open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bernart de Ventadorn

**Bernart de Ventadorn** (iné mená pozri nižšie; * okolo 1145, Moustier-Ventadour, región Limousin† okolo 1180/1195, Dalon) bol jeden z najslávnejších okcitánskych trubadúrov a jeden z najpopulárnejších a najimitovanejších trubadúrov 12. storočia. 

Z jeho lyrickej tvorby sa zachovalo okolo 41 básní, pričom takmer všetky sú o láske.18 piesní sa dochovalo aj s ich hudbou. Bernart spieval v štýle *trobar leu*. Jeho tvorba je charakteristická melodickým jazykom, nostalgickým tónom, živou predstavivosťou a hudobnou virtuozitou. Úspech medzi jeho obdivovateľmi mu však priniesli najmä lyrická intenzita a emocionálny rozmer.

## Mená
* **Bernart de Ventadorn** (-po okcitánsky, slovenská výslovnosť: [bernár de vatadurn], zriedkavejšie po slovensky: **Bernart z Ventadornu**
* , zriedkavejšie po slovensky: **Bernard z Ventadouru**
* 

## Život
Podľa trubadúra Uc de Saint Circa bol Bernart zrejme synom pekára na hrade Ventadour (Ventadorn) v dnešnej obci Moustier-Ventadour v departemente Corrèze . Podľa iného zdroja, satirickej básne mladšieho jeho súčasníka Peiro d'Alvernhy, bol synom sluhu, vojaka alebo pekára a jeho matka bola slúžka alebo tiež pekárka. Zo svedectva samotného Bernarta (báseň *Lo temps vai e von e vire*, tzv. *[[vida]]*krátky prozaický životopis trubadúra napísaný v starej okcitánčine) vyplýva, že spevu a písaniu sa naučil od svojho protektora vikomta Ebleho z Ventadornu, hoci nie je isté, či druhého alebo tretieho toho mena. Svoju prvú báseň napísal pre jeho ženu Marguerite de Turenne. 

Neskôr nasledoval Eleonóru Akvitánsku do Anglicka na dvor Henricha II. Plantageneta. Dôkazy o týchto cestách pochádzajú aj z jeho básní. Po návrate z Anglicka ho na istý čas zamestnal Raimond V. z Toulouse. Neskôr mal podľa jeho životopisu vstúpil do kláštora v Dalone. Zomrel niekedy okolo roku 1180/1195. 

## Dielo

náhľad|Partitúra piesne ''Be m'an Perduto lai enves Ventadorn''
Bernart de Ventadorn bol prominentným trubadúrom klasickej éry trubadúrskej poézie. Jeho majstrovstvo a popularizácia trubadúrskeho štýlu prispeli k definícii žánru a vytvorili klasickú formu dvornej milostnej poézie. Z jeho umenia čerpali celé generácie jeho nasledovníkov a imitátorov. Z jeho diela sa zachovalo 45 básní, z toho 18 aj s pôvodnou hudbou. Tri dochované básne sú *[[tensos]]*, ostatné *[[cansos]]*. 

## Referencie

## Externé odkazy
* Dielo Vernarta de Ventadorna. Texty, melódie 
* Bernard de Ventadorn: Can vei la Lauzet mover 
* Životopis   

Kategória:Úmrtia v 12. storočí
Kategória:Narodenia v 12. storočí
Kategória:Francúzski hudobní skladatelia
Kategória:Trubadúri
Superdeti

**Superdeti** je slovenská spevácka skupina s hudobno-edukatívnym zameraním, ktorá vznikla v roku 2014. Hlavnou speváčkou je herečka a speváčka Petra Bubeníková. Cieľom skupiny je podporovať detské talenty v ich umeleckej ceste. Medzi detskými spevákmi, ktorí boli alebo stále sú v skupine, sa nachádzajú deti, ktoré majú skúsenosti s herectvom, spevom, tancom, divadlom či dabingom. Superdeti majú za sebou nespočetné množstvo vystúpení po celom Slovensku, školách, škôlkach, kultúrnych domoch a koncertných sálach.

## Hudobná kariéra
Superdeti vznikli ako nápad a realizácia podpory detského talentu Barbory Krajčírovej, ktorá svoj sen pomáhať deťom v ich túžbach rozvíja neustále. Jej cieľom je podporiť s projektom Superdeti čo najvyšší počet detí, ktoré vďaka pesničkám budú stáť na pódiu a vyskúšajú si dráhu spevákov. Okrem speváckeho talentu sa v Superdeťoch spája aj pomoc v tanečnom, hereckom a dabingovom odvetví. Mnohé deti zo Superdetí našli svoje záľuby aj v týchto sférach. Na viacerých koncertoch a vystúpeniach spolupracujú s tanečnými skupinami, detskými blogermi, stylistami, kameramanmi, fotografmi, aby tak deti dosiahli, čo najlepšie výsledky. V rámci podpory hudobného talentu spolupracujú s pedagógmi VŠMU či štátnych konzervatórií. Pri nahrávaní skladieb využívajú profesionálne hudobné štúdia s producentmi, ktorí ich navedú na technicky správne naspievanie skladieb.

## Diskografia
### Superdeti (2014)
Prvý album s príznačným názvom Superdeti vyšiel v roku 2014. Autorom hudby je Tomi Popovič, autorkami textu sú Barbora Krajčírová a Zuzana Štelbaská. Album obsahuje skladby, ktoré majú deti ľahkou formou priviesť k náuke o farbách, základných návykoch, predstavovaní seba i ostatných. Témou skladieb je detský svet ako strašidlá, zvieratká a sny. Nechýba uspávanka a superdeti hymna.

*Pesničky z albumu:*
# Superdeti - Hymna
# Ako sa voláš
# Dobré ráno
# Detské melódie
# Farebné zázraky
# Metla a jej kamoška
# Sen
# Hroch
# Dom
# Vesmír
# Bubulák
# Uspávanka

### Vianočný album (2015)
V roku 2015 vyšiel ďalší, limitovaný a exkluzívny vianočný album v spolupráci so Slovenskou poštou, kde okrem klasických vianočných kolied sú aj dve autorské vianočné skladby a rozprávky a poštáričke a poštárikovi. Album sa vďaka svojej limitovanej edícii už nedá zakúpiť ale nachádza sa na YouTube kanáli Superdeti.

*Pesničky z albumu:*
# Úvod začíname
# Búvaj dieťa krásne
# Rozprávočka 1
# Nesiem Vám noviny
# Rozprávočka 2
# Vianočný čas
# Rozprávočka 3
# Vianočná vločka
# Tichá Noc

Momentálne (2019) skupina pripravuje ďalší album, pričom avizujú hudobnú spoluprácu s producentom Mariánom Čurkom a dvornou textárkou a autorkou Barborou Krajčírovou.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna webstránka  
* Facebook stránka Superdeti

Kategória:Slovenské hudobné skupiny
Kategória:Hudobné skupiny z 2014
Eolické piesky

[náhľad|Eolické piesky na [Záhorie|Záhorí]]
**Eolické piesky** alebo **viate piesky** sú eolické sedimenty vzniknuté zo zvetraných morských usadenín alebo z naplavenín vodných tokov. Kumulujú sa na miestach kde sa mení sila vetra.

## Vznik
Vznikli dlhodobým pôsobením vetra majúceho na krajinu geomorfologický účinok, z povrchu boli odviate najjemnejšie erodované voľné častice pôdy a zostal len kremenný piesok s minimom prímesí iných materiálov. Vplyvom turbulencie vzduchu sú piesčité zrná dôsledkom skokového presúvania zaoblené a na povrchu matné a jemne zjamkované. Vrstva tohoto materiálu, ktorá môže dosahovať hrúbky aj niekoľko desiatok metrov, tvorí až 25 % povrchu súčasných púští.

## Usporiadanie
Eolické piesky môžu podľa miestnych geologických podmienok a intenzity vetrov vytvárať:

* Plošné pokryvy – terén je takmer plochý a nie sú viditeľné takmer žiadne priehlbiny alebo vyvýšeniny. Na povrchu sa spravidla nachádza vytriedený piesok so zrnami o priemere 0,05 až 2 mm.
* Piesočné presypy (duny) – z terénu vystupujú nízke vlnovité pahorky vytvorené z piesku. Vyvýšeniny obsahujú piesok s priemerom zŕn prevažne 0,15 až 0,25 mm a v zníženinách medzi nimi prevláda piesok dvoch frakcií 0,05 až 0,15 mm a 0,25 až 2 mm.

## Výskyt
[náhľad|Eolické piesky na [Záhorie|Záhorí]]

Na Slovensku je najrozsiahlejším územím s viatymi pieskami Borská nížina na Záhorí – z kremitých usadenín Moravy a Dyje. Menšie územia sa nachádzajú ešte v Podunajskej (z vápnitých usadenín Dunaja) a Východoslovenskej nížine.

V Česku sa viate piesky vo väčšom rozsahu nachádzajú len v národnej prírodnej pamiatke Váté písky neďaleko Bzenca (cca 100 ha).

## Odlišnosti
Oblasti s eolickými pieskami prestavujú špecifické biotopy odlišné od prímorských piesočnatých stanovíšť. Neslané piesky sú tu kyslé až zásadité, chudobné na živiny a pre mohutnú vrstvu sú mimo dosahu spodnej vody. Dôležitým ekologickým faktorom je tiež možný pohyb pieskových dún a trvalá prirodzená veterná erózia. Tieto areály sú v celej Európe považované za jedny z najohrozenejších biotopov.

## Flóra
Na eolických pieskoch zvyčajne rastú psamofyty, rastliny ktoré sa neľahkým prírodným podmienkam dokázali prispôsobiť, rastú na suchom, najviac vlhkom piesku a bývajú niekedy presúvaným pieskom zaviate. Sú to napr.:

## Fauna
So zvláštnymi prírodnými podmienkami sa zžilo aj mnoho živočíchov, medzi tie vzácnejšie patria: dudok chochlatý *(Upupa epops)*, chrústik *(Anoxia pilosa)*, jašterica zelená *(Lacerta viridis)*, modlivka zelená *(Mantis religiosa)*, mravkolev bežný *(Myrmeleon formicarius)*, pamodlivka dlhokrká *(Mantispa styriaca)*, pestroň vlkovcový *(Zerynthia polyxena)*, askalafus škvrnitokrídly *(Libelloides macaronius)*, škovránik stromový *(Lullula arborea)*, stepník červený *(Eresus kollari)*, svižník poľný *(Cicindela campestris)*, užovka hladká *(Coronella austriaca)*.

## Referencie

* 
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Geomorfológia
Kategória:Piesok
Kategória:Piesočné duny
Barbora Krajčírová

**Barbora Krajčírová** rod. **Rakovská** (* 8. august 1986, Bratislava) je dlhoročnou televíznou a rozhlasovou moderátorkou. S moderovaním zbierala prvé skúsenosti ako 17 ročná v hudobnej relácii *Dekahity* v TV Markíza. Neskôr pôsobila v regionálnych televíziách Bratislava – Ružinov a Bratislava – Nové mesto, kde pracovala ako redaktorka v daných mestských častiach.

V komerčnej mediálnej sfére začala ako hlásateľka *Počasia* v TV Markíza, moderátorka v relácii *[[Teleráno]]*, *[[Slovensko má talent]]*, *Kabrioleto*, *Žrebovanie výherných čísel*, *Pláž 33*. V TV JOJ uvádzala *Tanec Snov*, *Moja prvá dovolenka*, *15 výročie TV JOJ* a rôzne súťaže. V súčasnosti moderuje *TIPOS – žrebovanie lotérií*, reláciu *Folklorika* a rannú aj popoludňajšiu show v rádiu Jemné. Z rozhlasového éteru sa v minulosti prihovárala aj z rádia Vlna či Europa 2.

Barbora sa okrem moderovaniu venuje aj detskej tvorbe. Vyštudovala pedagogickú fakultu univerzity Komenského v Bratislave, odbor cudzie jazyky, anglický jazyk a literatúru a francúzsky jazyk a literatúru. Napísala detské knihy *Z hrnca do rozprávky* (2014), *Hrebienok* (2015), detské skladby v albume Superdeti (2015). Momentálne textovala a tvorila detské skladby pre hudobnú stanicu Lala TV s Mariánom Čurkom a jej autorským projektom Superdeti. Vzdelanie si v súčasnosti dopĺňa na doktorandskom štúdiu na univerzite v Prešove. Je vydatá a má dve deti, dcéru Amiu a syna Kristiána.

## Referencie

Kategória:Slovenskí televízni moderátori
Kategória:Slovenskí rozhlasoví moderátori
Kategória:Absolventi Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Čínska dáma

**Čínska dáma** je strategická dosková hra určená pre 2 až 6 hráčov. Ide o variant hry halma. Cieľom hry je premiestniť všetky svoje figúrky do protiľahlého cípu hviezdy.

Každý hráč má svoju sadu - farbu figúrok. Pri dvoch hráčoch stoja figúrky v základnej pozícii proti sebe (obaja hrači hrajú napríklad na červenom poli), pri troch má každý hráč jednu farbu pola, pri štyroch ako 2 a 2 hráči proti sebe nastúpia (jedna farba polí sa vynechá). Pri šiestich hráčoch (obsadené všetky polia) či štyroch hráčoch sa krajné figúrky vynechajú (v mieste stretu dvoch farieb polí nemožno mať dve figúrky).

Ťah sa vykonáva figúrkou len do boku alebo šikmo vpred - v smere hry k protiľahlému rohu. Buď hráč posunie figúrku o 1 pole (pokiaľ je susedné pole voľné), alebo môže svoj presun figúrok zrýchliť preskokom cez inú figúrku (susedovu alebo vlastnú) - teda o 2 polia podobne ako dáma. Tento preskok sa dá aj reťaziť, vykonať aj 6 preskokov a rôznymi smermi vykonať ťah, avšak nikdy nie späť.

## Externé odkazy
* Čínska dáma

## Zdroj

Kategória:Abstraktné doskové hry
Dagmar Burešová

**Dagmar Burešová** (* 19. október 1929, Praha – † 30. jún 2018, Praha) bola československá advokátka, ktorá sa preslávila angažovaním  v prípade Jana Palacha.

## Životopis
Dagmar Burešová sa narodila 19. októbra 1929 v rodine advokáta Josefa Kubišty v Prahe, kde s manželom a deťmi prežila celý život. Vyštudovala pražskú Právnickú fakultu Karlovej univerzity. Špecializovala sa na pracovné právo a problematiku náhrady škôd pri pracovných úrazoch. Keď sa Dáša vydávala, začínali sa päťdesiate roky a v Československu panoval tuhý politický režim. To znamenalo, že si ľudia nemohli slobodne zvoliť politikov a nesmeli ich ani kritizovať. Hrozilo za to väzenie, niekedy dokonca smrť. Dáša mala 21 rokov, študovala právo a jej muž Radim, ktorý mal 23, študoval medicínu. Hoci nežili vo veľmi veselých časoch, boli spolu po svadbe skutočne šťastní. Každý rok chodili na dovolenku pod stan, mali veľa priateľov, s ktorými zažili kopu zábavy. Časom sa im narodili dve dcéry, Zuzka a Lucka. O domácnosť sa im starala Radimova mamka, babička Zuzanky a Lucinky. Keď už bola veľmi stará, prevzal starostlivosť o domácnosť vtedy už známy detský lekár Radim. K jej najznámejším prípadom patrili Jan Palach a Milan Kundera. Bola odpočúvaná ŠtB, od ktorej si vyslúžila prezývku „Dáma“ – slušná, elegantná, upravená. Na sedem rokov jej zabavili pas. Postihované boli aj jej deti – dcéra nebola prijatá na gymnázium. V živote sa riadila heslom „zbabelosť by mala byť trestná.“ V rámci súťaže Právnik roka bola v roku 2007 uvedená do právnickej siene slávy. Zomrela 30. júna 2018 vo veku 88 rokov v Prahe. 

## Ocenenia
* Rad Bieleho dvojkríža II. triedy (2019, Slovensko)

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Českí ministri
Kategória:Českí advokáti
Kategória:Osobnosti z Prahy
Kategória:Českí skauti
Kategória:Absolventi Právnickej fakulty Karlovej univerzity
Kategória:Laureáti Radu Bieleho dvojkríža II. triedy
Palachov týždeň

**Palachov týždeň** (15. január21. január 1989) bola akcia, zmyslom ktorej bolo pietne pripomenutie 20. výročia upálenia Jana Palacha na protest proti okupácii Československa 21. augusta 1968 a postupujúcej normalizácii.

## Priebeh
Udalosti spojené s touto akciou vyvrcholili vo štvrtok 19. januára 1989, keď bezpečnostné zložky v spolupráci s príslušníkmi tzv. ľudových milícií brutálne rozohnali mnohotisícové zhromaždenie občanov na Václavskom námestí. 21. januára 1989 sa uskutočnila púť k Palachovmu hrobu do obce Všetaty. Hlavní organizátori akcie zo strany protikomunistickej opozície (Václav Havel, Dana Němcová, Petr Placák, Alexandr Vondra a pod.) boli zatknutí.

## Dôsledky
Pre komunistický režim bolo verejné vystúpenie občanov žiadajúcich občianske a politické slobody maximálne nepríjemné. Oficiálne médiá, nekompromisne kontrolované vládnucou Komunistickou stranou Československa, občanov pripomínajúcich si Palachovu smrť označovali ako „protisocialistické živly“. Brutálne zachádzanie s protestujúcimi sa dočkalo medzinárodného ohlasu vrátane kritiky zo strany svetoznámych osobností vedy, politiky a umenia. Režim svojím postupom bez pochybností znova dokázal, že účasť Československej socialistickej republiky na podpise Medzinárodného paktu o občianskych a politických právach bola len formálna a v skutočnosti sú akékoľvek snahy o dosiahnutie a prehĺbenie občianskych práv brutálne potláčané. Kardinál František Tomášek na situáciu 20. januára 1989 reagoval listom predsedovi vlády Československa Ladislavovi Adamcovi, v ktorom odsúdil tvrdé potlačenie demonštrácií.

## Referencie

Kategória:Dejiny Česko-Slovenska
Kategória:1989 v Česko-Slovensku
Kategória:Jan Palach
Pyžamová revolúcia

Takzvaná **pyžamová revolúcia** bol protest vysokoškolských študentov, ku ktorému došlo v noci 17. januára 1956 na chalpčenskom internáte Suvorák na Suvorovovej ulici (od roku 1992 názov Dobrovičova ulica) v Bratislave-Starom Meste. Približne 200300 študentov Filozofickej (FF) a Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave (PrF UK) sa spontánne zišlo v internátnej jedálni, aby tak vyjadrili svoj nesúhlas s rozhodnutím ministra národnej obrany Alexeja Čepičky o predĺžení základnej vojenskej služby pre vysokoškolákov. K počiatočnému protestu proti rušeniu vojenskej prípravy na vysokých školách sa pridali ďalší sympatizanti a objektom kritiky sa postupne stala aj absencia akademických slobôd, násilné vyučovanie marxizmu-leninizmu či povinná dochádzka na prednášky. Zhromaždenie malo prvky študentskej recesie a dostalo názov podľa toho, že účastníci prišli oblečení v pyžamách. Vtedajší poslucháč štvrtého ročníka FF UK Ján Beňo začiatok zhromaždenia opísal nasledovne:

Poslucháč tretieho ročníka PrF UK Anton Blaha sformuloval text petície za zrušenie rozkazu ministra národnej obrany, ktorú podpísali 12 prítomní študenti (piati po čase svoje podpisy odvolali) a adresovali prezidentovi republiky Antonínovi Zápotockému.

Hoci táto akcia nebola priamo politicky motivovaná, bratislavskí funkcionári Komunistickej strany Slovenska ju tak interpretovali a účastníci sa stali predmetom vyšetrovania Štátnej bezpečnosti. Beňo bol obvinený zo zorganizovania celej akcie a pozbavený členstva v Komunistickej strane Československa, Blahu režim potrestal prerušením štúdia a zaradením do výroby na jeden rok, ako aj vylúčením z Československého zväzu mládeže (ČZM). Išlo o prvý z viacerých otvorených prejavov nespokojnosti českého a slovenského študentstva v roku 1956, ktoré zintenzívnili v súvislosti s XX. zjazdom Komunistickej strany Sovietskeho zväzu (14.26. február 1956), na ktorom bol odsúdený kult osobnosti Josifa Vissarionoviča Stalina. Tieto študentské protestné akcie sa súhrne označujú ako študentské udalosti roku 1956.

## Referencie

## Odporúčaná literatúra
* , 185 s.
* 

Kategória:Dejiny Slovenska
Kategória:1956 v Česko-Slovensku
Miroslav Cipár

**Miroslav Cipár** (* 8. január 1935, Vysoká nad Kysucou-Semeteš – † 8. november 2021, Bratislava) bol slovenský maliar, grafik, ilustrátor a sochár.

## Životopis
Miroslav Cipár sa narodil v osade Semeteš, od roku 1902 časti obce Vysoká nad Kysucou. Pochádzal z rodiny živnostníka Štefana Cipára, jediného preživšieho semetešskej tragédie z 20. apríla 1945, kedy bolo vyvraždených 21 mužov a chlapcov vo veku 16 až 61 rokov a vypálila 13 domov. Jeho rodičia boli amerikáni, z USA sa na Kysuce vrátili v roku 1932. Po prevrate v roku 1948 komunisti Cipárovcom ako nepriateľom národa vyvlastnili dom aj obchod.

Základnú školu – jednotriedku absolvoval v osade Semeteš, gymnázium navštevoval od roku 1945 v Žiline. Od roku 1953 študoval slovenský jazyk a výtvarnú výchovu na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 19551961 absolvoval štúdium grafiky a monumentálnej maľby na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (u profesorov Vincenta Hložníka a Petra  Matejku). Po absolvovaní povinnej vojenskej služby v rokoch 19611963 pôsobil v Bratislave ako výtvarník v slobodnom povolaní. V rokoch 19711972 pracoval rok v Indii v Children´s Book Institute v Naí Dillí.

Stál pri zrode viacerých kultúrnych projektov, ako napríklad *[[Bienále ilustrácií Bratislava]]* (BIB), *Trienále insitného umenia*, *Bienále Danuvius*. V roku 1989 stál na čele mestskej pobočky *Zväzu výtvarných umelcov*.

Zohral významnú úlohu počas Nežnej revolúcie. V jeho ateliéri sa 19. novembra 1989 stretli slovenskí výtvarníci a spísali prvé revolučné vyhlásenie. Stal sa potom jedným zo zakladateľov hnutia Verejnosti proti násiliu a pôsobil v koordinačnom centre VPN. Po prvých slobodných voľbách v júni 1990 sa vo VPN prestal angažovať a pôsobil znova ako výtvarník v slobodnom povolaní.„Bolo to pre mňa nepochopiteľné, až komické, že som mal rozhodovať ako člen koordinačného výboru VPN o tom, kto bude minister kultúry. Pripadal som si nekompetentný. Odmietol som všetky ponuky VŠVU na pedagogický postup s tým, že neviem riadiť ani seba, čiže nemôžem riadiť kolektív. Bola to obranná formulka, ktorá fungovala... Politické tendencie, ktoré nasávajú tých, čo majú záujem byť blízko pri zdroji, stávajú sa súčasťou politického tela. To cítite a vidíte na ľuďoch, ktorí tendujú k politickému telu, sú ochotní získavať výhody a funkcie.“

## Referencie

## Literatúra
* 
* 
* 
* 
* 

## Externé odkazy
* 
* Miroslav Cipár – profil na webe Ústavu pamäti národa

Kategória:Slovenskí maliari
Kategória:Slovenskí sochári
Kategória:Slovenskí ilustrátori
Kategória:Osobnosti Nežnej revolúcie
Kategória:Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Kategória:Absolventi Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Absolventi Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Vysokej nad Kysucou
Zdeněk Mlynář (politik)

**Zdeněk Mlynář**, rodným menom do roku 1945 **Zdeněk Müller** (* 22. jún 1930, Vysoké Mýto – † 15. apríl 1997, Viedeň) bol český komunistický politik, právnik, signatár Charty 77, pedagóg, vedec a politológ.

## Životopis
Od roku 1946 bol členom Komunistickej strany Česko-Slovenska v období­ 19501955 absolvoval Moskovskú právnickú fakultu Lomonosovej univerzity (kde sa stal priateľom kolegu, študenta Michaila Gorbačova). Následne vstúpil do Ústavu štátu a práva Česko-slovenskej akadémie vied, kde zostal až do 1968.

Počas Pražskej jari bol zvolený za tajomníka ústredného výboru KSČ. Po okupácii Česko-Slovenska vojakmi Varšavskej zmluvy v auguste 1968, on a ďalší vedúci členovia strany boli odvlečený do Moskvy, kde pripojil podpis pod takzvaný Moskovský protokol. Následne bol členom predsedníctva KSČ, potom v novembri toho istého roku rezignoval na všetky svoje funkcie a v 1970 ho vylúčili z Komunistickej strany. Jeho novým zamestnávateľom sa stalo české Národné múzeum, kde sa venoval entomológii na vedeckej úrovni.

Podpísal Chartu 77 a podieľal sa na anti-režimovej činnosti. To bol dôvod pre represívny tlak štátnej moci na jeho osobu, v dôsledku čoho emigroval.

Po Nežnej revolúcii sa vrátil do Česko-Slovenska. Stal sa čestným predsedom a volebným lídrom strany Levý blok pre parlamentné voľby 1996. Po volebnom neúspechu strany zo svojho postu odstúpil a definitívne opustil politiku pre zhoršený zdravotný stav.

Zomrel vo Viedni v apríli 1997. Pohrebu v Prahe sa zúčastnil bývalý generálny tajomník KSSS a prezident Sovietskeho zväzu Michail Sergejevič Gorbačov.

Jeho manželka bola ekonómka a diplomatka, Rita Budínová-Mlynářová-Klímová. Dcéra Milena Bartlová je profesorka dejín umenia, syn Vladimíra Mlynář je novinár a politik.

## Dielo
* Proti srsti : politické komentáře : 1990 – 1995 (1996)
* Krize v sovětských systémech od Stalina ke Gorbačovovi : příspěvek k teoretické analýze (1991)
* Mráz přichází z Kremlu (1978); námet k britskému filmu Invaze (1980)
* Československý pokus o reformu 1968 : Analýza jeho teorie a praxe (1975)
* K teorii socialistické demokracie (1961)

## Referencie


Kategória:Česko-slovenskí politici
Kategória:Českí právnici
Kategória:Českí politológovia
Kategória:Českí politickí spisovatelia
Kategória:Českí politici
Kategória:Politici KSČ
Kategória:Členovia Ústredného výboru Komunistickej strany Česko-Slovenska
Kategória:Českí emigranti a exulanti
Kategória:Pražská jar
Kategória:Signatári Charty 77
Kategória:Absolventi Moskovskej štátnej univerzity M. V. Lomonosova
Kategória:Osobnosti z Vysokého Mýta
Moc bezmocných

**Moc bezmocných** je text Václava Havla, napísaný v októbri 1978 na Hrádečku. Autor bol jedným z prvých hovorcov Charty 77 a v tomto texte sa venoval jej myšlienkam i pôsobeniu a to na základe rozboru vtedajšieho politického režimu, pozície disidentstva. Bol preložený do viacerých jazykov (nie do slovenčiny). Pred Novembrom 1989 bol publikovaný prvýkrát knižne vo vydavateľstve Index v Kolíne nad Rýnom v roku 1980, v prvom preklade do cudzieho jazyka a to do poľštiny vyšiel v časopise *Krytyka: kwartalnik polytyczny* č. 5 v roku 1980 (v tomto časopise bol Havel členom redakčného kolektívu) pod názvom Siła bezsilnych. Po novembri 1989 vyšiel knižne po prvýkrát vo vtedajšom Československu vo vydavateľstve Lidové noviny v roku 1990.

## Obsah
Uvedený text, ktorí viacerí autori označujú ako esej, bol venovaný „pamiatke Jana Patočku“. V úvode popisuje nový jav „disidentstva“ a charakterizuje ho ako politické pôsobenie skupín, ktoré sa v „post-totalitných režimoch“ snažia byť politicky aktívne, ale bez toho aby sa chceli priamo podieľať na výkone štátnej moci. Stadiaľ aj názov Moc bezmocných.

Pri charakteristike vtedajších východoeurópskych režimov, ktoré autor označuje ako „post-totalitné“ a odlišuje ich od známych diktatúr, použil príklad so zeleninárom, ktorý dá do výlohy heslo Proletári všetkých krajín, spojte sa! Heslo pre neho nemá žiadny význam a je len gestom prispôsobenia sa a vyjadrením lojality voči panujúcemu režimu. K tomuto príkladu sa autor opakovane vracia a ukazuje na ňom rozpor medzi „intenciami života“ a „intenciami systému“.

Proti tejto verejnej lži Havel stavia – nadväzuje tak na Alexandra Solženicyna – „život v pravde“ ako nárok a možný politický program, ktorý sa však nechce uchádzať o štátnu moc.

Autor rozoberá povahu možnej opozície a význam pojmu „disident“ vo vtedajších pomeroch, a to práve na príklade Charty 77.

Zmieňuje sa tiež o pojme „drobnej práce“ v reakcii na tézy Tomáša Garrique Masaryka a ukazuje na ich obmedzenia v daných pomeroch: i drobná poctivá práca tu  musí naraziť na bariéry režimu. Ako protiklad tomu autor stavia možnosti „nezávislého spoločenského života“ či „spoločenskej sebaobrany“, v duchu formulácii poľského Výboru spoločenskej sebaobrany Výboru obrany robotníkov (KSS KOR).

Záver patrí otázkam mravnej obnovy spoločnosti, ekologického hnutia a pozitívneho programu samosprávnych disidentských skupín.

Posolstvom textu je, aby sa ľudia o verejné veci nielen zaujímali, ale aj sa snažili ich pravdivo poznať.

## Referencie


## Externé odkazy
* www.vaclavhavel.cz

Kategória:Literatúra v Česku
Kategória:Václav Havel
Kategória:Vzniklo v 1978
Akademická sloboda

**Akademická sloboda** je sloboda členov akademickej obce (vysokoškolských pedagógov, výskumných a iných pracovníkov a študentov) na vysokých školách vedecky bádať, umelecky tvoriť, uverejňovať výsledky svojho bádania atď. Akademická sloboda nadväzuje na tradíciu z dôb prvých európskych univerzít.

Na Slovensku jej právny základ zakotvuje Ústava Slovenskej republiky z 1. septembra 1992, ktorá v čl. 43 uvádza: *„Sloboda vedeckého bádania a umenia sa zaručuje. Práva na výsledky tvorivej duševnej činnosti chráni zákon.“* § 4 ods. 1 zákona č. 131/2002 Z. z. z 21. februára 2002 o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov bližšie vymedzuje akademické slobody a akademické práva, medzi ktoré zaraďuje:
* slobodu vedeckého bádania, výskumu, vývoja umeleckej a ďalšej tvorivej činnosti a zverejňovanie ich výsledkov,
* sloboda výučby spočívajúca najmä v otvorenosti rôznym vedeckým názorom, vedeckým a výskumným metódam a umeleckým smerom,
* právo učiť sa pri zachovaní slobodného výberu štúdia v rámci akreditovaných študijných programov,
* právo na slobodné vyjadrovanie a zverejňovanie svojich názorov,
* právo členov akademickej obce voliť orgány akademickej obce a byť do nich volený,
* právo používať akademické insígnie a znaky a vykonávať akademické obrady.
Využívanie týchto slobôd a práv ale musí byť *„v súlade so zásadami demokracie, humanity a s právnym poriadkom“* (§ 4 ods. 2 zákona).

## Referencie

Kategória:Vysoké školy
Kategória:Sloboda
Jaroslav Hutka

**Jaroslav Hutka** (* 21. apríl 1947, Olomouc) je český folkový skladateľ, pesničkár a hudobník.

## Životopis
Jaroslav Hutka sa narodil 21. apríla 1947 v Olomouci. Študoval na umelecko-priemyslovej škole. Bol členom pesničkárskeho združenia Šafrán, vystupoval s Vladimírom Veitom, neskôr s vlastným hudobným programom, v ktorom okrem iného popularizoval moravské ľudové piesne. Stal sa signatárom Charty 77. Bol nútený žiť v emigrácii v Holandsku. Po páde socializmu sa 25. novembra 1989 vrátil a vystúpil na manifestácii Občianskeho fóra.

V súčasnosti si svoju tvorbu sám vydáva, kreslí a tlačí obaly na CD. Medzi jeho najznámejšie piesne patrí Náměšť. Okrem vlastnej tvorby hrá aj moravské ľudové balady.

## Dielo
* *Fejetony*. Praha : Galén, 2009, 387 s.
* *Básne*. Praha : Gálén, 2008, 684 s.
* *Podzim je tady*. Praha : Gema Art, 1998, 172 s.
* *Agonda*. Praha : Galén, 2016, 125 s.
* *Dvorky*. Toronto : Sixty-Eight Publishers, 1980, 242 s.
* *Bakgården*. Oslo : Aventura, 1983, 130 s.
* *Básně*. Praha : Galén, 2008, 684 s.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka
* Jaroslav Hutka – príbeh pamätníka na webe Paměť národa

## Zdroj

Kategória:Osobnosti z Olomouca
Kategória:Českí speváci
Kategória:Českí básnici
Kategória:Českí gitaristi
Kategória:Českí speváci-skladatelia
Kategória:Českí emigranti a exulanti
Kategória:Fejtonisti
Kategória:Šafrán
Kategória:Signatári Charty 77
Náměstí Jana Palacha

**Náměstí Jana Palacha** (predošlým názvom tiež *náměstí Krasnoarmějců*) je námestie v pražskej mestskej časti Staré Město, na pravej strane Vltavy.

## Názov námestia
Pôvodný názov námestia bol **Rejdiště**, podľa jazdiarni, ktorá tu stávala (viz ulici Na Rejdišti s&nbsp;budovou Pražské hudební konzervatoře zo zadnej strany Rudolfina). V rokoch 1916 až 1919 nieslo meno **náměstí [[Zita Bourbonsko-Parmská|císařovny Zity]]**, v rokoch 1919 až 1942 Smetanovo náměstí. Počas okupácie sa volalo **Mozartplatz** a po jej skončení opäť Smetanovo.

Od roku 1952 nieslo názov **náměstí Krasnoarmějců**. Po sebaupálení Jana Palacha bolo námestie spontánne premenované na námestie Jana Palacha, oficiálne tak bolo premenované 20. decembra 1989.

## Galéria

Súbor:Prague Palach Sq3.jpg|Náměstí Jana Palacha: vľavo Rudolfinum, vpravo Filozofická fakulta Univerzity Karlovej
Súbor:Prag rudolfinum.jpg|Rudolfinum v&nbsp;dobe festivalu Pražské jaro
Súbor:FF UK celek.jpg|Filozofická fakulta UK, vľavo na budove miesto s&nbsp;posmrtnou maskou Jana Palacha
Súbor:VŠUP 3.jpg|Vysoká škola uměleckoprůmyslová na južnom okraji, v&nbsp;popredí snímky je socha Antonína Dvořáka
Súbor:Jan Palach Praha.jpg|Pomník Jana Palacha s posmrtnou maskou na budove Filozofickej fakulty


## Referencie

## Zdroj

Kategória:Jan Palach
Jana Palacha
Kategória:Staré Mesto (Praha)
George Hincapie

**George Hincapie** (* 29. jún 1973) je bývalý americký cyklista, ktorý aktívne pretekal v rokoch 19942012. Hincapie bol kľúčovým domestikom Lancea Armstronga či neskôr Alberta Contadora a Cadela Evansa pri ich triumfoch na Tour de France v rokoch 2007 a 2011.

10. októbra 2012 vydal Hincapie vyhlásenie, v ktorom sa priznal k užívaniu dopingu počas svojej cyklistickej kariéry. Následkom toho dostal Hincapie šesťmesačný zákaz činnosti a jeho meno bolo vymazané zo všetkých výsledkových listín v období od 31. mája 2004 do 31. júla 2006.

Štartoval na rekordných 17-tich Tour de France avšak kvôli dopingovému trestu bol napokon diskvalifikovaný z Tour 2004, 2005 a 2006 a tak oficiálne rekord Joopa Zoetemelka v počte účastí na Tour de France neprekonal. Zúčastnil sa tiež piatich olympiád medzi rokmi 1992 až 2008.

## Najväčšie úspechy
Víťazstvá v profi pelotóne:
* Tour de France: Tímová časovka (2003)

Etapové závody:
* Tour of Missouri (2007)
* Three Days of Bruges–De Panne (2004)

Jednodňové závody a klasiky:
* Majstrovstvá Spojených štátov (1998, 2006, 2009)
* Gent–Wevelgem (2001)

### Výsledky na pretekoch Grand Tours
Výsledky v celkovom hodnotení na pretekoch Grand Tours:

## Súkromný život
Hincapie sa narodil v Queense v New Yorku v USA. Jeho otec Ricardo, ktorý bol pôvodom z Kolumbie ho priviedol k cyklistike a svoj prvý tréning absolvoval v New Yorskom Central Parku. Vyštudoval *Farmingdale High School* na Long Island v roku 1991.

V roku 2004 spoločne s bratom Richardom založil ich vlastnú firmu vyrábajúcu športové oblečenie pod názvom *Hincapie Sports*.

Je ženatý, so svojou manželkou Melanie Simonneau, ktorá bola predtým aj dievčaťom, ktoré sa objavovalo na pódiu Tour pri dekorovaní víťazov má dve deti, dcéru Juliu Paris (2004) a syna Enza (2008). Žijú v Greenville v južnej Karolíne.

## Referencie

*

## Iné projekty

Kategória:Cyklisti USA
Kategória:Cyklisti Tour de France
Kategória:Etapoví víťazi Tour de France
Kategória:Cyklisti na Giro d’Italia
Kategória:Cyklisti na Letných olympijských hrách 1992
Kategória:Cyklisti na Letných olympijských hrách 1996
Kategória:Cyklisti na Letných olympijských hrách 2000
Kategória:Cyklisti na Letných olympijských hrách 2004
Kategória:Cyklisti na Letných olympijských hrách 2008
Kategória:Osobnosti USA kolumbijského pôvodu
Kategória:Osobnosti z Queens
Afragola

**Afragola** (výsl. IPA: [afraˈɡoːla], v miestnom dialekte [afraˈvɔlə]) je mesto v južnom Taliansku, súčasť metropolitného mesta Neapol v kraji Kampánia. V roku 2016 malo 65&nbsp;tisíc obyvateľov.

## Referencie

Kategória:Mestá v Kampánii
Výparník

náhľad|Suchý zväzkový výparník z medených rúrok
**Výparník** je časť chladiacich zariadení, v ktorých chladivo odoberá teplo z okolia alebo z teplonosnej látky. Chladivo do výparníka vstupuje v stave sýtej kvapaliny alebo mokrej pary a odoberaním tepla sa ohrieva, čo má za následok jeho vyparovanie, resp. vysušovanie pár chladiva.

## Typy výparníkov
### Zaplavený kotlový výparník
*Zaplavený kotlový výparník* sa konštrukčne podobá kotlovému kondenzátoru. Tvorí ho dutý uzavretý valec so sústavou rúrok vo vnútri. Rúrkami preteká ochladzovaná látka. Rúrky sú z vonkajšej strany omývané chladivom, ktoré sa po zohriatí odparuje. Hladinu chladiva reguluje regulačný plavákový ventil. Na výstupe pár chladiva býva namontovaný aj odlučovač kvapaliny, pretože pary chladiva so sebou môžu strhávať aj kvapôčky neodpareného chladiva. Odlúčené chladivo sa vracia späť do výparníka. Nevýhodou týchto výparníkov je, že potrebujú veľké množstvo chladiva.

### Suchý výparník
Suchý výparník je konštruovaný naopak. Chladivo prúdi a vyparuje sa vo vnútri rúrok. Z vonkajšej strany je privádzaná ochladzovaná látka. Suchý výparník môže byť konštruovaný ako *kotlový*, alebo *zväzkový*. Chladivo sa privádza do rúrok na najvyššom mieste a počas stekania sa ohrieva a odparuje.

## Zdroje
*

Kategória:Chladiace zariadenia
Kategória:Výmenníky tepla
Ovocinárstvo

náhľad|Jabloňové sady pri Talianskom Marane (Južné Tirolsko).
**Ovocinárstvo** je odbor záhradníctva zaoberajúci sa pestovaním ovocných stromov a ovocia.

## Ovocinárstvo na Slovensku
Pestovanie ovocia na Slovensku dokladajú archeologické nálezy ako aj názvy obcí (napr. Hruštín, Višňové, Jablonica) po celej krajine už od raného stredoveku. Ovocinárstvo podporovala výučbou na školách napr. Mária Terézia a jej nasledovník Jozef II.

Na Slovensku je evidovaných takmer 7 500 ha ovocných sadov. Len asi 2 500 ha má aspoň priemernú technickú vybavenosť. Veľké množstvo sadov reálne neprodukuje takmer nič, alebo len veľmi málo a je využívaných iba na poberanie dotácií. V súčasnosti čelí ovocinárstvo problémom s pracovnou silou. V roku 2018 napr. ovocinári na Slovensku nestihli pozbierať až 23% úrody.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Ovocinárstvo
Nákupný park

[náhľad|Vendo park, [Kyjov, Česko]]
**Nákupný park** (iné názvy: **maloobchodný park**, **retail park**;  alebo *power centre*) je druh obchodnej zóny, ktorá zvyčajne funguje ako doplnok k hypermarketu alebo supermarketu a ktorá obsahuje tri až desať prodajní. Nákupné parky majú minimálne 5000&nbsp;m² prenajímateľnej plochy, najväčšie aj viac než 20000&nbsp;m².

## Rozdiely oproti nákupnému stredisku
Na rozdiel od nákupného strediska má každá predajňa v nákupnom parku nezávisle riešené zásobovanie a samostatný vchod pre zákazníkov priamo zo spoločného parkoviska. Každý obchodník sa riadi vlastnou marketingovou stratégiou. Vďaka jednoduchému konceptu a výberu predajní (zvyčajne potraviny, drogéria, móda, lekáreň, elektrospotrebiče a chovateľské potreby) je možné postaviť nákupný park aj v menších mestách, kde by nebolo efektívne postaviť klasické nákupné centrum.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Maloobchod
Jazevčí

**Jazevčí** je národná prírodná rezervácia ev. č. 1032 severovýchodne od obce Javorník v okrese Hodonín. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Biele Karpaty.

Nachádza sa na ľavom údolnom svahu Veličky a v údolí jej ľavostranného prítoku, na svahoch Hradiště () a kóty 523 m, v nadmorskej výške 340 až 450 m, asi 3 km severovýchodne od obce Javorník.

## Ochrana
Predmetom ochrany sú krajinársky veľmi hodnotné prirodzené lúčne spoločenstvá Bielych Karpát s hojným výskytom vstavačovitých, chránených a ohrozených ďalších druhov rastlín a živočíchov a ochrana minerálnych prameňov.

## Referencie


## Pozri aj
* Zoznam chránených území v okrese Hodonín

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Cittadella.cz 
* Na stránke nature.hyperlink.cz 
* Ochrana prirody.cz

## Zdroj

Kategória:Národné prírodné rezervácie v Česku
Kategória:Chránené územia v okrese Hodonín
Kategória:Chránená krajinná oblasť Biele Karpaty
Kategória:Lúky v Česku
Kategória:Javorník (okres Hodonín)
Kategória:Nová Lhota (okres Hodonín)
Lustračný zákon

**Lustračný zákon**  je skrátené pomenovanie *zákona Federálneho zhromaždenia Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky č. 451/1991 Zb. zo 4. októbra 1991, ktorým sa ustanovujú niektoré ďalšie predpoklady na výkon niektorých funkcií v štátnych orgánoch a organizáciách Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky, Českej republiky a Slovenskej republiky*.

Zákon Federálneho zhromaždenia Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky (FZ ČSFR) bol právnym vyjadrením politickej potreby zamedziť ďalší výkon politických a štátnych funkcií predstaviteľom totalitného režimu. Lustračný zákon vznikol z potreby jednotnej právnej úpravy výkonu lustrácií ako nástroja na zamedzenie ďalšieho mocenského vplyvu konfidentov zrušenej politickej polície totalitného režimu (Štátnej bezpečnosti (ŠtB)). 
Lustračný zákon stanovoval niektoré „ďalšie predpoklady“ pre výkon funkcií :
* v orgánoch štátnej správy federácie i republík
* v armáde a bezpečnosti
* v kanceláriách najvyšších orgánov štátnej moci (prezident, vláda, parlamenty, najvyššie súdy, ústavný súd a pod.)
* v štátnych rozhlasoch a televíziách
* v štátnych fondoch, štátom vlastnených bankách, v štátnych akciových spoločnostiach
* v štátnych spoločnostiach  zahraničného obchodu
* v štátnych dráhach 
* a pod.

Funkcie obsadzované voľbou, vymenovaním alebo ustanovením tam nemohli naďalej vykonávať osoby, ktoré boli v období 25.2.1948 - 17.11.1989 príslušníkmi ŠtB, boli evidované v materiáloch ŠtB ako agent ŠtB, držiteľ požičaného bytu, držiteľ konšpiračného bytu, informátor alebo ideový spolupracovník ŠtB, vedomý spolupracovník ŠtB, tajomník orgánu KSČ alebo KSS, členov ÚV KSČ alebo ÚV KSS, pracovníkom aparátu niektorých v zákone uvedených straníckych orgánov na úseku politického riadenia bezpečnosti, príslušníkom Ľudových milícií a ďalšie. Zákon stanovil povinnosť uchádzačovi o niektorú z uvedených funkcií predložiť tzv. lustračné osvedčenie vydané Ministerstvom vnútra. 
Lustračný zákon patril k najťažším a najrozpornejším agendám II. vlády Mariána Čalfu. Po zániku Česko-Slovenska sa zákon na Slovensku neuplatňoval, v Česku jeho účinnosť 2x predlžovali, v Česku zostal účinný bez časového limitu, na Slovensku expiroval.

## Referencie


Kategória:Dejiny Česko-Slovenska
Lustračné osvedčenie

**Lustračné osvedčenie** je úradná listina vydávaná po príslušných lustráciach v r. 1991–1992 Federálnym ministerstvom vnútra ČSFR podľa požiadavky lustračného zákona. 

Lustračné osvedčenie dokladali tí, ktorí vykonávali alebo chceli/mali vykonávať nejakú z funkcií obsadzovaných voľbou, vymenovaním alebo ustanovovaním, že v rozhodujúcom období od 25. 2. 1948 do 17. 11. 1989 neboli: 
* príslušníkmi Zboru národnej bezpečnosti (ZNB) zaradenými v zložke Štátna bezpečnosť (ŠtB)
* neboli evidovaní v materiáloch ŠtB ako agenti, držitelia požičaného bytu, držitelia konšpiračného bytu, informátori alebo ideoví spolupracovníci ŠtB
* neboli vedomými spolupracovníkmi ŠtB.
Osvedčenie malo rozsah jednej strany formátu A4, bolo podpísané ministrom vnútra a potvrdené úradnou pečiatkou. Mohlo mať negatívne znenie s formulkou „nie je evidovaný“ alebo pozitívne znenie s formulkou „je evidovaný“. Mnohé prípady pozitívnych osvedčení boli v priebehu rokov predmetom reklamácií a súdnych sporov. Po zániku Česko-Slovenska sa na Slovensku lustračné osvedčenia prestali vydávať, v Česku sa doklad naďalej vyžadoval. 

## Referencie


Kategória:Právo
Kategória:Politika
Lustrácia

**Lustrácie** znamenajú osvetľovanie či overovanie skutočností v dokumentoch, registroch, resp. úradných knihách.

## Pôvod a cieľ
Slovo lustrácie je neutrálny termín z právnického, byrokratického a policajného slovníka. Slovo získalo politický obsah po Novembri 1989, keď sa lustrácie stali nástrojom zápasu nových politických síl so zvyškami starého totalitného režimu i nástrojom intríg a súbojov rôznych prúdov vnútri politických elít (najmä Občianske fórum, Obroda, VPN a KDH).

Lustrácie mali zodpovedať otázku, či sa lustrovaná osoba nachádza v evidenciách československej bezpečnosti ako kádrový pracovník ŠtB. Zápis v evidenciách a registroch sa pokladal za politicky nezlučiteľný s výkonom ústavných a ďalších štátnych funkcií v demokratickom politickom režime.

## Lustrovanie
Po Novembri 1989 prebiehali v dvoch fázach, v divokej a regulovanej lustračným zákonom. Záujem o lustrácie vyvolali rozsiahle skartácie a manipulácie s archívmi ŠtB. Manipulácie a krádeže spisového materiálu ŠtB sa diali aj na Slovensku a súviseli so slovenským ministrom vnútra Vladimírom Mečiarom. Lustrovanie ústavných činiteľov začala bez zákonných podkladov vykonávať Kancelária prezidenta republiky i vnútorná a organizačná správa FMV - tajne lustrovaní boli i prezident, členovia všetkých vlád i poslanci. Lustrácie vyvolali vážne politické napätie, vniesli do spoločnosti silné morálne dilemy a mali dlhodobý negatívny vplyv na spoločenský i súkromný život zúčastnených (napr. Jána Budaja). V ďalších obdobiach prebiehali lustrácie podľa lustračného zákona a mnohí lustrovaní boli na jeho základe po čase súdne rehabilitovaní. Problematika lustrácií sa na Slovensku výrazne premietla do vzniku a činnosti Ústavu pamäti národa.

## Referencie


## Pozri aj
* Lustračné osvedčenie

## Iné projekty

Kategória:Nežná revolúcia
Muži 28. októbra

**Muži 28. októbra** je ustálené historiografické pomenovanie pre skupinu organizátorov a vedúcich osobností protihabsburského štátneho prevratu v Prahe 28. októbra 1918. 

Bola to skupina členov Národného výboru československého a jeho predsedníctva, signatárov prvých dokumentov, ktorými sa zriadil nový česko-slovenský štát. 
 

## Členovia
Za Mužov 28. októbra označuje literatúra Aloisa Rašína, Františka Soukupa, Jiřího Stříbrného, Vavra Šrobára a Antonína Švehlu.
 

## Referencie


Kategória:Prvá česko-slovenská republika
Kategória:Dejiny Česko-Slovenska
Kategória:28. október
Barákova komisia

**Barákova komisia** bola komisia ÚV KSČ pre preskúmanie zákonnosti niektorých súdnych prípadov, ktoré sa uskutočnili v Československu od nástupu KSČ v roku 1948 z hľadiska výšky trestov. Pretože sa zaoberala len otázkou výšky trestov a nie otázkou viny, šlo skôr o komisiu revíznu a nie rehabilitačnú. Ustanovená bola 10. januára 1955 a jej činnosť trvala až do roku 1957. Na jej čele stál vtedajší minister vnútra Rudolf Barák. Činnosť komisie bola spočiatku tajná a podklady získavala bez zákonného podkladu pod rôznymi inými zámienkami.

Výsledkom komisie bolo zmiernenie relatívne malého množstva trestov udelených v politických procesoch 50. rokov (čo v niektorých prípadoch viedlo k prepusteniu väznených). Niektoré prípady boli vyriešené udelením amnestie. Komisia však bola zameraná len na procesy v rámci KSČ a jej závery nesmerovali proti strane ale len voči jej neurčitým členom. To bolo spôsobené mimo iné tým, že väčšina osobností, ktoré sa na procesoch podieľali ešte zastávali svoje úrady, alebo sa priamo podieľali na práci komisii (aj samotný Barák). Na druhej strane komisia oficiálne zistila viaceré pochybnosti, či informácie o psychickom nátlaku a mučení, ktoré výrazne spochybňovali spravodlivosť a právoplatnosť procesov.

V nadväznosti na Barákovu komisiu bol Rudolf Barák 5. apríla 1956 menovaný aj vedúcim tzv. komisie C, ktorá mala za úlohu sa zvlášť zaoberať prípadom Slánsky a spol. Potreba prešetrenia prípadu prichádzala najmä zo zahraničia, kde sa podobné prešetrenia ikonických procesov vnútri strany tiež uskutočnili. Prípad so Slánským bol síce prekvalifikovaný, zároveň však potvrdený ako oprávnený.

Barákova komisia sa zaoberala aj slovenskými komunistickými politikmi uväznenými v rámci tzv. procesu s buržoáznymi nacionalistami. Samotný pomerne čerstvý prípad komisia ešte v roku 1955 potvrdila, bola však prerušená väzba Ladislava Novomeského a jeho prípad bol posunutý na súd, ktorý Novomeského následne v roku 1956 pre údajné "dobré správanie a odsedenie si polovice trestu" oslobodil.

V 60. rokoch sa uskutočnila druhá rehabilitačná komisia (Kolderova komisia), v rámci ktorej bola Barákova komisia prešetrená a podrobená kritike. Rudolf Barák, vedúci komisie bol zároveň uznaný za zodpovedného za nespravodlivý prístup komisie k otázke rehabilitácií, a následne bol odsúdený k 15 rokom väzenia pre trestný čin sabotáže a rozkrádania socialistického majetku.

## Referencie

## Pozri aj
* Politické procesy na Slovensku
* Zoznam osôb popravených z politických dôvodov v komunistickom Československu

Kategória:Komunistická strana Česko-Slovenska
Kategória:Rehabilitácie vykonštruovaných procesov v Česko-Slovensku
Kategória:1955 v Česko-Slovensku
Kategória:1956 v Česko-Slovensku
Kategória:1957 v Česko-Slovensku
Pillerova komisia

**Pillerova komisia** bola rehabilitačná komisia, ktorá pôsobila v rokoch 19681969, t.j. počas tzv. Pražskej jari. Jej úlohou bola rehabilitácia nespravodlivo odsúdených osôb z perzekučných procesov v 50. rokoch 20. storočia. Pre udalosti nasledujúce po 21. auguste 1968 však nemala pre svoju činnosť dostatok priestoru a podpory zo strany KSČ a jej pôvodný cieľ nebol dosiahnutý.

## Komisia
Komisia bola ustanovená začiatkom apríla 1968. Pretože šlo o pálčivú funkciu, hľadal sa jej vedúci dlhší čas. Nakoniec bol za vedúceho komisie menovaný Jan Piller, vtedajší vedúci tajomník KSČ v Stredočeskom kraji. Ďalšími členmi komisie boli Marie Sedláková, Marie Miková, Oldřich Rákosník, Milan Hladký, František Krajčír, Jindřich Uher, Jiří Rypel, Leopold Hoffman, Jaroslav Frýbert, Štefan Infner a historik Karel Kaplan. Pravdepodobne Kaplan po mesačnom váhaní komisie presadil vytvorenie rozsiahleho tímu odborníkov, ktorí mali vypracovať základ správy komisie. 

Pôvodná úloha komisie podobne ako predchádzajúce komisie (Barákova, Kolderova a z nej vyčlenená barnabitská) sa mala zamerať iba na komunistických funkcionárov. Väčšina z nich však už oslobodená bola, časť z nich už nežila. Komisia preto svoju úlohu sama rozšírila aj na nekomunistov. Komisia následne vydala asi 2 000 stranovú správu, ktorá však bola viackrát revidovaná. Správa sa mimo iného kriticky vyjadrovala voči sovietskym poradcom, ktorý v Československu od roku 1949 pôsobili.

Správa bola predložená Alexandrovi Dubčekovi, ktorý ju prijal a požiadal jej tvorcov o mlčanlivosť, kým o správe nerozhodnú príslušné orgány. Správa však následne bola prejednaná až 6. mája 1969, keď už bolo vedenie KSČ v rukách Gustáva Husáka a normalizačného prúdu. Výsledok komisie bol kriticky zamietnutý. Následne vznikla nová komisia, ktorá mala rozhodnutie Pillerovej komisie prepracovať a otázku rehabilitácií zo strany komunistov navždy uzavrieť. Nová komisia sa vrátila k záverom Kolderovej komisie z rokov 19621963.

## Pozri aj
* Politické procesy na Slovensku
* Zoznam osôb popravených z politických dôvodov v komunistickom Československu

## Referencie

Kategória:Komunistická strana Česko-Slovenska
Kategória:Rehabilitácie vykonštruovaných procesov v Česko-Slovensku
Kategória:1968 v Česko-Slovensku
Kategória:1969 v Česko-Slovensku