo je všeobecný pojem a je zároveň prejavom boja protikladov vo veciach modelovaných podľa princípu rozličných matematických proporcií.

Genéza sveta je zavŕšené ohraničenie nekonečného priestoru pripomínajúceho chaos. Reálnou jednotou sveta je oheň, ktorý spôsobuje *vsatie* vzduchu z priestoru mimo seba, čím vznika prázdno, kde sa potom uskutočňuje rozlišovanie vecí. Svet sa vyvíja cyklicky. Fyzický poriadok vzniku, zániku a znovuzrodenia všetkého súcna závisí od ohňa chápaného ako centrum, z ktorého sa odvodzuje a okolo ktorého sa formuje harmónia nebeských sfér. Ony spolu vydávajú kozmickú hudbu. Harmónia je dušou sveta, dušou každej veci i ľudského bytia. Smrť je narušením tejto harmónie.

Morálka je poriadok a súlad (harmónia) medzi človekom a tým, čo je v ňom i vo svete božské a čo spočíva vo vernom nasledovaní boha.

## Zdroj
* 

Kategória:Pytagorejská filozofia
Leibniz

**Leibniz** môže byť:
*kráter na Mesiaci, pozri Leibniz (kráter) 
*nemecká značka keksov, pozri Leibniz (keks)
*priezvisko:
**Gottfried Wilhelm Leibniz
Viedenský krúžok

**Viedenský krúžok** (po nem. *Wiener Kreis*) bola novopozitivistická skupina, ktorá sa utvorila na základe seminára založeného M. Schlickom pri katedre filozofie induktívnych vied na Viedenskej univerzite roku 1922. Za najvýznamnejšieho predstaviteľa Viedenského krúžku sa zvykne považovať Rudolf Carnap. 

Viedenský krúžok si získal meno tým, že hľadal nové cesty skúmania základov vedy a usiloval sa nanovo a čisto vedecko-logickým spôsobom sformulovať kánon celého vedenia a poznania vo filozofii. Za hlavnú úlohu filozofie pokladal filozoficky exaktne pochopiť tie problémy, ktoré sa vyskytujú v špeciálnych vedách, a to pomocou prísne formalizovaného jazyka. 

## Účastníci
Krúžok sa stretával každé dva týždne v miestnosti na prízemí pavilónu matematických a fyzikálnych inštitútov na Boltzmanngasse. Významní členovia a účastníci seminárov krúžku boli:

* Alfred Jules Ayer - filozof, logik.
* Gustav Bergmann - matematik.
*Carl Gustav Hempel - filozof.
* Rudolf Carnap - filozof. Viedeň opustil v roku 1931 keď emigroval do Prahy. Stade neskôr v roku 1936 emigroval do USA, kde založil Chicagsky Krúžok na *University of Chicago*
* Albert Einstein teoretický fyzik, filozof vedy
* Herbert Feigl - filozof, študent Moritza Schlicka.
* Philipp Frank - matematik.
* Kurt Gödel - matematik, logik, študent Hansa Hahna.
* Hans Hahn - matematik, profesor na Viedenskej univerzite.
* Felix Kaufmann - filozof, filozof práva.
* Viktor Kraft - filozof.
* Karl Menger - matematik.
* Richard von Mises - matematik, brat slávneho ekonóma Ludwiga von Mises.
* Ernest Nagel - filozof a logik.
* John von Neumann - matematik, priekopník teoretickej informatiky.
* Otto Neurath - filozof, logik, ekonóm.
* Olga Hahn-Neurath - logička.
* Theodor Radakovic - matematik.
* Rose Rand - filozofka, študentka Moritza Schlicka.
* Kurt Reidemeister - matematik.
* Hans Reichenbach - filozof.
* Moritz Schlick - filozof, profesor na Viedenskej univerzite. Jeden z hlavných organizátorov krúžku.
* Olga Taussky-Todd - matematička.
* Alfred Tarski - logik, matematik.
* Willard Van Orman Quine - filozof.
* Friedrich Waismann - matematik, filozof, študent Moritza Schlicka.
* Edgar Zilsel - filozof.

Aj keď neboli členmi krúžku, o jeho činnosť sa zaujímali aj osobnosti ako Ludwig Wittgenstein, Karl Raimund Popper, Heinrich Gompertz.

## Externé odkazy


Kategória:Rakúska filozofia
Kategória:Pozitivizmus
Deizmus

[náhľad|[Voltaire bol zástanca deizmu.]]
**Deizmus** je učenie, názor pripušťajúci existenciu neživého boha, alebo nejakého princípu, ktorý je prapríčinou sveta (vesmír iba stvoril), no po vzniku sveta už do jeho vývinu ďalej nezasahuje: svet sa vyvíja podľa svojich vlastných zákonov. Pôvodcom deizmu je anglický filozof Herbert zo Cherbury. Deizmus sa rozšíril v období osvietenstva.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofia náboženstva
Foucault

**Foucault** môže byť:
* priezvisko, napr.:
** Kris Foucault, kanadský hokejista (* 1990)
** Léon Foucault, francúzsky fyzik (18191868)
** Michel Foucault, francúzsky filozof (19261984)
** Nicolas-Joseph Foucault, francúzsky kráľovský úradník (16431721)
** Paul-André Foucault, francúzsky lekár chirurg a profesor anatómie (18931959)
* impaktný kráter v Mori chladu na Mesiaci, pozri Foucault (kráter)
* planétka, pozri 5668 Foucault
* kniha o diele Michela Foucaulta:
** od francúzskeho filozofa Gillesa Deleuzu z roku 1986, pozri ''Foucault'' (Deleuze)
** od brazílskeho sociológa Josého Guilherma Merquiora z roku 1985, pozri ''Foucault'' (Merquior)

## Pozri aj
* Foucauld
* Foucaultovo kyvadlo
* ''Foucaultovo kyvadlo'' (kniha), román talianskeho spisovateľa a medievalistu Umberta Eca z roku 1988
* ÖNWB Ib, parná lokomotíva Rakúskej severozápadnej dráhy (prvý vyrobený kus dostal označenie 82 a názov FOUCAULT)
Diskrétna matematika

**Diskrétna matematika** je pomerne nový odbor matematiky, ktorý sa zaoberá diskrétnymi matematickými štruktúrami, teda takými, ktoré môžu byť charakterizované celými číslami a sú teda „počítateľné“. Je to „opak“ matematiky, ktorá sa zaoberá spojitými štruktúrami charakterizovanými reálnymi číslami, kam patrí hlavne matematická analýza. Rozvoj diskrétnej matematiky podmienil predovšetkým rozvoj informatiky. V skutočnosti sa často diskrétna matematika chápe ako časť informatiky. Niektorí matematici zaraďujú do diskrétnej matematiky len nové matematické disciplíny, ktoré vznikli v súvislosti s rozvojom výpočtovej techniky (S. V. Jablonskij).

## Disciplíny diskrétnej matematiky

* Diskrétna pravdepodobnosť
* Kombinatorika
* Kombinatorická analýza
** Konečný kalkul
** Teória diferenčných rovníc
* Matematická logika
* Teória automatov
* Teória čísel
* Teória funkcionálnych systémov
* Teória grafov a sietí
* Teória hier
* Teória kódovania
* Teória vypočítateľnosti
* Teória zložitosti

Kategória:Matematika
Sarvépalli Rádhákrišnan

**Sarvépalli Rádhákrišnan** (* 5. september 1888, Tiruttani, India – † 17. apríl 1975, Madrás) bol  indický štátnik, diplomat, prekladateľ, profesor a filozof spájajúci prvky západnej filozofie s novovédantizmom.

V rokoch 1936 až 1952 bol profesorom východných náboženstiev a etiky na University of Oxford.

Po vzniku nezávislej Indie bol v rokoch 1952 - 1962 prvým viceprezidentom  a druhým prezidentom od roku 1962 do 1967.
  
Jeho narodeniny sa v Indii slávia ako deň učiteľov. V roku 1975 obdržal (krátko pred smrťou) Templetonovu cenu, ktorú venoval University of Oxford. 

Do angličtiny preložil zo sanskrtu niektoré filozofické diela.

## Bibliografia
* 
* 

## Ďalšia literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

## Zdroj
* 

Kategória:Indickí filozofi
Kategória:Prezidenti Indie
Kategória:Indickí diplomati
Kategória:Indickí univerzitní profesori
Kategória:Indickí prekladatelia
Kategória:Nositelia Templetonovej ceny
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Členovia British Academy
Rámánudža

thumb|Rámánudža
**Šrí Rámánudža Achária** (* 1017, † 1137) bol indický filozof, zakladateľ višištádvaity. Rámánudža pretvoril monizmus teistickým smerom: duša a boh nie sú totožné, ale iba podobné; boh a svet sa správajú ako duša a telo.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1017
Kategória:Úmrtia v 1137
Kategória:Indickí filozofi
Kategória:Storoční ľudia
Augustín Riška

**Augustín Riška** (* 29. apríl 1935, Brodské) slovenský a americký filozof a metodológ; pôsobil na Katedre logiky FF UK v Bratislave, v súčasnosti je profesorom St. John's University, New York.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1935
Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Filozofi USA
Kategória:Slovenskí pedagógovia
Kategória:Pedagógovia USA
Kategória:Osobnosti z Brodského
Leonardo Pisano Fibonacci

thumb|right|Leonardo Pisano Fibonacci
**Leonardo Pisano** alebo **Leonardo z Pisy** (*cca 1175, Pisa – † 1250) bol taliansky matematik, známy pod svojou posmrtnou prezývkou **Fibonacci**.

Leonardovho otca Giulielma (Viliama) prezývali *Bonacci(o)* (*dobrák*) a Leonardo po ňom dostal prezývku *Fibonacci* (lat. *filius Bonacci*, Bonacciho syn). Sám používal aj prezývku *Bigollo*, *Bigollone*, *Bigolius* (po toskánsky *cestovateľ, tulák)*

## Dielo
Leonardo z Pisy je známy hlavne tým, že po ňom nazvali tzv. Fibonacciho postupnosť čísel, aj keď ju pravdepodobne objavili už predtým indickí matematici. Pomohol do Európy zaviesť aj modernú pozičnú desiatkovú sústavu. Fibonacci sa oboznámil s arabskou číselnou sústavou, keď ako mladý chlapec cestoval so svojím otcom, obchodníkom do Alžírska. Fibonacci spozoroval, že arabská číselná sústava je lepšia, ako rímska. Do roka 1200 cestoval po krajinách okolo Stredozemného mora a študoval s významnými arabskými matematikmi. V roku 1202, keď mal 27 rokov, spísal svoje vedomosti do knihy *Liber Abaci* (*Liber Abbaci*), „Kniha výpočtov“. V tejto knihe názorne ukázal praktické použitie novej číselnej sústavy v účtovníctve, prevody jednotiek hmotnosti a dĺžky, výpočet úrokov a ďalšie využitie. Text knihy sa začína nasledujúco:
: *Toto je deväť číslic Indov: *'9 8 7 6 5 4 3 2 1.** Týmito číslicami, ako aj znakom **0*', ktorý sa v arabčine nazýva 'zefirum' ('sifr'), vieme zapísať ktorékoľvek číslo, ako si ukážeme;*
Kniha mala dobrý ohlas medzi európskymi učencami, aj keď desiatková sústava sa nerozšírila až do vynálezu tlače, o tri storočia neskôr.

## Publikácie
* *Liber Abaci* (1202, 1228), (*Kniha výpočtov*).
* *Practica Geometriae* (1220), zborník o geometrii a trigonometrii.
* *Flos* (1225), riešenia problémov, ktoré formuloval Ján z Palerma.
* *Liber quadratorum*, (*Kniha štvorcov*) o Diofantovských rovniciach.
* *Di minor guisa*, o obchodnej aritmetike; stratená
* *Komentáre ku Knihe X o Euklidovských prvkoch*, stratená

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Who was Fibonacci? (en)

Kategória:Narodenia v 1175
Kategória:Úmrtia v 1250
Kategória:Talianski matematici
Kategória:Osobnosti z Pisy
Rámakrišna

**Srí Rámakrišna Paramahamsa** (bengálsky: রামকৃষ্ণ পরমহংস *Ramkrishno Pôromôhongsho*), vlastným menom **Gadádhar Čattópádhjáj** (bengálsky: গদাধর চট্টোপাধ্যায় *Gôdadhor Chôţţopaddhae*) (* 18. február 1836, Kamarpukur, India† 16. august 1886, Kalkata) bol indický filozof, hinduistický mystik, ctiteľ (*bhakta*) Veľkej Matky a zároveň preniknutý vierou v jednotu všetkých náboženstiev (založenou na mystickej skúsenosti), reformátor hinduizmu a verejný činiteľ.

Hlásal jednotné náboženstvo, ktorého filozofické východiská prevzal z védánty a šaktitantry. Jeho zvesť je teda v zásade védántska a je stredom medzinárodného hnutia Ramakrishna Mission, ktoré začal Vivekánanda v Parlamente náboženstva v Chicagu r. 1893.

Hlavnou myšlienkou Rámakrišnovho učenia je, že všetky náboženstvá sveta sú správne, pretože cieľom všetkých je cesta k Bohu. Ten je len jeden, ale ciest k nemu je mnoho – koľko rozumov, toľko ciest. Cestou, ktorá najlepšie vyhovuje indickej mentalite, je hinduizmus a v jeho rámci bhaktický smer, oddanosť a bezvýhradná láska k Bohu, ktorú treba prejavovať nielen modlitbami, spevom a meditáciou, ale aj celým životom a praktickými skutkami pomoci druhým.

## Iné projekty

## Externé odkazy

* Český web o Rámakrišnovi

Kategória:Indickí filozofi
Kategória:Osobnosti na indických poštových známkach
Anatol Rapoport

**Anatol Rapoport** (* 22. máj 1911, Losovaja, Ukrajina – † 20. január 2007, Toronto, Kanada) bol americký matematik, psychológ, sociológ a filozof, pôvodom z Ruska, ktorý sa usiluje integrovať vedenie (myslenie) a konanie na základe jeho operacionálnej koncepcie.

Pravda, podľa Rapoporta, je predpovedný obsah výpovede. Rapoportovi ide o spojenie filozofie prírodných vied a pragmatizmu, a to tak v zmysle Deweyho ako aj Marxa, keďže obaja posledne menovaní filozofi zastávali názor, že vedomie, a tým aj vedenie, vyrastá z konania. Rapoport aplikuje pri pojednávaní o spoločenských otázkach metódu analytickej filozofie, od čoho si sľubuje vytvorenie mocnej zbrane v boji proti ideologickému fanatizmu a mysticizmu.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi USA
Kategória:Matematici USA
Kategória:Osobnosti USA ruského pôvodu
Kategória:Úmrtia na pneumóniu
Karl Leonard Reinhold

**Karl Leonard Reinhold** (* 26. október 1758, Viedeň, Rakúsko – † 10. apríl 1823, Kiel, Nemecko) bol nemecký filozof, ktorý sprvu zastával Kantov kriticizmus, neskôr krátko bol prívržencom Fichteho, potom sa priklonil k Bardilimu a napokon vypracoval svoj vlastný filozofický systém opierajúci sa o filozofiu jazyka.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Osobnosti z Viedne
Charles Bernard Renouvier

**Charles Renouvier** (* 1. január 1815, Montpellier, Francúzsko – † 1. september 1903, Prades) bol francúzsky filozof, zakladateľ francúzskeho novokantovstva. 

Odmietal možnosť metafyziky. Navrhol systém 9 resp. 36 kategórií a založil morálku na čistých umovych pojmoch. Jeho učenie vyústilo do etického personalizmu, spočívajúcom na Kantových troch praktickych postulátoch - slobode, Bohu a nesmrteľnosti.

## Dielo
* *Essai de critique générale, I-IV*, 1844-1864
* *La science de la morale*, 1869
* *Philosophie analytique de l'histoire*, 1896
* *Le Personnalisme*, 1903
* *Correspondance inédite de Renouvier et Secrétan*, 1910
* *Fragments posthumes*, 1924

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Osobnosti z Montpellieru
Nicholas Rescher

**Nicholas Rescher** (* 15. júl 1928, Hagen, Nemecko† 5. január 2024, Pittsburgh, Pensylvánia, USA) bol americký filozof, logik a teoretik vedy.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka 
* Anderson Weekes: Process Philosophy: Via Idearum or Via Negativa? 
* Michel Weber (ed.), After Whitehead: Rescher on Process Metaphysics

## Zdroj

Kategória:Filozofi USA
Kategória:Analytickí filozofi
Kategória:Epistemológovia
Kategória:Rímskokatolícki filozofi
Antonín Rezek

Prof. PhDr. **Antonín Rezek** (* 13. január 1853, Jindřichův Hradec – † 4. február 1909, Praha) bol český historik, profesor rakúskych dejín.

Spolu s Jaroslavom Gollom založili v roku 1895 *[[Český časopis historický]]*.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Osobnosti z Jindřichovho Hradca
Kategória:Českí historici
Kategória:Absolventi Karlovej univerzity
Kategória:Vyučujúci na Karlovej univerzite
Kategória:Českí archivári
Paul Ricœur

**Paul Ricœur** (* 27. február 1913, Valence, Francúzsko – † 20. máj 2005, Châtenay-Malabry) bol francúzsky filozof zo školy Gabriela Marcela, fenomenológ. Profesor na univerzite v Nanterre a v Chicagu. 

Svoju filozofickú dráhu začal až po druhej svetovej vojne trojzväzkovým skúmaním k filozofii vôle, pričom vychádza z faktu, že vôľové a mimovoľné sa neustále vzájomne podmieňujú; pri ich opise treba preto abstrahovať od otázky viny a transcendencie. Ricœur stojí blízko Husserla a najnovšieho vývinu fenomenológie. Pod vplyvom protestantskej teológie vykladá mýty ako symbolický jazyk svedomia a kritizuje existencializmus a francúzsky štrukturalizmus.

## Dielo (výber)
* 1993 – *Ja hodné uznania a úcty*
* 1993 – *Život, pravda, symbol*

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Fenomenológovia
Kategória:Filozofi 20. storočia
Kategória:Vyučujúci na Štrasburskej univerzite
Alois Riegl

**Alois Riegl** (* 14. január 1858, Linz, Rakúsko – † 17. jún 1905, Viedeň) bol rakúsky historik umenia, profesor viedenskej univerzity a spoluzakladateľ viedenskej školy dejín umenia.

Vystúpil proti pozitivistickej metóde. Venoval sa štúdiu neskororímskeho umenia, holandskej maľbe 17. storočia a predovšetkým metodike pamiatkovej starostlivosti.

## Externé odkazy

Kategória:Rakúski historici
Kategória:Rakúski historici umenia
Kategória:Vyučujúci na Viedenskej univerzite
Kategória:Osobnosti z Linzu
Alois Riehl

**Alois Adolf Riehl** (* 27. apríl 1844, Bolzano – † 21. november 1924, Berlín) bol rakúsky filozof, zástanca kriticizmu, pozitivizmu a filozofického monizmu.

## Iné prijekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1844
Kategória:Úmrtia v 1924
Kategória:Rakúski filozofi
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Graze
Kategória:Narodenia 27. apríla
Kategória:Úmrtia 21. novembra
Kategória:Absolventi Univerzity v Graze
Erich Rothacker

**Erich Rothacker** (* 12. marec 1888, Pforzheim – † 11. august 1965, Bonn) bol nemecký filozof a psychológ, od 1929 profesor na univerzite v Bonne.

V nadväznosti na historickú školu a Diltheya sa pokúšal objasniť pojem kultúry a pojem svetonázoru. Bol popredným predstaviteľom filozofickej antropológie.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1888
Kategória:Úmrtia v 1965
Kategória:Nemeckí filozofi
Ján Rybár (1949)

Doc. PhDr. **Ján Rybár**, PhD. (* 1949, Slovinky) je slovenský filozof, venuje sa epistemológii Jeana Piageta.

V roku 1976 absolvoval štúdium filozofie a psychológie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobí ako vysokoškolský pedagóg v Centre pre kognitívnu vedu na Katedre aplikovanej informatiky Fakulty matematiky, fyziky a informatiky Univerzity Komenského v Bratislave, v minulosti bol aj vedúcim tejto katedry.

## Diela
* J. RYBÁR: *Úvod do epistemológie Jeana Piageta*. Iris, Bratislava (1997), 124.
* J. RYBÁR a kolektív: *Kapitoly z epistemológie I – III*. Univerzita Komenského, Bratislava (19941996) 268.
* J. RYBÁR, E. GÁL: *O epistemológii, filozofii mysle a kognitívnych vedách*. Organon F 3, č. 4 (1996) 383393.
* J. RYBÁR: *Mäkkýše, Aristoteles a deti*. Organon F 3, č. 4 (1996) 359367.
* J. RYBÁR, E. GÁL, F. NOVOSÁD, J. VICENÍK: *Epistemologický relativizmus: áno a nie*. Organon F 4, 4 (1997) 387402.
* J. RYBÁR, E. GÁL, T. SEDOVÁ, J. VICENÍK: *Doktrína realizmu: Nevyhnutnosť alebo prívesok*. Organon F 5, 4 (1998), 372393.
* J. RYBÁR: *Poznanie a jazyk*. Organon F (1998), Príloha, 4954.
* J. RYBÁR: *Konštruktivizmus verzus realizmus?* In: Mezi jazykem a vědomím. Filosofia, Praha (1999), 139144.
* J. RYBÁR: *Fylogenéza a ontogenéza poznania*. In: Kognitívne vedy III. Zborník prednášok zo seminára. Chemickotechnologická fakulta, STU, Bratislava. 

## Referencie

## Externé odkazy
* Ján Rybár na webe Katedry aplikovanej informatiky FMFI UK
* Zoznam diel Jána Rybára v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice

Kategória:Osobnosti zo Sloviniek
Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Kognitívni vedci
Kategória:Vyučujúci na Fakulte matematiky, fyziky a informatiky Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Ján Rybár (1911)

**Ján Rybár** (* 9. február 1911, Černík – † 2005, Pezinok) bol slovenský kresťanský filozof, katolícky kňaz a piarista.

Študoval v nitrianskom teologickom učilišti a za kňaza bol vysvätený v roku 1938. V rokoch 1940-1950 vyučoval ako stredoškolský učiteľ na piaristickom gymnáziu v Trenčíne. V roku 1943 získal doktorát z filozofie. V pastorácii pôsobil ako kaplán a správca fary v Marianke, Štefanovej a v rokoch 1973 - 1992 v Zborove. Od roku 1992 žil v Charitnom dome v Pezinku. 

Sústredil sa predovšetkým na skúmanie vzťahu duše a tela. Z povahy vzájomnej podmienenosti psychickej a fyzickej sféry v človeku mu vyplynulo, že duša je samostatná duchovná substancia. Duševný život človeka je síce viazaný na mozog, no nie celkom, presahuje túto viazanosť. Jeho činnosti sa nevyčerpávajú mozgovými procesmi a poukazujú na subsistujúci duchovný a personálny základ.  

## Dielo (výber)
*Katolícka moderna v nemeckej literatúre. In: Kultúra, 1941, č. 2 - 3.
*Duša a telo. Vzťah duše a tela a ich vzájomné ovplyvňovanie, Trenčín 1943.
*Sociálno-psychologické úvahy o povahe reči a jej živote. Nové Mesto nad Váhom, 1944. 
*Idea "bogočlovečestva" u V. Solovjeva. In: Filozofický sborník, 1947, č. 4.
*(zost.) Múdrosti pre každodenný život, 1993.
*Náboženstvo a krásna spoločnosť. Bratislava 1993.

## Biografie
*MUNZ, T.: In: Filozofia, 1994, č. 7, s. 420 - 422.
* RYBÁR, Ján, SchP. In: 
*LETZ, J.: *Slovenská kresťanská filozofia 20. storočia a jej perspektívy*, 2010, 159 - 160, 216 - 218, 349.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1911
Kategória:Úmrtia v 2005
Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Kategória:Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Kategória:Osobnosti z Černíka
Kategória:Slovenskí piaristi
Gilbert Ryle

**Gilbert Ryle** (* 19. august 1900, Brighton, Spojené kráľovstvo – † 6. október 1976, Oxford) bol anglický filozof, predstaviteľ analytickej filozofie.

V roku 1919 začal študovať filozofiu, klasickú filológiu a grécke a rímske dejiny na Queen's College v Oxforde. Prednášať začal na Christ College v Oxforde už v roku 1924 a postupne sa začal orientovať na logickú problematiku a otázky teórie významu, hoci Oxford na rozdiel od Cambridge bol v tomto období ešte izolovaný od diania v európskej kontinentálnej filozofii.

Počas vojny pracoval v spravodajskej službe.

V povojnovom období sa stal najvplyvnejšou postavou filozofie prirodzeného jazyka v Oxforde.

## Dielo
* *The Concept of Mind* (*Pojem mysle*), 1949
* *Dilemmas* (*Dilemy*), 1954
* *Plato's Progress* (*Platónov vývin*), 1966

## Externé odkazy
* 

Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Osobnosti z Brightonu