Čcheng-tu J-7

**Čcheng-tu J-7** (; ; v kóde NATO: „**Fishcan**“) je jednomotorové stíhacie lietadlo, ktoré je čínskou kópiou sovietskeho MiGu-21F-13.

## Vznik a vývoj
thumb|right|Pohľad zhora na J-7I

V roku 1961 sa Sovietsky zväz dohodol s Čínou na prevode technológie stíhacieho lietadla MiG-21F-13 vrátane jeho prúdového motoru R-11F-300. Následne bolo Číňanom odovzdaných niekoľko hotových stíhačiek MiG-21F-13, súpravy dielov na výrobu niekoľkých ďalších lietadiel a časť technickej dokumentácie potrebnej pre montáž týchto strojov. Avšak ešte predtým ako bola Číne odovzdaná kompletná dokumentácia, začali sa vzťahy medzi oboma krajinami zhoršovať, čo viedlo k zrušeniu licencie a technickej podpory zo strany ZSSR.

Napriek absencii sovietskej vedecko-technickej podpory a nekompletnej dokumentácii sa Čína začiatkom roku 1964 rozhodla reverzným inžinierstvom zostrojiť kópiu MiGu-21. Hoci sa čínski konštruktéri potýkali s obrovskými ťažkosťami, začiatkom novembra 1965 sa im podarilo dokončiť výrobu prvého čínskeho MiG-21F-13, ktorý dostal označenie J-7. Toto prvé lietadlo bolo použité len pre statické skúšky, ktorých výsledky sa aplikovali pri výrobe druhého prototypu. Práce na jeho vývoji a montáži postupovali pomerne rýchlo a 17. januára 1966 sa začali letové skúšky novej J-7. V júni 1967 boli letové skúšky dokončené a to aj napriek tomu, že čínska kópia sovietskeho motoru R-11F-300, nazvaná WP-7, nebola príliš spoľahlivá.

Sériová výroba nových stíhačiek sa začala v roku 1967, avšak Čína v tej dobe nutne potrebovala valuty. Preto bolo prvých 12 lietadiel pod označením **F-7A** predaných Albánsku a o rok neskôr bolo ďalších 15 dodaných Tanzánii. A hoci čínske letectvo zúfalo potrebovalo moderné stíhacie lietadlá, v tej dobe prebiehajúca kultúrna revolúcia spôsobila, že výroba J-7 bola pozastavená. 

Prvý sériovo výrobný variant pre čínske letectvo vzlietol až v júni 1976 a niesol označenie **J-7I**. Hlavným rozdielom tohto lietadla v porovnaní s predprodukčnou verziou J-7 bolo, že kanónová výzbroj stíhačky pozostávala nie z jedného, ale dvoch kanónov kalibru . Vo verzii J-7I však bol nakoniec vyrobený len obmedzený počet lietadiel a produkcia bola čoskoro pozastavená z dôvodu problémov s kvalitou.

Vzhľadom k tomu, že čínske letectvo nutne potrebovalo moderné stíhacie lietadlá, ktoré by nahradili celé letky zastaraných stíhačiek J-5 a J-6, bola výrobná linka J-7 opätovne otvorená na začiatku osemdesiatych rokov 20. storočia. Závod Čcheng-tu začal produkovať lietadlá vo vylepšenej verzii **J-7B** (pôvodne známeho ako **J-7II**), ktorej prototyp bol dokončený v roku 1978. Konštruktéri rezignovali na systém regulácie prívodu vzduchu a namiesto toho použili len stacionárny centrálny kužeľ. Očakávané zníženie letových výkonov bolo kompenzované modernizovaným motorom WP7B, ktorého ťah sa zvýšil približne o 20%. Aby sa zvýšil dolet stíhačky, bola vyvinutá nová externá palivová nádrž s objemom 720 litrov, ktorá bola zavesená na centrálnom pylóne. Pôvodné vystreľovacie sedadlo "SK" bolo nahradené novým sedadlom "Typ 2", ktoré umožňovalo pilotovi opustiť lietadlo pri rýchlostiach od /h do /h. Výzbroj J-7B bola rozšírená o riadené protilietadlové strely krátkeho doletu PL-2, ktoré boli čínskym variantom sovietskych R-3S. PL-2 mala dolet  a dokázala zostreliť nepriateľskú stíhačku iba zo zadnej polosféry. Lietadlo malo pod každým krídlom jeden závesný bod, mohlo tak niesť dvojicu rakiet vzduch-vzduch alebo voľne padajúcich bômb.

J-7B a jeho neskoršie derivácie boli v rokoch 1980 a 1990 vyrobené vo veľkom počte nielen pre čínske ozbrojené sily, ale aj pre zahraničných zákazníkov. Výroba trvala až do polovice deväťdesiatych rokov, kedy bola nahradená výkonnejšou J-7E.

V rokoch 1991 až 1996 sa spustila sériová výroba verzie **J-7C (J-7III)**, ktorá bola poháňaná výkonnejším motorom WP-13. Lietadlo bolo vybavené novým vystreľovacím sedadlom Typ 4, ktoré umožňovalo pilotovi katapultovať sa pri nízkej rýchlosti a nulovej nadmorskej výške. Dvojica kanónov kalibru  bola nahradená kanónmi kalibru . Pod krídlami pribudol ďalší pár závesných bodov, čím sa ich počet zvýšil na päť. Lietadlo tak mohlo niesť  výzbroje a paliva v externých nádržiach. Okrem PL-2 mala stíhačka integrované aj modernejšie strely s infračerveným navádzaním PL-5. Táto riadená strela dokázala zničiť vzdušné ciele stále iba zo zadnej polosféry, ale jej dolet sa zvýšil na . Najvýznamnejším vylepšením však bol palubný rádiolokátor JL-7, ktorý umožňoval detekciu vzdušných cieľov na vzdialenosť  a ich automatické sledovanie na vzdialenosť . V tej dobe nešlo síce o prevratné parametre, keďže radar sovietskeho MiGu-29 alebo americkej F-16A detegovali vzdušné ciele až na , ale z hľadiska rozvoja schopností lietadiel J-7 išlo jednoznačne o pokrok.

V roku 1993 zaviedlo čínske letectvo vylepšenú verziu označovanú ako **J-7E**. Stíhačka sa od svojich predchodcov odlišovala hlavne zväčšeným krídlom a výkonnejším motorom WP-7F. Obe tieto konštrukčné zmeny umožnili mierne zlepšiť letové charakteristiky stroja. Na dvojici vonkajších závesných bodov pod krídlami mohli byť zavesené externé palivové nádrže s objemom 480 litrov, čím sa zvýšil dolet stíhačiek. Do výzbroje lietadla pribudla nová protilietadlová strela s infračerveným navádzaním PL-8. Išlo o licenčnú kópiu izraelskej strely Python-3, ktorá už na rozdiel od PL-2 a PL-5 dokázala zostreľovať vzdušné ciele aj z prednej polosféry. J-7E bola opäť vyzbrojená ťažšími kanónmi Typ-30-1 kalibru , pričom každý mal palebný priemer 60 nábojov.

V roku 2004 zaviedlo čínske letectvo verziu **J-7G**, z ktorej sa do roku 2007 vyrobilo 48 kusov. Stíhačky sú vybavené radarom čínskej výroby KLJ-6E, ktorý je licenčnou kópiou talianskeho radaru Pointer-2500, vyvinutého na základe izraelského Elta Electronics EL/M-2001. Rádiolokátor KLJ-6E je schopný sledovať ciele na pozadí zeme na vzdialenosť . Pilot môže zacieliť strely PL-8 pomocou prilbového zameriavača, vyrobeného v Číne na základe ruskej licencie. Stíhačky sú vybavené aj rádiovým výškomerom, radarovým varovným systémom, výmetnicami infračervených klamných cieľov a transpondérom Typ III.

## Používatelia
 **[[Bangladéš]]**
:Bangladéšske vzdušné sily
 **[[Čína]]**
:Vzdušné sily Čínskej ľudovej oslobodzovacej armády
:Vzdušné sily Námorníctva Čínskej ľudovej oslobodzovacej armády
 **[[Egypt]]**
:Egyptské vzdušné sily
 **[[Irán]]**
:Vzdušné sily Iránskej islamskej republiky
 **[[Kórejská ľudovodemokratická republika]]**
:Vzdušné sily Kórejskej ľudovej armády
 **[[Mjanmarsko]]**
:Mjanmarské vzdušné sily
 **[[Namíbia]]**
:Namíbijské vzdušné sily
 **[[Nigéria]]**
:Nigérijské vzdušné sily
 **[[Pakistan]]**
:Pakistanské vzdušné sily
 **[[Srí Lanka]]**
:Vzdušné sily Srí Lanky
 **[[Sudán]]**
:Sudánske vzdušné sily
 **[[Tanzánia]]**
:Tanzánijské vzdušné sily
 **[[Zimbabwe]]**
:Vzdušné sily Zimbabwe

## Špecifikácie (J-7G)
### Technické údaje
* **Posádka:** 1
* **Dĺžka:** 
* **Rozpätie:** 
* **Výška:** 
* **Hmotnosť prázdneho lietadla:** 
* **Vzletová hmotnosť:** 
* **Maximálna vzletová hmotnosť:** 
* **Pohonná jednotka:** 2 × dvojprúdový motor Li-jang (LMC) Wo-pchen-13F s prídavným spaľovaním
**suchý ťah 44.1kN
**ťah pri forsáži 66,7 kN

### Výkony
* **Maximálna rýchlosť:** Mach 2.0 
* **Akčný rádius:** 
** (s dvomi strelami vzduch-vzduch a tromi externými palivovými nádržami s objemom 720 litrov pri rýchlosti Mach 1.5)
** (s dvomi bombami a tromi externými palivovými nádržami s objemom 720 litrov)
* **Dostup:** 
* **Stúpavosť:** /s
* **Maximálne preťaženie:** -3,0/+8 g

### Výzbroj
* 2× kanón Type 30-1 kalibru  
* 5 závesných bodov (4 x pod krídlami, 1 x pod trupom) s nosnosťou do 
** **Rakety vzduch-vzduch:** 
*** PL-8
*** PL-9
** **Rakety vzduch-zem:**
***neriadené rakety kalibru  alebo 
** **Bomby:**
*** neriadené bomby s hmotnosťou , , , 

## Referencie

## Pozri aj
* Mikojan-Gurevič MiG-21

Kategória:Lietadlá Čcheng-tu
Kategória:Čínske stíhacie lietadlá