open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Empedokles

**Empedokles** (alebo **Empedoklés**) **z Akragantu/Agrigenta** (, * asi 483 pred Kr. — † 423 pred Kr.) bol starogrécky filozof.

Mnohotvárnosť vecí vyrastá podľa neho zo štyroch koreňov (elementov, živlov): zeme, vody, vzduchu a ohňa. Zjednocovanie a rozdeľovanie elementov spôsobujú podľa Empedokla dve protikladné sily: Láska (príťažlivosť) a Nenávisť (odpudivosť). Štádiá vývinu sveta sa rozlišujú podľa toho, ktorá z týchto síl prevláda.

Empedokles dokazuje vo svojej koncepcii prírody nutnosť zhody medzi večnou zmenou a tým, čo je v prírode nemenné, čím chce odstrániť dve krajné antinómie – Herakleitovu a Parmenidovu. Prichádza s novou hypotézou, že stávanie sa, vznikanie a zanikanie jednotlivých vecí je v podstate len pretváraním sa akéhosi pre celú skutočnosť spoločného súcna, čohosi jediného, večného a stále sa meniaceho a ďalej, že poznanie sveta si vyžaduje aj poznanie opierajúce sa o zmyslové údaje, ako aj poznanie racionálne. Empedokles sa túto hypotézu pokúša zdôvodňovať spôsobom, ktorý by sme dnes označili ako prírodovedný.

## Učenie Empedokla
Je pokusom o syntézu Herakleitovho učenia o večnej zmene Parmenidovho učenia o nemennom súcne. Základom všetkého sú podľa Empedokla štyri elementy (živly): oheň, vzduch, zem a voda. Elementy sú nemenné v tom zmysle, že kvalitatívna zmena jedného na druhý nie je možná. Rozmanitosť vecí a dianie vzniká podľa Empedokla tým, že Láska (spájajúca sila) a Svár (oddeľujúca sila) zmiešavajú čiastočky elementov v rôznych proporciách.  Z tohto nepretržitého zápasu protikladov vzniká celý svet čiže kozmos. V kozme každá jednotlivá vec ďalej podlieha tomuto istému zákonu boja protikladov, v dôsledku čoho všetko vzniká – stáva sa – všetko bez prestávky hynie, aby znovu vzniklo. Tento proces sa uskutočňuje na základe vírivého pohybu, v ktorom vzniká najskôr vzduch, neskoršie kozmický oheň, nato zem a voda a z vody znovu vzduch a potom nasledujú ďalšie vírivé cykly. Zo zeme vzniká rastlinný a živočíšny svet i človek.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Predsokratici
Kategória:Obete samovrážd
Friedrich Engels

**Friedrich Engels** (* 28. november 1820, Barmen, Nemecko – † 5. august 1895, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol systematizátor marxistickej filozofie; nemecký sociológ, filozof, ekonóm, žurnalista a továrnik; spolupracovník K. Marxa, vydavateľ 2. a 3. knihy Marxovho "Kapitálu".

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Nemeckí ateisti
Kategória:Politickí filozofi
Kategória:Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Kategória:Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Kategória:Feministi
Kategória:Osobnosti na rumunských bankovkách
Rudolf Eisler

**Rudolf Eisler** (* 7. január 1873, Viedeň, Rakúsko – † 13. december 1926, Viedeň) bol rakúsky filozof. Autor známej príručky/slovníka filozofie.

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Osobnosti z Viedne
Kategória:Rakúski filozofi
Ekfantos zo Syrakúz

**Ekfantos zo Syrakúz** (5. storočie pred Kr.) bol grécky filozof, predstaviteľ pytagoreizmu. Podľa Theofrasta prišiel s názorom, že Zem nie je nepohnutá, ale otáča sa okolo svojej osi. Nie je vylúčené, že to Ekfantos prednášal len ako postava v dialógu Herakleida z Pontu.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Johann August Ernesti

**Johann August Ernesti** (* 4. august 1707, Tennstadt – † 11. september 1781, Lipsko) bol nemecký filozof, žiak Ch. Wolffa, predstaviteľ tej skupiny Wolffových žiakov, do ktorej patril aj S. J. Baumgarten a J. D. Michaelis a ktorá zostala ešte ďalekosiahle viazaná luteránskym cirkevným učením. Na Ernestiho nadväzoval vo svojej hermeneutike F. Schleiermacher.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Eudoxos z Knidu

**Eudoxos z Knidu** (* asi 408 pred Kr. – † 355 pred Kr.) bol grécky lekár, matematik, hvezdár a filozof.

Bol člen Starej Akadémie, zdokonalil elementárnu geometriu. Bol žiakom Platóna a egyptských astronómov, tvorca teórie o nebeských sférach, ktoré sa točia v sústredených kruhoch okolo nepohyblivej Zeme. Sférická krivka, ktorú zostrojil na základe svojich pozorovaní, presne napodobňuje zdanlivý pohyb planét. Eudoxos sa pokúsil o vedecký výklad vesmíru na základe presného pozorovania, pokiaľ to je voľným okom možné; starovek totiž nepoznal ďalekohľad.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Platónska akadémia
Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 4. storočí pred Kr.
Gareth Evans

**Gareth Evans** (* 12. máj 1946, Londýn – † 10. august 1980) bol anglický filozof na Oxfordskej univerzite, predstaviteľ analytickej filozofie.

## Externé odkazy

* 

Kategória:Narodenia v 1946
Kategória:Úmrtia v 1980
Kategória:Anglickí filozofi
Eukleides z Megary

**Eukleides z Megary**/**z Megár** (iné názvy: **Eukleidés z Megary**/**Megár**, **Euklides z Megary**/**Megár**; * asi 450 pred Kr., Megara – † asi 380/370 pred Kr., Megara) bol starogrécky filozof, zakladateľ megarskej školy.

Patril medzi najstarších stúpencov Sokrata, s ktorým sa stýkal už od začiatku peloponézskej vojny. Keď bol uznesením aténskeho snemu (432/1) zakázaný všetkým Megarčanom pod trestom smrti vstup do Atén, chodil vraj Eukleides za Sokratom večer v ženskom preoblečení. Eukleides bol aj medzi tými Sokratovými priateľmi, ktorí k nemu prišli do väzenia posledný deň jeho života. Po jeho smrti našli u Eukleida v Megare útočisko početní Sokratovi žiaci, medzi nim aj Platón. Kedy Euklides založil vlastnú školu, ktorá existovala ešte na konci 4. storočia, nie je známe.

Eukleides napísal 6 dialógov (nezachovali sa však): *Lamprias*, *Aischinés*, *Foinix*, *Kritón*, *Alkibiades*, *Erotikos* (O láske). Stoik Panaitios pochyboval o ich pravosti.

Správy o Eukleidovom učení sú veľmi skromné. Zdá sa, že uskutočnil určitú syntézu eleatskej filozofie a Sokratovho učenia. Eukleidova škola bola povestná vyhľadávaním logických paradoxov a apórií. Jej prínos k rozvoju antickej logiky bol značný.

## Zdroj
* 

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Megarská škola
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Grécki filozofi z klasického obdobia
Kategória:Žiaci Sokrata
Eudémos z Rodosu

**Eudémos z R(h)odu**  (iné názvy: **Eudemos z R(h)odu, Eudámos z R(h)odu, Eudamos z R(h)odu**; 4./3. stor. pred Kr.) bol grécky filozof (peripatetik), matematik a astronóm, žiak Aristotelov. Keď Aristoteles rozvrhoval v rámci spoločného diela školy vypísanie dejín filozofických náuk, pripadla Eudemovi úloha spracovať dejiny aritmetiky, geometrie a astronómie. 

Z jeho literárnej tvorby sú napokon najoriginálnejšie práve tieto tri uvedené odborné diela, pri písaní ktorých, ako ukazujú zlomky, použil veľmi cenný materiál. Zachované zlomky sú hlavným a takmer jediným prameňom o starovekých matematikoch a astronómoch. Trvale je jeho meno spojené s dielom jeho učiteľa, pretože jedna z troch Aristotelových Etík nesie názov "Etika Eudemova"; Eudemos ju totiž vydal, opierajúc sa o Aristotelove prednášky i o jeho hlavnú Etiku Nikomachovu. Na niektorých miestach sú vlastné Eudemove dodatky.

## Externé odkazy

* 

Kategória:Astronómovia starovekého Grécka
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Matematici starovekého Grécka
Eudóros z Alexandrie

**Eudóros z Alexandrie** alebo **Eudoros z Alexandrie** (prvá polovica 1. storočia) bol starogrécky filozof, predstaviteľ stredného platonizmu. Eudoros vypracoval monistickú koncepciu sveta a života využívajúc myšlienky stoicizmu a pytagoreizmu.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Materializmus vedecký

**Materializmus vedecký** je smer súčasnej filozofie najmä v USA; záujem sa sústreďuje najmä na psychofyzický problém. 

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Neorealizmus

**Neorealizmus** je smer umenia (literatúra, hudba, maliarstvo, film a pod.) a filozofie na začiatku 20. storočia nadväzujúci na východiská realizmu. Zdôrazňuje nevyhnutnosť budovania základných poznatkov špeciálnych vied.

Neorealizmus vznikol v Taliansku koncom 2. svetovej vojny. Najviac sa uplatnil vo filme, ale aj v iných odvetviach umenia, hlavne v literatúre. Neorealistickí autori podávajú realitu surovo a neokrášlene, dej sa často odohráva v chudobných štvrtiach miest alebo na dedinách. Mnohé neorealistické diela sa tiež kriticky vyjadrovali voči fašistickému režimu v Taliansku. Neorealisti používajú bežný hovorový jazyk, dialekty a slang. Vyvinul sa *introspektívny román* (intro = dovnútra, spectare = hľadieť), v ktorom hrdina formuje okolitú skutočnosť. Vyjadruje to vo svojich myšlienkach, citoch a analyzuje svoje vnútro.

## Predstavitelia
**Film** 
* Alessandro Blasetti
* Giuseppe de Santis
* Vittorio de Sica
* Luchino Visconti
* Roberto Rossellini 
* Michelangelo Antonioni  
* Federico Fellini 

**Literatúra** 
* Alberto Moravia
* Curzio Malaparte
* Vasco Pratolini
* Roberto Rossellini 
* Cesare Zavattini
* Pier Paolo Pasolini 
* Giovanni Arpino

## Pozri aj

*Neorealizmus (filozofia)
*Realizmus
Novohegelovstvo

**Neoidealizmus** alebo **novoidealizmus** je filozofický smer, idealistická reakcia na materializmus a pozitivizmus konca 19. storočia.

V kontexte neoidealizmu, **Novohegelovstvo** je nejednotný filozofický prúd súčasnej filozofie, ktorý sa od konca 19. storočia alebo od začiatku 20. storočia rozvíja v Nemecku, Francúzsku, Anglicku, Holandsku, Taliansku, Rusku, Škandinávii a USA v nadväznosti na Hegelovu filozofiu. Osobitný dôraz kladie na rozbor otázok kultúry a dejín. Novohegelovstvo vyzdvihuje duchovedu nad prírodovedu.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofické smery
Postpozitivizmus

**Postpozitivizmus** je súhrnné označenie radu filozofických koncepcií, ktoré sa utvorili v priebehu
50. - 70. rokov 20. storočia v procese kritiky a revízie neopozitivizmu. Do postpozitivizmu sa zvyknú zaraďovať najmä tieto filozofické smery, školy, učenia: kritický racionalizmus,
neopragmatizmus, vedecký materializmus, historická škola filozofie vedy. Postpozitivisti skúmajú predovšetkým problematiku základov racionality (vrátane racionality vedeckého poznania),
pokiaľ ide o vedu, zaujímajú sa najmä o genetickú a dynamickú dominantu vývinu vedy a jeho nevyhnutné externé sub- a superštrukturálne súvislosti.

Zaraďuje sa sem Foucalt, Imre Lakatos, Thomas Kuhn (už v 50 rokoch rozpracoval** koncepciu nevysloveného, skrytého poznania** - oslovujeme si ho v praktickej, spoločenskej činnosti), Paul Karl Fayerabend (predstaviteľ epistemologického anarchizmu).

Prvý z mysliteľov, ktorý kritizoval logický pozitivizmus bol už Karl Popper v súvislosti s falzifikacionizmom. Postpozitivizmus hľadá objektívnu pravdu prostredníctvom experimentálnych metód. Kuhnové filozofické koncepcie predpokladajú, že nielen myslenie, ale aj historické fenomény, móda a ďalšie vplyvy, ktoré majú historický charakter, prispievajú k dosiahnutiu objektívnej pravdy. Kuhnov postpozitivizmus odmieta vedu ako ahistorickú logistickú teóriu, naopak, ráta s tým, že vede sa vyvíja prostredníctvom svojich vlastných revolučných procesov, ktorým predchádza kríza určitej paradigmy (podobnú koncepciu zastáva Foucaltova teória diskurzu). Kľúčovou sa stáva historickosť exaktných vied a paradigiem. Revolučné procesy sa dejú pri vzniku anomálií (ak paradigma prestane byť schopná uspokojivo vysvetľovať aktuálne problémy nastáva kríza vedy a následná vedecká revolúcia). Feyerabendova *Rozprava proti metóde *zase stavia na kritike vedy ako sociálneho a kultúrneho fenoménu (odpor proti tvrdeniu, že existujú vo vede zákonitosti, cieľavedomá činnosť a pod.). Podľa Fayerabenda neexistuje žiadna konkurencia medzi paradigmami (tak ako hlásal Kuhn), považuje to za normálny stav vedy - stav chaosu. Nové filozofické teórie víťazia iba schopnosti propagácie ich zástancov. Fayerabendov metodologický anarchizmus  funguje na troch základných princípoch:** princíp tenacity** (princíp tvrdohlavosti - každú teórie treba rozpracovať do podrobna, a to bez ohľadu na ťažkosti), princíp** "Anything alls"** (čokoľvek je zdôvodniteľné, treba vyskúšať vedecké aj nevedecké, resp. žiadna metóda nie je vedecká, či nevedecká), **princíp proliferácie** (ku všetkým teóriám treba vytvárať alternatívne teórie).

## Významné práce
* Karl Popper (1963) *Conjectures and Refutations*
* Thomas Kuhn (1962) *The Structure of Scientific Revolutions*
* Ian Hacking (1983) *Representing and Intervening*
* Andrew Pickering (1984) *Constructing Quarks*
* Peter Galison (1987) *How Experiments End*
* Nancy Cartwright (1989) *Nature's Capacities and Their Measurement*

## Zdroje
* 
* TIEFENBACHEROVÁ, A. *Filozofia*. Bratislava: Aktuell, 2011.
* CORETH, E., EHLEN, P.,HAEFFNER, G., RICKEN, F. (eds.): *Filosofie 20. století*. Olomouc: Nakladatelství Olomouc, 2006. 	 

Kategória:Filozofické smery
Racionalizmus (filozofia)

**Racionalizmus** je stanovisko rozumu, súbor filozofických smerov, ktoré do centra svojej pozornosti stavajú rozličné
druhy rozumu (), myslenie a um, racionalitu a logické usporiadanie vecí. Po nábehoch k objektivistickému racionalizmu v antike dochádza k systematizácii vlastného, subjektivistického racionalizmu v 17. storočí a v 18. storočí, a to najmä v dielach Descarta, Spinozu, Leibniza a Ch. Wolffa. Blaise Pascal, ako aj empiristi John Locke, Hume, Condillac proti racionalizmu bojovali. O prekonanie protirečenia medzi racionalizmom a empirizmom sa vo svojej koncepcii kriticizmu zaslúžil Kant. Fichte, Schelling, Hegel sa opäť vracajú k objektivistickému racionalizmu či presnejšie k panlogizmu. 

Plne racionalistický je historický materializmus, pozitivizmus, pragmatizmus a od týchto filozofií závislé
alebo nimi ovplyvnené myšlienkové smery súčasnosti: marxizmus, novopozitivizmus, logicizmus, fyzikalizmus.

Racionalizmus je spôsobom myslenia osvietenstva a zdieľa jeho optimizmus, pokiaľ verí v bezhraničné možnosti ľudského poznania. Racionalizmus uznáva iba dočasne, nie však principiálne neriešiteľné problémy. V poosvietenskom období sa výrazne stavala proti racionalizmu romantika, iracionalizmus (Schopenhauer, Kierkegaard, Maine de Biran, Nietzsche) a filozofia života (Bergson, Dilthey), hoci nezriedka a nechcene v ňom sami neprestali väziť.

Za racionalizmus možno považovať každú doktrínu, ktorá z metafyzického hľadiska vyhlasuje, že nič neexistuje bez dôvodu a teda že nič nie je nepochopiteľné rozumom.

Podľa M. Lemckeovej je racionalizmus stanoviskom v teórii poznania, ktoré vychádza z názoru, že *ratio*, rozum, myslenie ako protiklad zmyslového vnímania je jediným východiskom a zárukou platného poznania. Iba určenia, ktoré pochádzajú z myslenia, sú zárukou spoľahlivého a istého vedenia o súcne, ktoré nepodlieha zmenám, ani náhodnému vzniku a zániku – na rozdiel od rozmanitých možností zmyslových klamov.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Kategória:Epistemológia
Kategória:Racionalizmus
Orfizmus

**Orfizmus** bol náboženský smer a kult v starovekom Grécku. Vznikol asi v 8. storočí pred Kr., rozšíril sa v 7. a 6. storočí. Ovplyvnil učenie pytagorejcov. Nadväzoval na kult boha Dionýza, bol pomenovaný podľa mýtického pevca Orfea. Orfizmus predpokladá, že na rozdiel od strastiplného života pozemského je záhrobný život blažený.

Orfizmus sa formoval ako svetonázor relatívne uzavretých vnútrozemských societ spájajúcich svoju existenciu s démonom, ktorý, ako verili, ich oduševňoval vcelku i jednotlivo. Táto božská nesmrteľná sila je niečo nadindividuálne a všetko zjednocuje, čo sociálno-psychologicky zodpovedá už istej emancipácii individuálneho vedomia, ale tým aj uznaniu jeho závislosti od božskej sily, ktorú v jednotlivcovi reprezentuje nesmrteľná duša. V týchto predstavách nám chýba prítomnosť a výkon osudu (homérsky mýtus).

## Externé odkazy

Kategória:Staroveké grécke náboženstvo
Peripatetizmus

**Peripatetici** (z gr. PERIPATEIN = chodiť okolo) = peripatetická škola
žiaci a prívrženci Aristotela nazvaní takto podľa toho, že sa
prechádzali popri stĺporadiach či stromoradiach (peripatos) Aristotelovho
gymnasionu Lykeion. Medzi peripatetikmi sa pestoval záujem o prírodné vedy. Peripatetická škola
jestvovala okolo 1000 rokov (do r. 529 n. l.) a bola najväčším strediskom antickej vedy.

Najznámejší peripatetici: Theofrastos z Eresu, Eudemos z Rodu, Aristoxenos, Dikaiarchos, Straton, Andronikos z Rodu, Alexander z Afrodízie.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Postštrukturalizmus

**Postštrukturalizmus** alebo **neoštrukturalizmus** alebo **dekonštruktivizmus** (nem. Poststrukturalismus, Neostrukturalismus, Dekonstruktivismus) je smer súčasnej filozofie, ktorý sa koncom šesťdesiatych rokov vo Francúzsku odštiepil od štrukturalizmu a radikalizoval ho. Postštrukturaslizmus radikalizuje štrukturalizmom postulovanú prioritu jazykového systému pred Ja do podoby filozofie bez subjektu alebo filozofie decentralizovaného subjektu. Postštrukturalizmus sa dištancuje od systematického, celostného pojmu štruktúry staršieho štrukturalizmu a od princípu binárnej opozície a ako základnú štruktúru predpokladá nekonečnú substitúciu signifikantov a princíp plurality. Pomocou hermeneutického postupu dekonštrukcie má byť demaskovaný logocentrizmus západnej filozofie a partikulárne, neidentické má zaujať pozíciu ireducibilnej danosti.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Stredoveký realizmus

**Stredoveký realizmus** je smer v stredovekej scholastike, podľa ktorého všeobecné pojmy (univerzálie) reálne existujú.

Stredoveký realizmus nadväzoval na Platonovu koncepciu vzťahu pojmov a sveta, všeobecného
a jednotlivého. Najvýznamnejší predstavitelia: Anselm z Canterbury, Viliam zo Champeaux, Tomáš Akvinský.

## Krajný stredoveký realizmus
Je stredoveká koncepcia spôsobu existencie univerzálií, podľa ktorej sú to všeobecné entity, ktoré sú odlišné a existujúce nezávisle od jednotlivín. Predstaviteľom krajného/radikálneho stredovekého realizmu je napríklad Ján Scotus Eriugena.

## Umiernený stredoveký realizmus
Je filozofický smer. Ide o pozíciu v spore o univerzálie, ktorú reprezentoval napr. Tomáš Akvinský. Umiernený realizmus uznáva popri jestvovaní univerzálií mimo alebo pred vecami aj jestvovanie univerzálií vo veciach (*universalia in rebus*).

### Predstavitelia
* Anselm z Canterbury
* Viliam zo Champeaux

## Referencie

## Pozri aj
* stredoveká filozofia
* stredoveký nominalizmus
* scholastika

Kategória:Filozofické smery
Kritický realizmus (smer súčasnej filozofie)

**Kritický realizmus** je smer súčasnej filozofie, ktorý vznikol ako reakcia na neorealizmus, proti ktorého téze o imanentnosti objektu vo vedomí staval svoje učenie o štruktúre poznávacieho aktu (subjekt, objekt, danosť alebo podstata ako obsah vedomia).

V USA boli v 20.-30. rokoch 20. stor. jeho predstaviteľmi najmä: D. Drake, A. O. Lovjoy, J. B. Pratt, A. K. Rogers, Santayana, R. W. Sellars a ďalší.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Skepticizmus (filozofia)

**Skepticizmus** (iné názvy: **skepsa**, **skeptická škola**) je sklon alebo tendencia spochybňovať tvrdenia, platnosti, teoretické alebo praktické hodnoty. Je to filozofická koncepcia, ktorá pochybuje o možnosti poznania skutočnosti. Skepticizmus necháva posledné slovo pochybnostiam.

## Antický skepticizmus
Antický skepticizmus (gr. *skeptikoi*, odv. od slovesa *skeptesthai* – uvažovať, skúmať) ako filozofická doktrína vznikol v 4. storočí pred Kr. Bol to smer helenistickej filozofie, ktorého stúpenci pripúšťali iba skúmanie vecí, odmietali však vytváranie pevných názorov. Všetkých filozofov, ktorí dospievali k pevným názorom, napr. stoikov, epikurovcov, peripatetikov, označovali ako dogmatikov.

Existuje niekoľko vývinových etáp antického skepticizmu: 
* starší skepticizmus (od 2. pol. 4. storočia pred Kr. do polovice 3. storočia pred Kr.) - založil ho Pyrrhon z Elidy.
* stredný skepticizmus (od 3. storočia pred Kr. do začiatku 1. storočia pred Kr. - založil ho Arkesilaos z Pitany, ďalší predstavitelia: Karneades z Kyrény.
* mladší skepticizmus (spadá do obdobia konca rímskej republiky a začiatkov rímskeho cisárstva) - smer rímskej filozofie, jeho hlavným cieľom bolo ukázať možnosti návratu k naozajstnej filozofickej vede. Filozofiu chceli mladší skeptici budovať tak, že sa opierali o históriu a vedecké pramene. Požadovali v prvom rade právo pochybovať, právo na tvorivý nepokoj ducha, na zdržanlivosť vo vyslovovaní súdov. Predstavitelia: Agrippa, Ainesidémos, Sextos Empirikos. 

### Učenie antických skeptikov
Skeptici pochybovali o možnosti poznať svet. Nazdávali sa, že nemôžeme nič vedieť o tom, aké sú vonkajšie veci. Ku každému súdu o veciach vonkajšieho sveta môžeme uviesť protikladný súd, ktorý bude mať rovnakú hodnotu. Preto sa treba zdržať súdenia, vyjadrovania súdov (epoché). Ako metodické pravidlo k dosiahnutiu epoché používali trópos. Až keď sa zbavíme nároku spoznávať svet, dospejeme do stavu duševného pokoja.

## Pozri aj
* pyrrhonizmus

## Zdroj

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Filozofické smery
Národníctvo

**Národníctvo** bol názorový systém maloburžoáznej roľníckej demokracie v Rusku preplietajúci agrárnu demokraciu s roľníckym utopickým socializmom, nádej, že bude možné vynechať kapitalistickú cestu vývinu. 

Ideovými osnovateľmi národníctva boli v Rusku Gercen a Černyševskij, v 70. rokoch 19. stor. ho rozvíjajú Bakunin, Lavrov, Tkačov a i.

## Externé odkazy

Kategória:Filozofické smery
Kategória:Dejiny Ruska
Favorinus z Arelaty

**Favorinus z Arelaty** (* asi 80 – † 150) bol rímsky rétor a polyhistor galského pôvodu. Sám sa hlásil k mladšiemu skepticizmu, v skutočnosti ho pokladajú skôr sa predstaviteľa rímskeho eklekticizmu.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1. storočí
Kategória:Úmrtia v 2. storočí
Kategória:Filozofi starovekého Ríma
Lucien Febvre

**Lucien Febvre** (* 22. júl 1878, Nancy, Francúzsko – † 26. september 1956, Saint-Amour) bol francúzsky historik, jeden z hlavných predstaviteľov školy Annales. 

Ovplyvnil štúdium mentalít v historiografii. Vystúpil proti číro faktografickému pozitivizmu v históriografii, v ktorej videl predovšetkým vedu vychádzajúcu z problémov a samotné fakty chápe ako konštrukty. História sa nemôže zaobísť bez teoretického prístupu a výberu.

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* Lucien Febvre a teoretické základy historiografie 

Kategória:Francúzski historici
Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Absolventi École Normale Supérieure
Kategória:Collège de France
Kategória:Členovia Académie des sciences morales et politiques
Kategória:Osobnosti z Nancy
Kategória:Nositelia Radu čestnej légie
Kategória:Vyučujúci na Štrasburskej univerzite
Gustav Theodor Fechner

**Gustav Theodor Fechner** (* 19. apríl 1801, Gross Särchen pri Muskau – † 18. november 1887, Lipsko) bol nemecký experimentálny psychológ, štatistik a filozof, od roku 1834 profesor v Lipsku. Zovšeobecnením, rozšírením a vystupňovaním pohľadov na zakúšateľné dospel k panenteistickej a panpsychickej naturfilozofii. Fechner založil psychofyziku a pokúsil sa riešiť otázku vzťahu tela a duše cestou psychofyzického paralelizmu.

Proti estetike zhora postavil estetiku zdola, ktorú zakladal na skúsenosti a indukcii.

## Pozri aj
* Fechnerov zákon
* Weberov-Fechnerov zákon
* Psychofyzika

## Iné projekty
 

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1801
Kategória:Úmrtia v 1887
Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Nemeckí psychológovia
Herbert Feigl

**Herbert Feigl** (* 14. december 1902, Liberec, Česko – † 1. jún 1988, Minneapolis, USA) bol americký filozof, pôvodne člen Viedenského krúžku a zástanca logického pozitivizmu, neskôr predstaviteľ vedeckého materializmu. Filozoficky artikuloval najmä psychofyzický problém čiže problém vzťahu mysle a tela (mind-body problem), pričom vypracoval o. i. koncepciu mentalistického jazyka.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1902
Kategória:Úmrtia v 1988
Kategória:Filozofi USA
Kategória:Viedenský krúžok
Kategória:Sudetskí Nemci
Kategória:Osobnosti z Liberca
Ján Feješ (publicista)

**Ján Feješ** (* 2. júl 1764, Toporec – † 16. marec 1823, Nižný Skálnik) bol slovenský publicista a právnik obdobia osvietenstva, popredný predstaviteľ a spoluzakladateľ Učenej spoločnosti malohontskej. Bol šľachtického pôvodu. 

## Rodina
* Otec: Juraj Feješ
* Matka: Johanna Catharina

## Život
Bol úradníkom Gemerskej stolice a Malohontskej stolice. Zaujímal sa o spoločenskú problematiku, snažil sa zlepšiť sociálne postavenie ľudu organizovanou výchovou a osvetou v oblasti zdravotníctva. 
V jeho názoroch sa zreteľne prejavujú protirečenia medzi zanikajúcou stredovekou (feudálnou) a vznikajúcou meštiackou ideológiou u nás. Vo filozofickej tvorbe zastával eklektické pozície.

## Externé odkazy
* Ján Kalinčiak: Články a úvahy

## Zdroj
FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok

Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Slovenskí publicisti
Kategória:Príslušníci zemianskeho stavu
Kategória:Osobnosti z Toporca
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Osobnosti Evanjelického lýcea v Kežmarku
Paul Karl Feyerabend

**Paul Karl Feyerabend** (* 13. január 1924, Viedeň, Rakúsko - 11. február, 1994, Genolier, Švajčiarsko) bol rakúsko-americký filozof a historik vedy, predstaviteľ postmodernej filozofie a epistemologického anarchizmu.

Každý vedec podľa neho môže objavovať a rozpracúvať svoje vlastné teórie bez ohľadu na nezrovnalosti, protirečenia a kritiku; činnosť vedca nepodlieha nijakým racionálnym normám. Nové teórie víťazia v dôsledku propagandistickej aktivity ich prívržencov. Veda sa ničím nelíši od mýtu či náboženstva; veda je jednou z foriem ideológie. Vedu treba zbaviť privilegovanosti: v spoločnosti má mať rovnaké práva ako mýtus, mágia a náboženstvo.

Feyerabend radikalizoval názor Thomasa Samuela Kuhna o konkurencii medzi rôznymi paradigmami: nevidí totiž stav otvorenej konkurencie medzi paradigmami ako prechodnú krízovú epizódu, ale ako normálny stav. Vývoj vedeckého poznania a poznania vôbec sa neuskutočňuje kumulatívne-evolučne, ale pluralisticky revolučne.

## Pozri aj
* epistemologický anarchizmus
* filozofia 20. storočia
* súčasná filozofia
* postpozitivizmus

## Externé odkazy
* 

Kategória:Rakúski filozofi
Kategória:Absolventi London School of Economics
Kategória:Osobnosti z Viedne
Kategória:Úmrtia na rakovinu mozgu
Immanuel Hermann Fichte

**Immanuel Hermann von Fichte** (* 18. júl 1796, Jena – † 8. august 1879, Stuttgart) bol nemecký filozof a teológ, syn a vydavateľ diela J. G. Fichteho, odporca hegelovstva. Spoluzakladateľ časopisu Zeitschrift fuer Philosophie und speculative Theologie (od 1847 Zeitschrift fuer Philosophie und philosophische Kritik), ktorý existoval do roku 1918.

V roku 1847 zvolal 1. kongres nemeckých filozofov, ktorý sa konal v Gothe.
 
I. H. Fichte vypracoval koncepciu etického teizmu ako syntézu idealizmu, kresťanstva a okultizmu.

## Dielo

* *Spekulative Theologie*, 1846
* *System der Ethik, 1-2*, 1850-1853
* *Anthropologie, [[1856]]
* *Psychologie, 1-2*, [[1864]]-[[1973]]
* *Theistische Weltansicht*, [[1873]]
* *Der neuere Spiritualismus'', 1878

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1796
Kategória:Úmrtia v 1879
Kategória:Osobnosti z Jeny
Kategória:Nemeckí filozofi
Stoicizmus

**Stoicizmus** (iné názvy: **stoická škola**, **stoa**) je filozofické učenie/smer antickej filozofie, ktorý vznikol koncom 4. storočia pred Kr. Pomenovanie tejto filozofickej školy vzniklo od Maľovanej Stoy – *Stoa Poikile (ή ποικίλη στοά) -* čo bola jedna zo stoí (starogréckych stĺpových siení) na starovekej aténskej Agore - kde túto filozofiu vykladal Zénón z Kitia.

Rozlišuje sa starší stoicizmus (jeho zakladateľom je Zenón z Kitia na Cypre, ďalšími predstaviteľmi sú Kleanthes z Assu a Chryssipos zo Soloi), stredný stoicizmus (zakladateľom je Panaitios, Poseidonios z Apameie) a mladší stoicizmus (niekedy sa hovorí aj novostoicizmus Lucius Annaeus Seneca, Marcus Aurelius a ďalší).

Jadrom stoicizmu je učenie o blaženosti, podľa ktorého sa človek môže stať šťastným iba tak, že bude žiť v súlade s prírodou alebo rozumom a cnostne, ovládne svoje vášne, túžby a afekty, t. j. dosiahne stav apatie a aponie, ako aj heroickú odovzdanosť a pokoj (athaumazia a ataraxia). Ľudská duša je súčasťou svetového celku, v ktorom vládne logos. Život človeka je predurčený a on sám ho nijako nemôže zmeniť. Filozofia ho učí zmieriť sa s touto skutočnosťou a prijať postoj rezignovanej múdrosti.

Vedúcou myšlienkou stoickej filozofie bola snaha nájsť a spracovať morálne zásady pre vtedajšieho človeka. V záujme tohto úsilia jej tvorcovia spočiatku nadväzovali na kynikov, považujúc Sokrata, Antisténa a Diogena zo Sinope za svojich učiteľov.

V teórii poznania stoici zastávali názor, že poznanie sa zakladá na jednotlivých zmyslových predstavách. Stoici delili filozofiu na logiku, fyziku a etiku.
* V logike prepracovali a rozšírili Aristotelovu sylogistiku. Logiku chápali ako náuku o jazyku, v ktorej rozlíšili etymológiu (učenie o vzniku slov) od učenia o význame slov (v ňom vymedzili základné vzťahy medzi jazykovým výrazom, jeho významom a označovanou vecou). V tomto zmysle sú stoici predchodcovia semiológie.
* Vo fyzike stoici preberajú od Herakleita pojem logu, ktorému pripisujú význam svetového zákona: logos je všeprenikajúci a všeovládajúci oheň, ktorý riadi chod sveta. Logos je neodvratný osud sveta.
* V etike hlásajú potrebu dosiahnuť apateu – stav kedy sa oslobodíme od vášní, vyrovnaný stav

## Mladší stoicizmus
Mladší stoicizmus alebo novostoicizmus je posledná etapa vo vývine antického stoicizmu spadajúca do obdobia rímskeho cisárstva, konkrétne do obdobia 1. – 2. storočia. Jeho najvýznamnejšími predstaviteľmi boli Lucius Annaeus Seneca, Lucius Annaeus Cornutus, Gaius Musonius Rufus, Epiktétos, Hierokles z Alexandrie a Marcus Aurelius.

## Iné projekty

## Zdroje
* 
* 
* 

## Ďalšia literatúra
* 


Kategória:Filozofické smery
Filiskos z Aiginy

**Filiskos z Aiginy**/**Aigíny** (; 4. storočie pred Kr.) bol starogrécky filozof, predstaviteľ kynizmu. 

## Zdroj
* FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Vojtech Filkorn

[vpravo|thumb|Hrob Vojtecha Filkorna na [Cintorín Slávičie údolie|cintoríne Slávičie údolie v Bratislave]]

**Vojtech Filkorn** (* 8. apríl 1922, Pravenec – † 14. apríl 2009, Bratislava) bol slovenský logik, univerzitný profesor, zakladateľ slovenskej exaktnej metodológie, predstaviteľ bratislavskej filozoficko-metodologickej školy. Špecializoval sa na otázky teórie vedy, metodológie vied, štruktúry a vývinu logiky v závislosti na dejinách prírodných vied.

V rokoch 1963 až 1966 bol rektorom Univerzity Komenského.

## Externé odkazy
* 
* Csáder, V., Prof. PhDr. Vojtech Filkorn, DrSc. Dostupné online 
* Piaček, J., Príspevok Vojtecha Filkorna k ontológii (2010) Dostupné online

Kategória:Osobnosti z Pravenca
Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Slovenskí logici
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Kategória:Rektori Univerzity Komenského v Bratislave
Filodémos

**Filodémos** (asi 110 pred Kr. Gadara – 40/35 pred Kr. ?) bol grécky filozof, predstaviteľ epikureizmu, autor epigramov.

Študoval v Aténach u epikurejca Zenóna zo Sidónu. V 70. rokoch prišiel do Talianska a stal sa významým členom epikurejského krúžku v Campánii; tu sa dostal do bližšieho kontaktu s niektorými rímskymi básnikmi, ako Quintilianom Varom, L. Variom a zrejme aj s Vergíliom a Horáciom.

## Externé odkazy

Kategória:Narodenia v 2. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 1. storočí pred Kr.
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Filolaos z Krotóna

**Filolaos z Krotóna/z Krotónu** alebo **Filoláos z Krotóna/z Krotónu** (* okolo 470 pred Kr., Krotón (alebo Tarent) – † ?) bol grécky filozof, predstaviteľ pytagoreizmu, súčasník Sokratov. Bol pravdepodobne prvým pytagorovcom, ktorý písal pre verejnosť.

Okolo 450 odišiel z južnej Itálie a pôsobil o. i. v Tébach. Napísal spis Peri fyseos (O prírode), ktorý podľa antickej tradície využil Platón pri písaní svojho kozmologického dialógu Timaios. Z Filolaovho spisu sa zachovalo asi 16. zl., ale ich autentickosť je sporná. Zdá sa, že najoriginálnejší bol Filolaos v kozmológii: za stred vesmíru pokladal ústredný oheň a zem považoval za obežnicu.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Predsokratici
Filón z Larissy

**Filón z Larissy/z Lárissy** alebo **Filon z Larissy** (* asi 160 pred Kr. – † 80 pred Kr.) bol grécky filozof, predstaviteľ Novej Akadémie. Čiastočne ustúpil od Karneadových skeptických názorov.

V roku 88 pred Kr. prišiel do Ríma; jeho prednášky počúval Cicero, ktorý ho považoval za svojho hlavného učiteľa.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Platónska akadémia
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Filozofi obdobia helenizmu
Kategória:Narodenia v 160 pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 80 pred Kr.
Ján Filoponos

**Ján Filoponos** (iné mená: **Ján Grammatikos**, **Ján Filóponos**, ; * 5. storočie, Alexandria – † 6. storočie) bol byzantský filozof, gramatik a teológ.

Patril do skupiny pôvodne pohanských učencov, ktorí čiastočne z nevyhnutnosti, čiastočne z presvedčenia prechádzali ku kresťanstvu od 4. storočia po Kr. Po svojom obrátení na kresťanskú vieru (okolo roku 500) sa pridal k radikálnej kresťanskej skupine, tzv. *philopoenom* čiže pomstiteľom, ktorí systematicky vystupovali proti učeniu pohanských filozofov potom, čo bolo kresťanstvo v rímskej ríši oficiálne uznané (rok 313). Ján Filoponos má veľký význam pre vývoj vedy 6. storočia, najmä vzhľadom na jeho koncepciu sveta, ktorá sa utvárala v boji s pohanskými učencami, predovšetkým s filozofom Simplikiom a s duchovnými oporami vtedajšieho novoplatonizmu, Platonom a Aristotelom.

## Pozri aj
* byzantská filozofia

## Zdroje

* 

## Ďalšia literatúra
* 
* 

Kategória:Narodenia v 5. storočí
Kategória:Úmrtia v 6. storočí
Kategória:Byzantskí filozofi
Kategória:Byzantskí teológovia
Kategória:Osobnosti z Alexandrie
Kategória:Stredovekí astronómovia
Eugen Fink

**Eugen Fink** (* 11. december 1905, Konstanz, Nemecko – † 25. júl 1975, Freiburg im Breisgau) bol nemecký filozof a pedagóg, predstaviteľ fenomenológie.

## Dielo
* *Die phänomenologische Philosophie E. Husserls in der gegenwärtigen Kritik*, 1933
* *Das Problem der Phänomenologie E. Husserls*, 1939
* *Zur ontologischen Frühgeschichte von Raum-Zeit-Bewegung*, 1957
* *Oase des Glücks*, 1957
* *Sein-Wahrheit-Welt*, 1958
* *Alles und Nichts, ein Umweg zur Philosophie*, 1959
* *Spiel als Weltsymbol*, 1960
* *Studien zur Phänomenologie ([[1930]]-39)*, 1966
* *Metaphysik und Tod*, 1969
* *Erziehungswissenschaft und Lebenslehre*, 1970
* *Metaphysik und Erziehung im Weltverständnis von Platon und Aristoteles*, 1970
* *Epiloge zur Dichtung*, 1971
* *Traktat ber die Gewalt des Menschen*, 1974
* *Nähe und Distanz*, 1976
* *Hegel*, 1977
* *Sein und Mensch. Vom Wesen der ontologischen Erfahrung*, 1977
* *Grundfragen der systematischen Pädagogik*, 1978
* *Grundphqnomene des menschlichen Daseins*, 1979
* *Einleitung in die Philosophie*, 1985

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Alain Finkielkraut

**Alain Finkielkraut** (* 30. jún 1949, Paríž, Francúzsko) je francúzsky filozof, ktorý rozoberá vzťah medzi myslením a kultúrou s cieľom objasniť sociokultúrnu zmenu spojenú prechodom od moderny k postmoderne. V roku 2014 bol zvolený do Francúzskej akadémie, ako člen sem bol uvedený až v roku 2016.

Podľa Finkelkrauta začína s koncom eurocentrického prístupu doba duchovnej dekolonizácie, ktorá súc revolúciou v poriadku myslenia, ruší európanstvo ako všeobecnú normu a vyhlasuje rovnocennosť kultúr v súlade s princípom kultúrneho partikularizmu. 

## Dielo
* *La défaite de la penseé*. Paris: Gallimard 1987; čes. preklad *Destrukce myšlení*. Brno: Atlantis 1995.

## Referencie


## Externé odkazy
* 

Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Členovia Francúzskej akadémie
Kategória:Osobnosti z Paríža
Johann Fischl

**Johann Fischl** (* 7. marec 1900, Tobaj, Rakúsko – † 24. december 1996, Graz) bol rakúsky filozof, teológ a profesor; zaoberal sa filozofiou dejín a kritikou doby; skúmal vývin európskych duchovných dejín od Grékov podnes.

## Referencie


## Zdroj
* 

Kategória:Rakúski filozofi
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Graze
Dagfinn Føllesdal

**Dagfinn Føllesdal** (* 22. jún 1932, Askim – † 1. marec 2026) bol nórsky filozof, ktorý sa snažil o syntézu fenomenológie a analytickej filozofie. Föllesdal bol žiakom Quina a dôkladný znalec Husserla.

## Ocenenie
* 2003, Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning

## Referencie

## Externé odkazy
* 

Kategória:Členovia Kráľovskej švédskej akadémie vied
Kategória:Analytickí filozofi
Kategória:Fenomenológovia
Kategória:Nórski filozofi
Kategória:Členovia American Academy of Arts and Sciences
Filón Alexandrijský

náhľad|Filón Alexandrijský
**Filón Alexandrijský** alebo **Filón z Alexandrie** (* asi 20 pred Kr. – † 50 po Kr.) bol židovský filozof, predstaviteľ helénistických Židov.

Usiloval sa zlúčiť múdrosť Starého zákona s myšlienkami gréckej filozofie, najmä platonizmu a stoicizmu. Filón vyšiel z názoru, že reč Starého zákona sa opiera o obrazný, inotajný spôsob vyjadrovania, alebo „hovorenie inak“ (ALLEGOREIN) a že teda za jeho slovnou podobou treba odhaľovať hlbší, symbolický, večne platný význam. Druhým Filonovým východiskom bolo presvedčenie, že judaistické náboženstvo a grécka filozofia sa navzájom v jadre neodlišujú. Filón pretavil starozákonné náboženské predstavy do pojmov gréckej filozofie.

Najvyššou entitou je podľa Filóna Boh chápaný v duchu judaistického monoteizmu ako jediný a zároveň v duchu gréckej filozofie ako absolútne bytie. Boh je transcendentný v tom zmysle, že je mimo sveta a nemôže naň bezprostredne pôsobiť, a v tom zmysle, že sa vymyká akémukoľvek prirodzenému poznaniu: vieme len, že je, ale nevieme, čo je. Preto Filón zavádza v náboženskom kontexte pojem logu. Logos je prostredníkom medzi Bohom a svetom. Logos je súhrnom ideí a zároveň má osobnú povahu, je akýmsi anjelom, synom božím, druhým bohom, ktorého stvoril Boh a on potom svoril svet.

Filónova sústava bola gradualistická: Boh - Logos - hmota - to sú tri stupne na ceste od dokonalosti k nedokonalosti. Človek ako bytosť telesná, a teda nedokonalá, sa môže k dokonalosti navrátiť len cestou extázy (EKSTASIS), kedy sa jeho božská časť - duša zbavuje telesnosti a spája sa s Bohom. Najmä týmito stránkami svojej filozofie bol Filón blízky neskoršiemu novoplatonizmu.

## Dielo
**De Aeternitate Mundi*
**De Abrahamo*
**De Migratione Abrahami*
**De Mutatione Nominum*
**De Plantatione*
**De Agricultura*
**De Confusione Linguarim*
**De Congressu Eruditiones Gratia*
**De Decalogo*
**De Sacrificius Abelis et Cainis*
**De Posteritate Caini*
**De Ebrietate*
**De Escrecationibus*
**De Fuga et Inventione*
**De Gigantibus*
**De Josepho*
**De Opificio Mundi*
**De Vita Contemplativa*
**De Vita Mosis*
**De Sobrietate*
**De Somniis*
**De Specialibus Legibus*
**De Virtutibus*
**De Praemiis et Poenis*
**Legum Allegoriae*
**Legatio ad Gaium*
**In Flaccum*
**Quaestiones in Genesim*
**Quaestiones in Exodum*
**Quis Serem Divinarum Heres Sit*
**Quod Deterius Potiori Insidari Soleat*
**Quod Deus Sit Immutabilis*
**Quod Omnis Probus Líber Sit*

## Referencie

## Vydané v češtine
* 
* 

## Ďalšia literatúra
* 
* 

## Pozri aj
* alexandrijská filozofia
* helenistická filozofia
* alexandrijská škola

## Iné projekty

Kategória:Filozofi obdobia helenizmu
Kategória:Filozofi židovského pôvodu
Kategória:Narodenia v 20 pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 50
Pedro da Fonseca (filozof)

**Petrus Fonseca** alebo **Pedro da Fonseca** alebo **Pedro de Fonseca** (* 1528 – † 1599) bol portugalský filozof, jezuita, profesor na jezuitskom kolégiu v Coimbre, predstaviteľ reštaurácie scholastiky v 16. storočí; nazývali ho portugalským Aristotelom.

## Externé odkazy
* 
* Pedro da Fonseca v Katolíckej encyklopédii

Kategória:Portugalskí filozofi
Kategória:Portugalskí teológovia
Kategória:Salamanská škola
Kategória:Narodenia v 1528
Kategória:Úmrtia v 1599
Kategória:Portugalskí jezuiti
Adolphe Franck

**Adolphe Franck** (* 9. október 1809, Liocourt, Departement Moselle – † 11. apríl 1893, Paríž) bol francúzsky filozof, profesor na Sorbonne.

## Dielo
* *La Cabbale; ou Philosophie Réligieuse des Hébreux* (Kabala alebo náboženská filozofia Hebrejcov), 1843

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1809
Kategória:Úmrtia v 1893
Kategória:Francúzski filozofi
Gottlob Frege

**Friedrich Ludwig Gottlob Frege** (* 8. november 1848, Wismar – † 26. júl 1925, Bad Kleinen) bol nemecký logik, matematik a filozof. Frege je vlastným zakladateľom modernej (matematickej) logiky. Jeho filozofia matematiky, tzv. logicizmus, ktorá sa zaoberá základmi matematiky, je prvým príspevkom k modernej filozofickej diskusii matematiky. Frege je zakladateľom filozofickej logiky a filozofickosémantickej analýzy jazyka. Týmto podnietil a rozhodujúcim spôsobom spoluurčil vývin analytickej filozofie.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Absolventi Univerzity v Göttingene
Max Jacob Friedländer

**Max Jacob Friedländer** (* 5. júl 1867, Berlín, Nemecko – † 11. október 1958, Amsterdam, Holandsko) bol nemecký historik umenia.

Venoval sa najmä neskorogotickej a renesančnej maľbe. Je autorom základných štúdií o severskom maliarstve.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* [Friedländer, Max Jacob

## Zdroj
* 

Kategória:Nemeckí historici umenia
Kategória:Historici židovského pôvodu
Kategória:Nemecké osobnosti židovského pôvodu
Kategória:Osobnosti z Berlína
Egon Gál

Ing. **Egon Gál**, CSc. (* 15. august 1940, Palúdzka) je slovenský filozof, vysokoškolský pedagóg, pôvodne chemik. Venuje sa kognitívnej vede, teórii poznania, filozofii mysle, filozofii sociálnych vied a rozboru súčasného filozofického myslenia. Je starším bratom sociológa, prognostika a niekdajšieho politika Fedora Gála.

Vyštudoval Priemyselnú školu chemickú, po maturite odslúžil dva roky vojenskej služby. Štvrť storočia (1965-1990) pracoval vo Výskumnom ústave káblov a izolantov, pôvodne laborant, neskôr vedecký pracovník. Popri zamestnaní vyštudoval na Chemickotechnologickú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. Zmena spoločenských pomerov mu umožnila uplatniť sa v spoločenskovedných disciplínach. Od roku 1990 sa venuje filozofii, špecializuje sa na oblasť filozofie mysle, filozofie sociálnych vied a kognitívnu vedu. V súčasnosti prednáša filozofiu na Fakulte sociálnych a ekonomických vied Univerzity Komenského v Bratislave. Je redaktorom časopisu *Kritika a kontext*. V rokoch 19901995 bol vedúci Katedry humanistiky na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK, v rokoch 19962005 riaditeľ Inštitútu judaistiky Univerzity Komenského. Je ženatý, žije v Bratislave.

## Dielo
Egon Gál je editorom antológií zo súčasnej filozofie – *O slobode a spravodlivosti*, *Antológia filozofie mysle*, *Myseľ-telo-stroj*. Dielo *Za zrkadlom moderny. Filozofia posledného dvadsaťročia* zostavil spolu s Miroslavom Marcellim. Vydané bolo v roku 1991.

## Referencie

## Externé odkazy
* Diela Egona Gála v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice
* Egon Gál: Pravidlá života dnes nemožno nájsť v Biblii – rozhovor Karola Sudora v denníku SME (2008)
* Filozof Egon Gál: Kto vymyslel slogan „Za slušné Slovensko“, bol génius – videorozhovor Mariána Balázsa pre Dobré noviny (2018)

Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Kognitívni vedci
Kategória:Slovenskí chemici
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Slovenskí autori náučnej literatúry
Kategória:Filozofi židovského pôvodu
Kategória:Pedagógovia židovského pôvodu
Kategória:Autori náučnej literatúry židovského pôvodu
Kategória:Slovenské osobnosti židovského pôvodu
Kategória:Judaisti
Kategória:Preživší holokaust
Kategória:Vyučujúci na Fakulte sociálnych a ekonomických vied Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Vyučujúci na Fakulte matematiky, fyziky a informatiky Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Absolventi Fakulty chemickej a potravinárskej technológie Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Liptovského Mikuláša
Hans-Georg Gadamer

[náhľad|Pamätná tabuľa Hansa-Georga Gadamera vo [Vroclave]]
**Hans-Georg Gadamer** (* 11. február 1900, Marburg, Nemecká ríša – † 13. marec 2002, Heidelberg, Nemecko) bol nemecký filozof a historik filozofie.

Svoju vlastnú filozofiu chápe ako pokračovanie filozofickej hermeneutiky mladého Heideggera, ktorú sa vo svojom diele *Wahrheit und Methode* (1960) snaží spojiť s Hegelovou dialektickou filozofiou a s hermeneutickou tradíciou pochádzajúcou od Schleiermachera a Dilthey.

## Dielo
* Das Wesen der Lust nach den platonischen Dialogen, Dissertation, 1922
* Platos dialektische Ethik. Phänomenologische Interpretationen zum &gt;Philebos&lt;, 1931
* Plato und die Dichter, 1934
* Volk und Geschichte im Denken Herders, 1942
* Wahrheit und Methode. Grundzüge einer philosophischen Hermeneutik, 1960
* Kleine Schriften I. Philosophie. Hermeneutik, 1967
* Kleine Schriften II. Interpretationen, 1967
* Idee und Zahl. Studien zur platonischen Philosophie (spolu s Geiser, K./Gundert, H./Krämer, H. J./Kuhn, H.), 1968
* Platos dialektische Ethik und andere Studien zur platonischen Philosophie, 1968
* Um die Begriffswelt der Vorsokratiker (vyd.), 1968
* Hegels Dialektik. Fünf hermenutische Studien, 1971
* Hereneutik und Ideologiekritik. Mit Beiträgen von K.-O. Apel, C. v. Bormann, R. Bubner, H.-G. Gadamer, H. J. Giegel, J. Habermas, 1971
* Kleine Schriften III. Idee und Sprache. Platon-Husserl-heidegger, 1972
* Neue Anthropologie, 7 zv. (spoluvyd.), 1972-1975
* Wer bin Ich und wer bist Du? Ein Kommentar zu Paul celans gedichtfolge &gt;Atemkristall&lt;, 1973
* Hermeneutik, 1974
* Idee und Wirklichkeit in Platos &gt;Timaios&lt;, 1974
* Seminar: Philosophische Hermeneutik (spoluvyd.), 1976
* Kleine Schriften IV. Variationen, 1977
* H.-G. Gadamer, 1977 /autoportrét
* Die Aktualität des Sch"nen. Kunst, Symbol und Fest, 1977
* Poetica. Ausgewählte Essays, 1977
* Die Idee des Guten zwischen Plato und Aristoteles, 1978
* (spoluvyd.) Seminar: Die Hermeneutik und die Wissenschaften, 1978
* Heideggers Wege. Studien zum Spätwerk, 1983
* Lob der Theorie. Reden und Aufsätze, 1983
* Gesammelte Werke, 10 zv., 1985 an.
* Das Erbe Europas. Beiträge, 1989
* Gedicht und Gespräch. Essays, 1990

## Ocenenia
* roku 1997 mu Karlova Univerzita udelila čestný doktorát

## Referencie

## Pozri aj
* hermeneutika
* filozofická hermeneutika

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Historici filozofie
Kategória:Storoční ľudia
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Osobnosti z Marburgu

Kategória:Držitelia čestných doktorátov Karlovej univerzity
Roger Garaudy

**Roger Garaudy** (* 17. júl 1913, Marseille, Francúzsko – † 13. jún 2012, Chennevières-sur-Marne, Francúzsko) bol francúzsky filozof, predchodca eurokomunizmu a popierač holokaustu.

V 60. rokoch 20. storočia bol členom Komunistickej strany Francúzska, z ktorej po invázii sovietskych vojsk do Česko-Slovenska vystúpil. V 70. rokoch snažil sa vytvoriť syntézu marxizmu a katolicizmu. V roku 1982 konvertoval k sunnitskému islamu. Neskôr žil v Španielsku.

Francúzsky súd ho v roku 1998 uznal vinným z popierania holokaustu a hanobenia rasy, ktorého sa dopustil vo svojej knihe* Les Mythes fondateurs de la politique israélienne* (*Zakladajúce mýty izraelskej politiky*) a odsúdil ho k pokute 120 tisíc frankov (asi 40 tisíc dolárov). Garaudy v knihe tvrdil, že počas holokaustu Židia neboli vraždení v plynových komorách. Kniha bola preložená do arabčiny a perzštiny. Časť na Garaudyho uvalenej pokuty zaplatila iránska vláda. V roku 2002 v Líbyi obdržal Kaddáfího cenu za ľudské práva.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Spochybňovanie holokaustu
Kategória:Osobnosti z Marseille
Peter Thomas Geach

**Peter Thomas Geach** (* 29. marec 1916, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 21. december 2013) bol britský filozof, predstaviteľ lingvistickej filozofie.

V roku 1965 bol zvolený za člena British Academy (FBA).

## Dielo (výber)
* "Good and Evil," *Analysis* (1956)
* *Mental Acts: Their Content and Their Objects*, 1957/1997
* *Three Philosophers: Aristotle; Aquinas; Frege* (s G.E.M. Anscombe), 1961
* *Reference and Generality: An Examination of Some Medieval and Modern Theories*, 1962
* *God and the Soul*, 1969/2001
* *Logic Matters*, 1972
* *Reason and Argument*, 1976
* "Saying and Showing in Frege and Wittgenstein," *Acta Philosophica Fennica* 28 (1976): 54–70
* *Truth, Love, and Immortality: An Introduction to McTaggart's Philosophy*, 1979
* *Logic and Ethics*, 1990
* *Truth and Hope: The Furst Franz Josef und Furstin Gina Lectures Delivered at the International Academy of Philosophy in the Principality of Liechtenstein, 1998* (ISBN 0-268-04215-2)

## Referencie


## Externé odkazy
* Obituary of Peter Geach 

## Zdroj

Kategória:Osobnosti z Londýna
Kategória:Anglickí filozofi