open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hlavná stránka

Ak pokladáte Wikipédiu alebo sesterské projekty za užitočné, prosím zvážte poskytnutie daru. Dary sú primárne určené na nákup vybavenia serverov.
Zoznam štátov

Toto je **zoznam [[štát]]ov**.

## Pozri aj
* Geografia
* Zoznam hlavných miest

## Externé odkazy
* Štandardizované názvy nezávislých štátov 
* Oficiálne slovenské názvy štátov, ich rôznych oblastí, hlavných miest, a administratívnych centier, stav 2019
* Aktuálne oficiálne PREMENOVANIA slovenských názvov, stav 2000

!
Literatúra

**Literatúra** (z latinčiny *litteratura* = písmo / jazykoveda) :
* a) (tiež **písomníctvo** alebo **slovesnosť** alebo **slovesná tvorba**) je súhrn všetkých písmom zaznamenaných textov (vrátane technických textov, korešpondencie a pod.)
* b) v užšom zmysle je to len umelecká literatúra

## Delenia
**Podľa funkcie:**
* a) umelecká literatúra = krásna literatúra: Sú to písané texty zamerané na vyvolanie estetického účinku u čitateľa. Zaraďuje sa sem aj ľudová slovesnosť (teda texty majúce pôvodne len ústnu podobu). Pojem beletria bol pôvodne rovnoznačný s umeleckou literatúrou, dnes označuje len umeleckú prózu.
* b) vecná literatúra: Ostatná literatúra

**Podľa pôvodu:** slovenská, nemecká, anglická atď.

**Podľa vývinu:** stredoveká, romantická, súčasná atď.

**Podľa iných kritérií:** literatúra faktu, literatúra pre deti a mládež a pod.

## Vývoj literatúry
Sú zmeny literatúry v historickom slede, vývojové premeny v literárnej štruktúre. Ľudia nezačínajú vždy znova od začiatku, ale tak, že nadväzujú (často aj podvedome) na činnosť predchádzajúcich generácií a využívajú ich skúsenosti. Preto aj diela, ktoré sú výsledkom literárnej činnosti, sú vo
vzájomnej súvislosti: buď sa podobajú dielam už vytvoreným alebo sa od nich odlišujú. Zmeny zasahujú všetky zložky literárnej štruktúry, výstavbu tematickú, jazykovú i kompozičnú, a týkajú sa diela ako celku. Premieňajú sa dominanty, na pozadí starých žánrov vznikajú nové. Východiskom pre pochopenie premien v literatúre je človek.

## Literatúra - druhy/príklady

## Zoznamy spisovateľov
*Pozri: [[Zoznam spisovateľov]]*

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam literárnych pojmov
* :Kategória: Literatúra podľa štátu

## Iné projekty

## Externé odkazy

* Britannica - Literature
Hudba

thumb|Notový zápis hudby
[thumb|Koncert v [Salzburgu]]
**Hudba** sa vo všeobecnosti definuje ako špecifická ľudská aktivita, ktorá sa pomocou v priestore a čase charakteristicky zoskupených tónov a zvukov a na základe spoločenských skúseností usiluje o (hlavne estetickú) komunikáciu. Hudba je konkrétnejší druh umenia, ktorého výrazovými prostriedkami sú tóny a základnými komponentmi harmónia, melódia, rytmus a farba. Podľa Cassiodora je hudba matematická veda.

## Členenia
zdroje
### Podľa zvukového materiálu
* vokálna (ľudský hlas)
* inštrumentálna (hudobné nástroje)
** symfonická
** komorná
** dychová

### Podľa funkcie
* posluchová (absolútna, programová)
* dramatická
* úžitková
** tanečná
** pochodová
**obradná
**kultová (liturgická, cirkevná)

### Podľa pôvodu
* ľudová
* umelá

### Podľa umeleckého zamerania
* ľudová hudba 
* populárna hudba
* umelecká (vážna) 

alebo tiež 
* artificiálna 
* nonartificálna 

### Podľa témy
* náboženská hudba
* svetská hudba

## Dejiny hudby

## Slovenská populárna hudba

Slovenská populárna hudba, v zmysle pop music, sa začala rozvíjať v tridsiatych rokoch dvadsiateho storočia. Každé obdobie je charakteristické nástupom rôznych generácii či už hudobníkov, skladateľov, alebo textárov.

## Hudobná veda

Hudba je schéma zvukov,ktoré sú vytvorené rôznymi hudobnými nástrojmi.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy

* Hudba. In: Filit
* Rukopisná kronika hudobnej školy v Bratislave z rokov 1919 - 1991, doplnená výstrižkami z dobovej tlače : ''Kronika 1. hudobnej školy v Bratislave na Františkánskom námestí č. 2'' .1919 - 1991. 821 s. Rukopis. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
RTFM

**RTFM** je skratka v internetovom slangu pre frázu *Read The Fucking Manual* (po slovensky *Prečítaj si ten po***aný manuál*). Používa sa ako reakcia na otázku, na ktorú existuje ľahko dostupná odpoveď v patričnej dokumentácii a naznačuje, že osoba, ktorá ju vyslovila, mrhá čas ostatných ľudí.

## Menej pejoratívne varianty
Namiesto vulgárneho slova *fucking* (slov. *poondiaty), ktoré veľa ľudí považuje za urážajúce, sa niekedy zvykne skratka RTFM vysvetľovať ako *Read The Foolish Manual* (slov. *Prečítaj si ten hlúpy manuál*). Známe sú aj ďalšie slová začínajúce sa na písmeno *F*, ktoré nahrádzajú pôvodný vulgarizmus: *friendly* (*priateľský*), *fine* (*výborný*) a sú menej pejoratívne. Občas sa písmeno *F* úplne vynecháva a vzniká skratka RTM - *Read The Manual* (*Prečítaj si manuál*).

== Podobné frázy ==
V [[hacker]]skom slovníku sa vyskytuje odvodenina RTFS - *Read The Fucking Source* (*Čítaj ten po***aný zdrojový kód*) a RTFB - *Read The Fucking Binary* (*Čítaj tú po***anú binárku*).

Na [[server]]i [[Slashdot]] sa často používa skratka RTFA - *Read The Fucking Article* (*Čítaj si ten po***aný článok*), ktorá sa zvyčajne používa pri účastníkovi diskusie, ktorý pošle diskusný príspevok, z ktorého je jasné, že článok ešte nečítal. Iný variant, po prvý raz zaznamenaný na sieti [[Usenet]] v roku 1996, je STFW - *Search The Fucking Web* (*Prehľadaj ten po***aný web*). Konkrétnejšia podoba je UTFG - *Use The Fucking Google* (*Hľadaj na po***anom Google'').

## Externé odkazy
* Ako sa pýtať múdro (en)

Kategória:Internetový slang
Taekkyon

**Taekkyon** (slovenská výslovnosť "thäkkjon, kor. 택견]) je starý kórejský bojový šport v ktorom sú povolené kopy a zametania, ktoré majú za cieľ zraziť protivníka na zem. Turnaje mali často amatérsky charakter a zúčastňovali sa na nich obyčajní ľudia, podobne ako na boxerských súbojoch v starom Anglicku. Často ho trénovali nevzdelaní dedinčania a neraz mal charakter rodovej rivality. Taekkyon bol zakázaný na začiatku 30. rokov 20. storočia japonskými okupačnými zákonodarcami a od tej chvíle začal pomaly zanikať. 

V 50-tych rokoch 20. storočia takmer úplne zmizol. Nažive zostal iba jediný majster - Duk Ki Song. Predpokladá sa, že taekwondo vďačí za svoju súčasnú popularitu práve taekkyonu vďaka podobnému názvu, pretože konkurenčné bojové športy - tangsudo a kongsudo, ktorých názvy majú japonský pôvod, neboli veľmi obľúbené z dôvodu protijaponských nálad. Taekkyon sa koncom 20. storočia v Južnej Kórei opäť obnovil vďaka pôsobeniu Songa, ktorého kórejská vláda poverila zachovať tento šport, ako súčasť národného kultúrneho dedičstva.

Niektorí historici taekwondo zastávajú názor, že tvorcovia tohto športu praktizovali taekkyon, techniky taekkyonu však nemajú veľa spoločného s taekwondom. V taekkyone dominujú techniky slúžiace na to, aby bol súper zbavený rovnováhy, zatiaľ čo v taekwonde prevažujú techniky silných kopancov z výskoku a otočky na horné partie protivníkovho tela.

## Externé odkazy
* Traditional Taekkyon association 
* Gyorryun Tekkyun association
* Korean Taekkyon association 
* Eastern martial arts Taekkyon 
* Filmy o taekkyon 

Kategória:Kórea
Kategória:Bojové umenia
Kategória:Nehmotné kultúrne dedičstvo ľudstva
História

**História** môže byť:
* dejiny
* historická veda
* historiografia (zapisovanie dejín)
* v užšom zmysle časť dejín, pre ktoré už existovali písomné pramene, resp. časť historickej vedy spracúvajúcej len písomné pramene (opak prehistórie)
* príbeh
* priebeh deja nejakej udalosti

## Pozri aj
*historiografia (dejepisectvo)
*archeológia
*Historický portál

## Iné projekty
George Boole

**George Boole** (* 2. november 1815, Lincoln, Spojené kráľovstvo – † 8. december 1864, Cork) bol anglický logik a matematik. Vymyslel systém na ohodnotenie pravdivostných hodnôt výrazov zložených z logických spojok AND, OR, NOT a logických premenných nadobúdajúcich iba dve hodnoty – 1 (PRAVDA) a 0 (NEPRAVDA).

## Životopis
Od svojho otca dostal základy vzdelania v matematike, jazyky študoval sám (od svojich 14 rokov ovládal gréčtinu, francúzštinu a nemčinu). Od svojich 15 rokov sa živil vyučovaním, pomáhal v knižnici. Ako samouk študoval diela Newtona, Lagrangea a ďalších. Stal sa knihovníkom vo vedeckom ústave, tým získal prístup k publikáciám Royal Society a mohol sledovať aktuálnu vedeckú problematiku a zapojiť sa do jej riešenia.
Prvú vedeckú prácu napísal už v roku 1835. Najprv sa zaujímal o diferenciálne rovnice, vložil do ich riešenia operátory. V dielach zverejnených v rokoch 1841-1843 rozvinul štúdium invariantov lineárnych transformácií, v roku 1844 bol vyznamenaný kráľovskou medailou za práce o operátoroch v analýze. V roku 1849 začal učiť ako profesor na novozaloženej Queen´s College v írskom Corku, aj keď nemal univerzitné vzdelanie. 

Boole vydal spis *Matematická analýza logiky* (1847), kde ukazoval, že logika by mala byť súčasťou matematiky, pretože môže mať svoj vzorec ako algebra.
Publikoval tiež práce o kvaterniónoch a po roku 1850 prešiel k problematike teórie pravdepodobnosti, a to v súvislosti s algebraizáciou logiky.
Okolo roku 1854 uverejnil svoju prácu: *The Calculus of Logic* v ktorej matematizoval logiku, formuloval axiómy a dal jej zákonom algebraickú formu. Booleova algebra a funkcie sa neskôr stali hlavným matematickým aparátom pri vývoji logiky a jej využitia v praxi. Princípy Booleovej algebry boli implementované do elektronických obvodov (v r. 1937 – Claudom Shanonnom). Tento spôsob sa nakoniec v roku 1950 stal štandardom v elektrotechnike.

Boole ako prvý úspešne zvládol program G. W. Leibniza z konca 17. storočia – vytvoriť symbolický vzorec, ktorý by nahradil (a zároveň kontroloval) usudzovanie. Jeho pôvodné spracovanie algebry logiky bolo však ešte príliš viazané na číselnú algebru a analýzu. Boole sa snažil interpretovať v logike i operácie odčítania a delenia, rozvoja logickej funkcie v nekonečné rady, tzv. neurčité výrazy 0:0 a pod. Neskorší autori nahradili jadro tejto algebry lepšou voľbou základných operácií. V dnešnom poňatí ju spracoval E. Schröder na konci 19. storočia, nazval ju preto právom Booleovým menom. V roku 1857 bol Boole zvolený za člena Royal Society.
Zomrel ako 49 ročný po ťažkom prechladnutí. Bol jednou z prvých obetí homeopatie (liečiť podobné podobným), keď jeho manželka liečila jeho prechladnutie oblievaním studenou vodou.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* George Boole

Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Anglickí matematici
Kategória:Členovia Kráľovskej spoločnosti
Kategória:Priekopníci informatiky
Tibetská kniha mŕtvych

náhľad|Časť originálu ''Bardo thödol''
**Tibetská kniha mrtvych**, v tibetčine བར་དོ་ཐོས་གྲོལ་ (*Bardo thödol*) – doslova „vyslobodenie v barde cez načúvanie“, je jedným zo základných diel tibetského budhizmu, ktorého autorstvo sa pripisuje Padmasambhavovi. Je to budhistický text tantrickej tradície.

Bardo thödol je úvod pre živých, ako premôcť smrť a ako sa môže proces umierania zmeniť na oslobodenie.

V tibestkom origináli titulu knihy sa slovo smrť nevyskytuje – slovo bardo označuje extrémnu situáciu, ktorú treba využiť. Témou tejto knihy je smrť a stav po smrti ako prostriedok spasenia (v budhistickom zmysle). Text knihy má čítať každý, alebo ešte lepšie počúvať z úst lámu – bardo je totiž oslobodenie počúvaním. Láma podporuje umierajúceho – najdlhšie 49 dní po smrti – mŕtveho, aby získal pochopenie, aby nevytváral novú karmu, ktorá núti k znovunarodeniu, ale získal slobodu od kolobehu utrpenia (samsára) a stal sa budhom.

Čítanie je prirodzene bez úžitku, keď sa Bardo necvičila v priebehu života, učenie sa nesmie zabudnúť, i keby človeka naháňali siedmi psi.

Tibetská kniha mŕtvych bola asi prvýkrát napísaná v 8. storočí na základe staršej ústnej tradície a počas nasledujících asi 6. storočí patrila k tajným, tzv. „zakopaným“ knihám, ktoré neprenikli na verejnosť. Na západe bola publikovaná pod názvom "Bardo Thödol - Liberation by Hearing on the After-Death Plane" až v roku 1927.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* FILIT – Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok.
* Text knihy po tibetsky 
* Text knihy po anglicky
* *Tibetská kniha mrtvých. Bardo thödol. Vysvobození v bardu skrze naslouchání.* Praha, Odeon 1991. 168 s.

Kategória:Budhizmus
Kategória:Tibetský budhizmus
Kategória:Sfilmované knihy
Padmasambhava

**Padmasambhava** (iné názvy: **Padmakara** (= Zrodený z lotosu, tib.pad ma 'byung gnas, vyslov: Päma Džungnä), **Saroruhavadžra** (= Vadžra zrodená z jazera, tib. mtsho skyes rdo rje), **Guru Rinpočhe** (= Drahocenný Guru, tib.gu ru rin po che), **Lobpön Rinpočhe** (= Drahocenný Guru, tib. slob dpon rin po che),  **Dordže Thöthengcal** (= Mocný náhrdelník z lebiek, tib. rdo rje thod phreng rtsal); 8. stor.) bol indický jogín, guru, predstaviteľ tantrizmu. 

O Padmasambhavaovi existuje tibetská legendárna tradícia: v histórii vadžrajány je zapísaný a uctievaný ako veľký jogín, ktorému sa podarilo démonov prastarého tibetského šamanistického bönu nielen spútať, ale aj postaviť do služieb Budhovho učenia; Padmasambhavu pozval z Indie do Tibetu tibetský kráľ Thisong Decän. V Tibete založil údajne prvý budhistický kláštor. Bol pravdepodobne pri počiatkoch uvedenia vadžrajánového budhizmu do Tibetu a považuje sa za zdroj učení starej školy (Rňing-ma-pa = Ňingmapa) prvej budhistickú školu v Tibete.

Pripisuje sa mu autorstvo prvej známej verzie Tibetskej knihy mŕtvych Bardo thödol.

## Externé odkazy

Kategória:Indickí filozofi
Tantrizmus

**Tantrizmus** alebo **tantra** (-sanskritský kmeň; sanskritský nominatív: **tantram**) je jeden z hlavných prúdov indického náboženstva, ktorý ovplyvnil už (neskoro) védsku literatúru a všetky indické filozofické systémy a spolupoznamenal náboženské kulty. 

Tantrizmus zastáva sakramentálny pohľad na skutočnosť, to znamená, že každý materiálny, psychický a duševný jav sa stáva symbolom pre božiu skutočnosť a tým prostriedkom spasenia.

Ďalšie podrobnosti o tantrizme pozri v článkoch o dvoch jeho podobách, a to:
* v hinduizme: tantrizmus (hinduizmus)
* v budhizme: budhistický tantrizmus (najmä vadžrajána)

## Externé odkazy
* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok

Kategória:Indické náboženstvá
Bönizmus

**Bönizmus** alebo **bon** je pôvodné tibetské náboženstvo s prvkami mnohých primitívnych náboženstiev, ako je uctievanie démonov, mágie, prirodných síl a čarodejnej moci kňazov. Neskôr bolo ovplyvnené budhizmom, pôvodný bönizmus však celkom nevymizol. Preto sa rozlišuje čierny (pôvodný) bönizmus a biely bönizmus (budhizmom očistený), zvaný bönpoizmus.

Bönizmus je predlamistické náboženstvo Tibeťanov. Budhizmus, prenikajúci do Tibetu, bol silne ovplyvnený bönizmom, takže z neho vznikla odroda budhizmu, ktorú nazývame lamaizmus. Ale aj bönizmus bol silne ovplyvnený budhizmom.

Pôvodný bönizmus má mnoho spoločného so sibírskym a mongolským šamanizmom a jeho písomníctvo je vlastným tibetským výtvorom alebo prekladom zo sanskritu.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Náboženské smery
Kategória:Tibet
Enzo Paci

**Enzo Paci** (* 18. september 1911, Monterado, Taliansko – † 21. júl 1976, Miláno) bol taliansky filozof, predstaviteľ fenomenológie.

Vo svojej relacionálnej fenomenológii tematizuje časovú usúvzťažnenosť transcendentálneho ego k prežitej minulosti ako k niečomu, čo je zásadne iné a čo predpredikatívne vymedzuje oporu pre všetky životné výkony.

## Bibliografia
* *Esistenzialismo e storicismo*, 1950 (Existencializmus a historizmus)
* *Il nulla e il problema dell'uomo*, 1954 (Nič a problém človeka)
* *Tempo e relazione*, 1954 (Čas a vzťah)
* *Funzione delle scienze e significato dell'uomo*, 1963 (Funkcie vied a význam človeka)
* *Relazioni e significati*, 1965 (Vzťahy a významy)
* *Idee per una enciclopedia fenomenologica*, 1973 Myšlienky pre fenomenologickú encyklopédiu)
* *Fenomenologia  e dialettica*, 1974 (Fenomenológia a dialektika)

## Literatúra
* Vita e verità. Interpretazione del pensiero di Enzo Paci, hg. v. S. Zecchi (Mailand 1991)

## Externé odkazy
* La lezione di Enzo Paci articolo di Giovanni Piana 
* Alfredo Civita, Bibliografia degli scritti di Enzo Paci 

## Zdroj
* 

Kategória:Talianski filozofi
Willard Van Orman Quine

**Willard Van Orman Quine** (* 25. jún 1908, Akron, Ohio, USA – † 25. december 2000, Boston, Massachusetts, USA) bol americký filozof, logik a matematik, predstaviteľ analytickej filozofie a filozofie vedy. 

Vyšiel z logického empirizmu Rudolfa Carnapa a ďalších filozofov, ktorí sa v 20. rokoch združili do Viedenského krúžku. Zastával eventistickú ontológiu.

## Životopis
* 1926 – prijatý na vysokoškolské štúdium na Oberlin College; za hlavný odbor si volí matematiku
* 1930 – jeseň, nastupuje ako doktorand na oddelenie filozofie Harvardovej univerzity
v Cambridgi v Bostone: venuje sa predovšetkým matematickej logike, ale čím ďalej, tým viac inklinuje k problémom čisto filozofickým
* 1932 – obhajoba doktorskej dizertácie 'Logic of Sequences: Generalization of Principia Mathematica (Logika sekvencií: zovšeobecnenie Principia Mathematica)'
* – koncom roka navštívil Prahu
* 1933 – opätovne v Prahe, kde sa prvý raz stretáva s R. Carnapom, ktorý bol v tej dobe profesorom pražskej nemeckej univerzity a najvýznamnejším predstaviteľom logického pozitivizmu alebo logického empirizmu. Carnap bol odvtedy pre Quine najväčší vzor a učiteľ, i keď sa Quine postupne v mnohom s Carnapom rozišiel
* 1940 – vychádza Quinova prvá významná kniha 'Mathematical Logic', v ktorej je podstatný filozofický kontext
* 1941 – sa Quine stáva pomocným profesorom (assistent professor) na Harvdardovej univerzite
* 1942 – 1945 – skužba v armáde
* 1948 – menovaný za riadneho profesora Harvardovej univerzity, uverejňuje slávny článok 'On What There is (O tom, čo je)'
* 1950 – Quine začína pracovať na svojom hlavnom diele 'Word and Object (Slovo a predmet)'
* 1953 – vychádza prelomový článok 'Two Dogmas of Empiricism (Dve dogmy empirizmu)'
* 60. roky – Quine zaujíma postavenie popredného svetového filozofa
* 1960 – výchadza súbor esejí 'Ways of Paradox (Cesty paradoxu)'
* 1969 – vychádza súbor esejí 'Ontological Relativity and Other Essays (Ontologická relativita a iné eseje)'
* 1973 – vychádza kniha 'Roots of Reference (Korene referencie)'
* 1979 – odchádza do dôchodku
* 1990 – vychádza kniha 'Pursuit of Truth (Hľadanie pravdy)

## Dielo
* *A System of Logistic*, 1934
* *Mathematical Logic*, 1940
* *Elementary Logic*, 1941
* *O Sentido da Nova Lógica*, 1944
* *On what there is*, 1948
* *Methods of Logic*, 1950
* *Two Dogmas of Empiricism*, 1951
* *From a Logical Point of View*, 1953
* *Word and Object*, 1960
* *Carnap and Logical Truth*, 1960
* *Set Theory asnd its Logic*, 1963
* *The Ways of Paradox and Other Essays*, 1966
* *Selected Logic Papers*, 1966
* *Replies*, 1968
* *Ontological Relativity and Other Essays*, 1969
* *The Web of Belief*, (spolu s S. Ullianom) 1970
* *Philosophy of Logic*, 1970
* *On the Reasons for Indeterminacy*, 1974
* *On Empirically Equivalent Systems of the World*, 1975
* *The Nature of Natural Knowledge*, 1975
* *Theories and Things*, 1981
* *The Time of My Life: An Autobiography*, 1985
* *Replies*, 1986
* *Quiddities. An Intermittently Philosophical Dictionary*, 1987
* *Hledání pravdy*, 1994

## Externé odkazy

Kategória:Filozofi USA
Kategória:Členovia American Philosophical Society
Kategória:Osobnosti z Akronu (Ohio)
Ontológia

**Ontológia** je filozofické učenie o bytí, filozofická disciplína, ktorá sa zaoberá bytím alebo súcnom ako súcnom. Predmetom ontológie je bytie. Za zakladateľa ontológie sa považuje Parmenides, zatiaľ čo slovo „ontológia“ vystupuje po prvý raz až začiatkom 17. storočia. Aristoteles sám hovoril o prvej filozofii a jeho nasledovníci o metafyzike. 

Ontológia ako učenie o súcne, čiže o tom, čo existuje, tvorí spolu s učením o božskom bytí, od vzniku filozofie centrum metafyziky. Obidve tieto oblasti metafyzického myslenia sa v antike a v stredoveku nerozlišovali: ich spoločným predpokladom bolo, že každé súcno možno určiť len prostredníctvom výkladu božského bytia. 

Systematické vymedzenie ontológie v podobe vedy, to znamená v súvislosti s najvšeobecnejšími určeniami bytia, významami bytia a pojmami bytia sa nachádza v diele Ch. Wolffa *Ontológia* (1730). 

Pojem ontológia sa okrem filozofie používa aj v iných oblastiach, a to najmä v súvislosti so sémantickým webom a organizovaním poznania.

## Filozofické názory
* Georg Wilhelm Friedrich Hegel - Ontológia tvorí spolu s noetikou a teológiou celok.
* Ján Letz - Ontológia je súčasťou filozofie reality.
* Stoicizmus - Ontológia je učenie o bytí ako súčasť fyziky.
* Václav Černík - Ontológia je veda o formách a zákonoch vývinu objektívneho bytia.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
* Ontology. A resource guide for philosophers


Kategória:Filozofia podľa predmetu
Novoplatonizmus

**Novoplatonizmus** (iné názvy: **neoplatonizmus**, **novoplatónstvo**, **neoplatónstvo**) je neskorá forma starogréckej filozofie, ktorá nasledovala po strednom platonizme, a v ktorej sa miešali antické prvky myslenia s náboženstvom a s orientálnou filozofiou; v tomto smere začal Plotinos v 3. storočí v spise Enneady pretvárať Platónovo učenie. Myslitelia, ktorí nadväzovali na Plotina, rozvinuli rôzne formy novoplatonizmu. Vplyv novoplatonizmu významne sprostredkúval Augustín z Hippa.

Predstavitelia novoplatonizmu sa pozerali na svet ako na veľký organický celok, ktorého súčasťou je človek, a v ktorom hrajú dôležitú úlohu vzájomné vzťahy.

## Externé odkazy
* 


Kategória:Filozofické smery
Kategória:Helenistická filozofia
Kategória:Eponymické termíny vo filozofii
Démokritos z Abdér

**Démokritos z Abdér** alebo **Demokritos z Abdér** alebo **Demokrit (z Abdér)** (* asi 460 – † 370 pred Kr.) bol starogrécky filozof, tvorca teoreticky značne rozpracovanej a až našu súčasnosť ovplyvňujúcej teórie atómov (2). Bol súčasníkom sofistov Sokrata a Platóna a vynikajúcim matematikom, čo ovplyvnilo aj podobu jeho diela, akejsi matematickej teórie hmoty: jestvujú len atómy a prázdno (priestor, nebytie), v ktorom sa atómy pohybujú.

Atómy sú malé, nepriestupné a ďalej nedeliteľné hmotné čiastočky, ktoré majú vlastný pohyb a tiaž, čím vytvárajú, vzájomne na seba narážajúc pohyb zvaný vír. Atómy sa dajú rozlíšiť podľa tvaru, polohy a dotyku (usporiadania). Pomocou toho Demokritos vysvetľuje kvalitatívnu diferencovanosť skutočnosti. Demokritos rozlišuje kvality, ktoré sú dané objektívne povahou atómov a povahou vecí, napr. tiaž, rozpriestranenosť, a kvality, na charaktere ktorých sa podieľa aj vnímajúci, ako napr. farby, vône a pod. 

Rozlišuje svetlé a temné poznanie. Svetlé je poznanie rozumom a temné, naopak, zmyslami.

Skladbu sveta, vecí, ktoré vnímame, možno pochopiť len rozumom, ktorý preniká do ich vnútra.
 

Demokritos podáva prísne deterministický výklad sveta: vysvetliť niečo znamená objaviť jeho príčiny.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok

Kategória:Grécki filozofi z klasického obdobia
Kategória:Predsokratici
Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 4. storočí pred Kr.
Kategória:Osobnosti na gréckych poštových známkach
Kategória:Osobnosti na gréckych bankovkách
Hans Küng

**Hans Küng** (* 19. marec 1928, Sursee, Švajčiarsko† 6. apríl 2021, Tübingen, Nemecko) bol švajčiarsky katolícky teológ a kňaz.

## Životopis
V rokoch 1948 až 1955 študoval filozofiu a teológiu na pápežskej univerzite Gregoriana v Ríme. V roku 1954 bol vysvätený za kňaza a v roku 1955 študoval na Sorbonne a na Katolíckom inštitúte v Paríži. Roku 1957 získal doktorát teológie. V rokoch 1957 až 1959 pôsobil ako kňaz v Hofkirche v Luzerne. Roku 1960 bol menovaný za riadneho profesora fundamentálnej teológie na univerzite v Tübingene. Predtým, v rokoch 1959 a 1960, učil na nemeckej univerzite v Münsteri. Roku 1962 ho pápež Ján XXIII. menoval za oficiálneho teologického poradcu II. Vatikánskeho koncilu. Od 1963 bol profesorom dogmatickej a ekumenickej teológie a riaditeľom Inštitútu pre ekumenický výskum na univerzite v Tübingen. 

Hans Küng bol prvým významným katolíckym teológom, ktorý od čias vzniku starokatolíckej cirkvi koncom 19. storočia spochybnil neomylnosť pápeža. Svoj názor k  tejto otázke zverejnil hlavne vo svojej knihe *Neomylný? Jedna otázka* (*Unfehlbar? Eine Anfrage* ISBN 3-545-22061-3), ktorá vyšla v roku 1970. Následne Svätá stolica v roku 1979 skonštatovala, že Künga nemožno viac považovať za katolíckeho teológa, v dôsledku čoho mu bolo začiatkom roku 1980 odňaté cirkevné povolenie na vyučovanie (*misio canonica*). Až do odchodu do dôchodku v roku 1996 zostal naďalej profesorom na univerzite v Tübingene a naďalej je katolíckym kňazom. Súčasne prednášal po celej Európe, je autorom početných diel, v ktorých sa venuje kresťanskej a ekumenickej otázke, ako i otázkam náboženstva všeobecne. 

Hans Küng vždy rozlišoval medzi tým, čo je v katolíckej cirkvi nadčasové a univerzálne a čo je len výsledkom ľudských snáh a záujmov. V teológii varoval pred absolutizáciou pozitívnej (afirmatívnej) teológie, ktorá by bez korektívu negatívnej teológie z Boha urobila iba projekciu našich predstáv, čo by viedlo k modloslužbe.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok

Kategória:Katolícki teológovia 20. storočia
Kategória:Katolícky teologický disent
Kategória:Absolventi Pápežskej univerzity Gregoriany
Kategória:Absolventi Sorbonny
Kategória:Vyučujúci na Eberhard Karls Universität Tübingen
Kategória:Švajčiarski univerzitní profesori
Kategória:Osobnosti z Kantónu Luzern
Kategória:Osobnosti Druhého vatikánskeho koncilu
Česká republika

**Česká republika** je:
* dlhý tvar oficiálneho názvu dnešného českého štátu, pozri Česko
* v minulosti: názov západnej časti Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky (19901992), pozri Česká republika (1990 – 1992)

## Pozri aj
* Česká socialistická republika
Transcendentalizmus

**Transcendentalizmus** je:
* 1. filozofické učenie v USA, ktoré vzniklo koncom 19. storočia ako reakcia na praktickú mentalitu amerických osadníkov ovplyvnenú budovateľským záujmom. Transcendentalizmus je hĺbavá, kontemplatívna filozofia kvietistického nádychu, nadväzujúca na nemecký idealizmus, na ducha puritanizmu, unitárstva, vegetarianizmu a abstinentizmu. Nepotlačiteľný temperament, humor a úplná myšlienková oslobodenosť od európskeho stredoveku jej však dodávajú zvláštne a nové čaro. Hlavným predstaviteľom transcendentalizmu je Ralph Waldo Emerson.
* 2. filozofia Kantova a jej rozvíjanie v poklasickej filozofii.

Podľa tomizmu predmet poznania *konštruovaný vedomím… je korelatívny s hľadiskom vedomia, s metódou poznania. Tomizmus vychádza z predpokladu, že štruktúrovanosť sa do skutočnosti vnáša vedomím, že logika skutočnosti je projekciou logiky myslenia do skutočnosti, ktorá sama osebe je významove neprehľadnou a neurčitou rozmanitosťou.*

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofické hnutia a smery
Kategória:Immanuel Kant
Kategória:Tomizmus
Ralph Waldo Emerson

**Ralph Waldo Emerson** (* 25. máj 1803, Boston, Massachusetts, Spojené štáty – † 27. apríl 1882, Concord, Massachusetts) bol americký filozof a spisovateľ.

Oboznámil Severnú Ameriku s nemeckým idealizmom. Sám seba označoval ako „nekonečného hľadača, ktorý nemá za sebou nijakú minulosť“, odmietal učenia filozofických škôl a filozofické systémy, bojoval proti materializmu a pragmatizmu.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi USA
Kategória:Spisovatelia USA
Kategória:Abolicionisti
Kategória:Osobnosti z Bostonu (Massachusetts)
Idealizmus

**Idealizmus** je filozofický smer, ktorý vychádza z tézy, že prvotným, čiže tým, od čoho závisí všetko ostatné, je niečo ideálne alebo duchovné, napr. idea, vedomie, duch, duša a pod.

## Koreň idealizmu
**Koreň idealizmu** je príčina vysvetľujúca vznik a existenciu idealizmu. O koreňoch idealizmu hovorí napr. Lenin, ktorý rozlišoval gnozeologické a triedne korene idealizmu.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 


Kategória:Filozofické smery
Materializmus

**Materializmus** je typ filozofickej reflexie, v kategoriálnej matrici ktorej dominuje spojenie kategórie hmoty a kategórie nestvorenosti alebo kategórie prvotnosti. Podľa materializmu všetko, čo existuje, je buď hmota sama alebo je vo svojej existencii od hmoty závislé. 

Materializmus je filozofický smer protikladný idealizmu.

## Iné projekty

## Externé odkazy


Kategória:Filozofické smery
Zoznam filozofických smerov

Toto je zoznam filozofických smerov:

## A
* anarchizmus
* antropológia filozofická 
* aristotelizmus
* atomizmus
* austromarxizmus
* averroizmus

## E
* eleati
* evolučný emergentizmus
* emotivizmus
* empiriokriticizmus
* empirizmus
* epikureizmus 
* existencializmus

## F
* fenomenológia
* filozofia analytická
* filozofia života

## H
* hedonizmus
* hermeneutika filozofická
* hylozoizmus

## I
* idealizmus
* idealizmus objektívny
* idealizmus subjektívny
* imanentizmus
* intuitivizmus
* iracionalizmus

## K
* konfucianizmus
* kynizmus

## M
* marxizmus
* marxizmus-anarchizmus
* marxizmus-leninizmus
* materializmus
* materializmus francúzsky 18. storočia
* materializmus vedecký

## N
* národníctvo
* neoexistencializmus
* neofreudizmus
* neomarximus
* neoplatonizmus
* neopozitivizmus
* neorealizmus
* neoštrukturalizmus
* neotomizmus
* stredoveký nominalizmus
* novohegelovstvo
* novokantovstvo
* novoplatonizmus
* novotomizmus

## O
* orfizmus
 
## P
* peripatetizmus
* postpozitivizmus 
* postštrukturalizmus 
* pozitivizmus
* pragmatizmus 
 
## R
* racionalizmus 
* racionalizmus kritický 
* realizmus kritický 
* realizmus stredoveký 
* realizmus krajný stredoveký 
* realizmus umiernený stredoveký

## S
* senzualizmus 
* skepticizmus 
* sofisti 
* stoicizmus 

## Š
* štrukturalizmus filozofický

## T
* tomizmus 

## Externé odkazy


Kategória:Zoznamy vo filozofii
Atomizmus

**Atomizmus** (zo ) je filozofický smer, podľa ktorého všetko dianie pozostáva z hry atómov, z ich spájania a oddeľovania, usporiadavania, presunov, priťahovania a vzájomného odrážania. Atómy sú častice, z ktorých pozostáva každá látka, predmet či teleso. Sú súčasťou väčších častí, molekúl. Prvým filozofom v oblasti atomizmu bol zrejme Démokritos z Abdér.

## Referencie

Kategória:Filozofické smery
Austromarxizmus

**Austromarxizmus** je filozofický smer - škola rakúskeho marxizmu, ktorá sa rozvíjala začiatkom 20. storočia. 

Kryštalizačným bodom hnutia bol spolok „Zukunft“ (Budúcnosť) založený v roku 1903, edícia „Marx-Studien“, ktoré vychádzali od roku 1904 a v ktorých boli uverejnené prvé významné diela austromarxistov, a časopis „Der Kampf“, ktorý bol desaťročia teoretickým orgánom rakúskej sociálnej demokracie. Najvýznamnejšími predstaviteľmi austromarxizmu boli: Max Adler, O. Bauer, R. Hilferding, K. Renner a Fr. Adler. Príslušnosť K. Kautského k tejto skupine je sporná. 

Špecifikum austromarxizmu ako pravého krídla v rámci marxistickej sociálnej demokracie je určené tým, že austromarxisti preberali od novokantovstva kriticko-transcendentálnu metódu a jedni viac, druhí menej opúšťali Hegelovu dialektickú metódu ako základ marxistickej dialektiky. Aplikácia kantovskej metódy viedla k tomu, že austromarxisti interpretovali marxizmus prevažne ako sociológiu, t. j. ako prísnu vedu o spoločnosti. Austromarxizmus tendoval k liberálnej koncepcii socializmu. Po vzniku Sovietskeho zväzu sa austromarxizmus začal štiepiť rôznymi smermi a po víťazstve nacizmu v Rakúsku došlo k tragickému koncu austromarxizmu.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Averroizmus

**Averroizmus** je smer stredovekej filozofie nadväzujúci na učenie Averroesa; obhajuje idey večnosti sveta, smrteľnosti duše, teóriu dvojakej pravdy. Averroizmus mal značný vplyv v 13. storočí vo Francúzsku (Siger Brabantský) a v 14. storočí a 16. storočí v Taliansku (padovská škola). 

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Kategória:Eponymické termíny vo filozofii
Eleatská škola

**Eleatská škola** je grécky filozofický smer, ktorý vznikol na rozhraní 6. storočia pred Kr. a 5. storočia pred Kr. v juhotalianskom meste Elea (lat. *Velia*). V učení dominuje myšlienka nemennej podstaty skutočného bytia a iluzórnosti všetkých vnímateľných zmien a rozdielov. V učení o poznaní podceňuje zmyslovú skúsenosť, dôraz kladie na rozumové poznanie. Argumenty eleatov (najmä Zenóna z Eley) proti možnosti pohybu sú okrem iného významným zdrojom dialektického myslenia.

## Učenie Eleatskej školy

Rozviklalo vieru v spoľahlivosť zmyslov; veci sú preludom i vo svojich premenách. To, čo je, nevzniká ani nezaniká, pretože vznik by musel byť vzídením z ničoho a to nie je možné; neexistuje zmena, je len večné trvanie. Len výsledky myslenia, ku ktorým sa dopracovávame rozumom, majú pravú existenciu.

## Zdroje
* 
* 

Kategória:Filozofické školy
Zénón z Eley

náhľad|Zenón z Eley
**Zénón z Eley** alebo **Zenón z Eley** (; * asi 490 pred Kr.† 430 pred Kr.) bol starogrécky filozof, predstaviteľ eleatskej školy (predsokratovské obdobie). Ako prvý začal používať vo filozofii formu dialógu. Do dejín filozofického myslenia sa zapísal najmä formulovaním apórií.

## Učenie Zenóna z Eley
Nadväzuje na Parmenidovo učenie s cieľom podložiť ho dôkazmi. Zenón uvádza štyri dôkazy nemožnosti existencie mnohosti vecí a štyri dôkazy nemožnosti existencie pohybu. Tieto dôkazy sa opierajú o myšlienku, že je možná reálna existencia len jedného, nezmeniteľného bytia, nezávislého od priestoru a času. Miesto je deliteľné donekonečna, pretože ho tvorí nekonečná nepretržitosť. Bod je nedeliteľným miestom, pretože sa vôbec nedá rozdeliť. V dôsledku toho je
pohyb nemožný.

## Život
O Zenónovom živote máme len málo presných informácií. Najviac biografických informácií sa dozvedáme z Platónovho dialógu nazvaného *[[Parmenides (dialóg)|Parmenides]]*. Platón v ňom opisuje Zenónovu a Parmenidovu cestu do Atén, keď mal Zenón približne 40 rokov, Parmenides asi 65 a Sokrates bol „veľmi mladý muž“. Ak predpokladáme, že Sokrates mal 20 rokov a ak zoberieme do úvahy, že Sokrates sa narodil v roku 470 pred Kristom, môžeme určiť približný dátum narodenia Zenóna na rok 490 pred Kristom. Platón tiež uviedol, že Zenón bol približne o 25 rokov mladší ako Parmenides.

Ostatné, menej presné informácie máme z diela Diogenesa Laertia, v ktorom sa uvádza, že bol synom Teleutagorasa, adoptívnym synom Parmenida a bol pravdepodobne zabitý tyranom z Eley.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

## Iné projekty

Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Predsokratici
Existencializmus

[thumb|Zľava dole: [Søren Kierkegaard|Kierkegaard, Dostojevskij, Nietzsche, Sartre]]
[thumb|[Simone de Beauvoir, Jean-Paul Sartre a Che Guevara na Kube v roku 1960.]]

**Existencializmus** alebo **filozofia existencie** je smer súčasnej filozofie (najväčší vplyv mal medzi rokmi 1920 – 1960), ktorý nadviazal o. i. na myslenie B. Pascala, S. Kierkegaarda, Unamuna, Dostojevského, Nietzscheho a Husserla.

## Úvod
Existencializmus v odmietavej reakcii voči metodologizmu a gnozeologizmu začiatku dvadsiatych rokov minulého storočia sústreďuje svoju pozornosť na ontologickú problematiku: bytie nie je podľa existencialistov ani empirická realita, ktorá nám je daná v zmyslovom vnímaní, ani racionálna konštrukcia, ktorú nám poskytujú vedy, ani inteligibilná realita, za ktorú ho považuje tradičná špekulatívna filozofia. Bytie je to, čo sa nám odhaľuje v našom vlastnom bytí (označovanom existencialistami ako existencia), a to ako niečo transcendentné, a javí sa nám alebo ho prežívame ako tajomstvo.

Interpretácia bytia a existencie sa u predstaviteľov existencializmu odlišuje v súlade s matricou kategórií, ktoré intervenujú v ich filozofickej reflexii: rozlišuje sa tzv. teistický existencializmus (kľúčovou a často zároveň explicitne fungujúcou kategóriou, ktorá tu intervenuje vo filozofickej reflexii, je kategória Boha) a tzv. ateistický existencializmus (v matrici kategórií intervenujúcich v jeho filozofickej reflexii buď nie je prítomná kategória Boha, alebo ak aj je prítomná, tak nemá kľúčové postavenie a neraz funguje iba implicitne).

## Delenie existencializmu
Existuje niekoľko spôsobov, ako deliť existencializmus. Jednou z možností je národnostné delenie (francúzsky existencializmus, nemecký existencializmus a pod.) Ďalšou z možností je delenie podľa významu kategórie boha vo filozofii jednotlivých existencialistov:
* **ateistický existencializmus** je existencializmus, v ktorého matrici kategórií intervenujúcich v jeho filozofickej reflexii buď nie je prítomná kategória boha, alebo ak aj je prítomná, tak nemá kľúčové postavenie a neraz funguje iba implicitne.
* **teistický existencializmus** je existencializmus, u ktorého predstaviteľov intervenuje v úvahách o podstate existencie človeka ako kľúčová kategória (osobného) boha.

## Predstavitelia existencializmu
* Nicola Abbagnano
* Otto Friedrich Bollnow
* Albert Camus
* Martin Heidegger
* Karl Jaspers
* Søren Kierkegaard
* Gabriel Madinier
* Gabriel Honoré Marcel
* Simone de Beauvoir
* Jean-Paul Sartre
* Lev Isaakovič Šestov
* Miguel de Unamuno
* Viktor Frankl
* Paul Bowles

## Literatúra
* 

## Externé odkazy


Kategória:Filozofické smery
Aristotelizmus

**Aristotelizmus** je filozofický smer - peripatetizmus - spôsob filozofovania opierajúci sa o Aristotela (cf. aj peripatetici); učenie pokračovateľov a stúpencov Aristotelovej filozofie.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Kategória:Eponymické termíny vo filozofii
Edmund Husserl

**Edmund Husserl** (* 8. apríl 1859, Prostějov, Predlitavsko, Rakúske cisárstvo – † 27. apríl 1938, Freiburg im Breisgau, Nemecká ríša) bol nemecký filozof, zakladateľ a hlavný predstaviteľ fenomenológie ako filozofického smeru a hnutia súčasnej filozofie. Bol žiakom Franza Brentana (1838-1917).

Husserlovo filozofické myslenie začína reflexiou matematiky a celkove ho možno charakterizovať ako sústavné rozširovanie a prepracovávanie fenomenológie, ktorú chápe – najmä od rokov 1910–1913 – ako radikálnu filozofiu.

Husserl odmieta psychologizmus, historizmus i metafyziku.

## Iné projekty

## Zdroj
* 

Kategória:Fenomenológovia
Kategória:Epistemológovia
Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Osobnosti z Prostějova
Tomizmus

**Tomizmus** je oficiálna katolícka filozofia; filozofická škola, ktorej zakladateľom je Tomáš Akvinský; tomizmus však nemožno stotožňovať s učením Tomáša Akvinského, pretože tomistická filozofia sa rozvíjala a aplikovala v stále nových otázkach aj po Tomášovi. Žriedlami tomizmu sú práce Aristotela a sv. Augustína, storočia kresťanského myslenia pripravovali jeho vznik.

## Dejiny
V 13. stor. tomizmus prevládol v dominikánskom ráde. Na prelome storočia mal už Tomáš v cirkevných školách mnoho žiakov a nasledovníkov, ktorí obhajovali jeho učenie proti odporcom a popularizovali ho. Strediskami tomizmu sa stávajú najprv Paríž a Neapol, neskôr Avignon.

Tomáš Akvinský bol vyhlásený za „knieža scholastikov“ a roku 1323 bol kanonizovaný. Jeho učenie dostalo názov „tomizmus“ a stalo sa základom katolíckej teológie a filozofie.

V 15. stor. sa scholastika prejavovala predovšetkým v tomistickej podobe. Tomizmus sa delil do dvoch smerov: na ortodoxný, odmietajúci akúkoľvek modernizáciu, a na „renesančný“, pripúšťajúci spojenie tomizmu s novými humanistickými prúdmi.

Snahou o aktualizáciu sa vyznačuje predovšetkým španielsky tomizmus, ktorý sa usiluje o rozvoj apologetiky z hľadiska nových potrieb cirkvi. Medzi španielskymi dominikánmi vyniká predovšetkým František de Vittoria, spomedzi jezuitov Francisco Suárez. Počnúc Suárezom (čiže od konca 16. stor.) až po prvé desaťročia 19. stor. ide v tomizme (podobne ako v scotizme či platonizujúcom augustinizme) o aktualizovanie jeho doktrínových základov zdedených po stredoveku a prispôsobovanie ich pokrokom novovekej vedy. 
 
„V súčasnosti tomizmus patrí medzi najprekvitajúcejšie smery ľudského myslenia; má dokonca mysliteľov viac, početnejšie strediská a značne väčší počet vedeckých časopisov ako ktorákoľvek iná filozofická škola.“ Tomisti neprijímajú všetko, čo učil sv. Tomáš.

Robert  Barron tvrdí, že Tomáš Akvinský používal filozofiu ako nástroj a nie ako základ teológie. Na rozdiel od pôvodných predstáv Tomáša Akvinského sa racionalistická neoscholastika viac drží fundamentalistického chápania vzťahu  medzi filozofiou a teológiou. Potom napríklad Karl Rahner vychádza zo skúsenosti človeka, ktorý sa ocitol v prítomnosti "absolútneho mystéria". Barron však odmieta použiť racionalizmus neoscholastiky napríklad na vtesnanie Ježiša do vlastných termínov.  Spolu s Balthasarom a Lubacom ukazuje na krásu nazerania na biblického Ježiša a zamilovanie si ho.

## Názov tomizmus
Názov "tomizmus" pochádza z mena sv. Tomáša Akvinského, ktorý sformoval základy tomizmu a vypracoval väčšinu jeho učení.

## Predstavitelia
*Józef Maria Bocheński
*Egídius Riman
*Henrich z Gentu

## Pozri aj
* byzantský tomizmus

## Externé odkazy
* 

## Literatúra
* Gilson, E.: *Le Thomisme*, 1919

## Referencie



Kategória:Filozofické smery
Kategória:Kresťanská teológia
Kategória:Eponymické termíny vo filozofii
Polostrov

thumb|Satelitná snímka polostrova Boso, Japonsko

**Polostrov** (iné názvy: **peninsula**, staršie [a po česky]: *poloostrov*) je časť pevniny alebo veľkého ostrova, ktorá výrazne a ďaleko vybieha do mora a aspoň z troch štvrtín je obklopená vodou mora. 

Príklady veľkých polostrovov: 
*v Európe: Pyrenejský polostrov, Apeninský polostrov, Balkánsky polostrov, Peloponéz,  Jutský polostrov, Škandinávsky  polostrov, Krymský polostrov;
*v Ázii:  Malá Ázia, Arabský polostrov, Predná India (Indický polostrov), Zadná India, Malajský polostrov, Kamčatka;
*v Amerike: Aljaška, Labrador, Kalifornský polostrov, Florida, Yucatánsky polostrov, La Guajira

## Zdroje

Kategória:Geomorfológia
Jadranské more

náhľad|Satelitný pohľad
náhľad|Jadranské more

**Jadranské more** (zriedkavo **Adriatické more**, skrátene **Jadran**, zastarano **Adria**) je polouzatvorené more Stredozemného mora, ležiace medzi Apeninským a Balkánskym polostrovom. Na juhu je Otrantský prieliv, široký , ktorý spája Jadran s Iónskym morom. More je dlhé asi 800, široké 150 až  a zaberá plochu asi . Najväčšiu hĺbku  dosahuje v južnej časti, no prevažujú hĺbky do . Teplota povrchových vrstiev vody v lete 2426&nbsp;°C, v zime 713&nbsp;°C, slanosť 3538&nbsp;‰.

## Ostrovy
Pobrežie Jadranu je veľmi odlišné: v južnej talianskej časti je nízke a piesčité, v severnej balkánskej časti je skalnaté s mnohými ostrovmi a útesmi. Oceánografický a rybársky ústav v Splite uvádza v Jadranskom mori 1 246 ostrovov, z toho 69 trvalo osídlených. Najväčšími ostrovmi sú: Krk, Cres, Brač, Hvar, Pag a Korčula.

## Krajiny a mestá
Jadranské pobrežie zdieľa: 
*  Taliansko: Terst, Benátky, Rimini, Bibione, Ancona, Pescara, Bari, Brindisi a Otranto
*  Slovinsko: Koper, Izola a Piran
*  Chorvátsko: Pula, Rijeka, Zadar, Šibenik, Split a Dubrovník
*  Bosna a Hercegovina: Neum
*  Čierna Hora: Herceg Novi, Kotor, Bar a Ulcinj
*  Albánsko: Drač a Vlora

## Pozri aj
* Chorvátske ostrovy

## Iné projekty

## Externé odkazy
* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok

## Zdroj


Kategória:Geografia Talianska
Kategória:Geografia Slovinska
Kategória:Geografia Chorvátska
Kategória:Geografia Bosny a Hercegoviny
Kategória:Geografia Čiernej Hory
Kategória:Geografia Albánska
Kategória:Moria Atlantického oceánu
Stredozemné more

::*Stredozemné more (s malým s) je aj typ mora, pozri [[stredozemné more (typ mora)]]*
thumb|Družicová snímka Stredozemného mora
right|thumb|Stredozemné more

**Stredozemné more** (po lat. *Mare Nostrum* – naše more, *Mare Internum* – vnútorné more) je vnútorné more Atlantického oceánu medzi Európou, Afrikou a západnými brehmi Ázie. Jeho rozloha je takmer štvrtinou Európy. Obmýva brehy 18 krajín. Gibraltárskym prielivom sa spája s vlastným Atlantickým oceánom, cez Dardanely s Marmarským morom, cez Bospor s Čiernym morom a cez Suezský prieplav s Červeným morom. 
Každé z morí Stredozemného mora má príbrežný prúd v smere hodinových ručičiek.

## Základné údaje
* rozloha: 
* najväčšia hĺbka  juhozápadne od polostrova Peloponéz.
* teplota vody: 
** priemerná teplota na povrchu vo februári: od 8 °C do 17 °C, v auguste 19 °C v Lionskom zálive a smerom na východ dosahuje až 27 – 30 °C.
** hlbinná teplota neklesá pod 13 °C, pretože do Stredozemného mora nepritekajú studené spodné vody z Atlantiku.
* slanosť vody: 36 promile na západe, 39,5 promile na východe
* významné prítoky: Níl, Ebro, Rhôna, Pád
* významné ostrovy: Sicília (najväčší a najľudnatejší), Baleáry, Sardínia, Korzika, Kréta, Malta, Cyprus, Egejské ostrovy
* pobrežiе:
** еurópske je výrazne členité a výbežky pevniny v podobe polostrovov a ostrovy vyčlenili samostatné okrajové moria
** africké je Ien mierne členité a nápadnejšie vnikajú doň len zálivy Veľká Syrta a Malá Syrta.
* okrajové moria: Ligúrske more, Tyrrhenské more, Jadranské more, Iónske more, Krétske more, Egejské more a Levantské more
* zálivy: najmä Lionský, Janovský, Tertský, Tarentský, Messénsky, Veľká Syrta a Malá Syrta.
* významné prístavy: Marseille, Janov, Neapol, Barcelona, Alexandria, Port Said, Bejrút, Pireus, Izmir, Solún.

## Charakteristika
Stredozemné more je pozostatkom niekdajšej sústavy oceánskych bazénov Tethys, z ktorej boli počas alpínskeho horotvorného procesu vyvrásnené mladé horské reťazce európskych pohorí. Oblasť Stredozemného mora je seizmicky veľmi aktívna, časté sú zemetrasenia, najmä v polostrovných územiach, ako aj aktívna vulkanická činnosť (Vezuv, Etna).

Príjemná subtropická klíma, slnečnosť, teplá voda a pekné pláže umožnili rozvoj cestovného ruchu. Svetoznáma je napr. Riviéra.

Fauna je bohatá a rôznorodá, pre rybolov sú dôležité sardinky, makrela, tuniak, ďalej sú to ustrice, langusty, koraly a pod.

Mnohé z prítokov (ako Pád) odvodňujú priemyselné oblasti, čím sa značne znečisťuje morská voda. V severných šelfových oblastiach Jadranského a Egejského mora sa ťaží ropa a zemný plyn. 

Oblasť Stredozemného mora je významná aj z historického hľadiska. Na jeho brehoch vznikli staroveké kultúry Egypta, Fenície, Kartága, Grécka a Ríma. Rozhodujúci význam malo Stredozemné more aj v stredoveku, stratilo ho však objavením námorných ciest do Indie a Ameriky. Jeho význam opäť vzrástol po výstavbe Suezského prieplavu.

## Iné projekty

## Zdroje


Kategória:Moria Atlantického oceánu
Ázia

right|Ázia z vesmíru|thumb
right|thumb|Počítačový model pohľadu z vesmíru
[thumb|Ázijské subregióny podľa [OSN:

]]

**Ázia** je súčasť Starého sveta, východná časť eurázijského dvojkontinentu na severnej pologuli, 44 579 000 km², asi tretina celej súše, medzi Severným ľadovým oceánom, Tichým oceánom a Indickým oceánom. 

Hranica s Európou a Áziou prebieha po východnom úpätí pohoria Ural, po rieke Emba, severným pobrežím Kaspického mora, Kumsko-Manyčskou zníženinou, Azovským morom, Kerčským prielivom, Čiernym morom, Bosporom, Marmarským morom, Dardanelami, Egejským morom, východnou Suezskou šijou, Červeným morom a prielivom Bab-al-Mandab. 
V Ázii, ktorá je značne členitá, sa vyvíjala spoločenská organizácia síce nerovnomerne, ale - v porovnaní s inými kontinentami sveta - omnoho rýchlejšie. Najmä v oblastiach Prednej Ázie (Chetiti), Strednej Ázie (v povodí Eufratu a Tigrisu) a na Ďalekom východe (India, Čína, Japonsko). V 3. tisícročí pred Kr. vznikali prvé civilizácie na Strednom východe, v 20. storočí pred Kr. sa vytvárala civilizácia v Číne a Indii.

Ázia predstavuje jednu z hlavných kolísok ľudstva vôbec a mongoloidnej rasy zvlášť. 

* Rozloha: 
* Najväčšia vzdialenosť sever-juh: 
* Najväčšia vzdialenosť východ-západ: 
* Najsevernejší bod: Arktický mys, Rusko (81° 12' severnej šírky)
* Najzápadnejší bod: Bozcaada, Turecko (26° 02' východnej dĺžky)
* Najvýchodnejší bod: Dežňovov mys, Rusko (169° 40' západnej dĺžky)
* Najjužnejší bod: Pulau Pamana, Indonézia (0° 11' južnej šírky)
* Najvyšší bod: Mount Everest, Čína/Nepál ()
* Najnižší bod: Mŕtve more, Izrael/Jordánsko ( pod hladinou mora)
* Najvyššia zaznamenaná teplota: Tirat Tsvi, Izrael (54&nbsp;°C)
* Najnižšia zaznamenaná teplota: Ojmiakon, Rusko (-71,2&nbsp;°C)
* Najväčšie jazero: Kaspické more ()
* Prevažné náboženstvo: Islam

## Vodstvo
Rieky v Ázií, ústia do viacerých oceánov, a oblastí (Tichý oceán, Severný ľadový oceán, Indický Oceán, bezodtoková oblasť Ázie)

Rieky úmoria Severného Ľadového oceána:

* Ob

* Angara
* Lena
* Jenisej

Rieky úmoria  Tichého Oceána:

* Amur
* Chuang-che
* Chang Jiang

Rieky úmoria Indického Oceána:

* Brahmaputra
* Indus
* Ganga
* Mekong
* Eufrat
* Tigris

Rieky bezodtokovej oblasti:
*Amudarja
* Syrdarja
* Ural

## Štáty a závislé územia

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny zoznam názvov štátov Ázie a ich oblastí,stav 1996
* Oficiálny zoznam názvov istých území Ruska, stav 1996
* Oficiálny zoznam názvov hlavných miest štátov a administratívnych centier Ázie, stav 1996
* Oficiálny zoznam názvov hlavných miest štátov a administratívnych centier Ruska, stav 1996
* FILIT Zdroj z ktorého čiastočne čerpal tento článok