Kánonické právo

**Kánonické právo** (zriedkavejšie alebo staršie aj **kanonické právo**, ) je osobitný normatívny právny systém *[[sui generis]]* niektorých kresťanských spoločenstiev (cirkví). Ide o platné právo, ktoré upravuje len určitú oblasť právnych vzťahov. Je charakteristické viacerými osobitnými právnymi inštitútmi a zásadami, ktoré ho odlišujú od sekulárnych právnych systémov. Veda skúmajúca kánonické právo sa nazýva kánonistika, znalec v odbore kánonista. Spolu s rímskym právom bývalo (katolícke) kánonické právo v stredoveku označované ako obojaké právo (). 

Pojem kánonické právo sa v slovenskom prostredí najčastejšie používa v užšom zmysle, ako označenie právneho poriadku Katolíckej cirkvi (pozri kapitolu Definície).

## Definície
* z hľadiska rozsahu
** v najširšom zmysle súbor právnych noriem vydaných a sankcionovaných kompetentnou cirkevnou autoritou v rámci niektorých kresťanských cirkví, typicky: Katolícka cirkev, Anglikánska cirkev, pravoslávne cirkvi, staroorientálne ortodoxné cirkvi, Asýrska cirkev Východu a Starobylá cirkev Východu (= právo upravujúce vnútorné záležitosti niektorých cirkví, spravidla s výnimkou protestantských právnych systémov, t.j. cirkevné právo v jednom z jeho užších zmyslov; rozlišovacím znakom je spravidla skutočnosť, či sú právne normy usporiadané v kánonoch. )
** v najužšom zmysle, no najčastejšie: cirkevné právo Katolíckej cirkvi (= Latinskej cirkvi a východných katolíckych cirkví)
* z hľadiska vzťahu objektívneho a subjektívneho práva a 
** *„súhrn noriem vydaných kompetentnou cirkevnou autoritou upravujúcich inštitúty a podstatné spoločenské vzťahy“* cirkví, predovšetkým Katolíckej cirkvi (= kánonické právo v objektívno-právnom zmysle)
** súhrn oprávnení právnických a fyzických osôb vyplývajúci z objektívneho práva (=kánonické právo v subjektívno-právnom zmysle) 
**pojem kánonické právo označuje tiež právnu vedu zaoberajúcu sa kánonickým právom, pozri kánonistika, ako aj pedagogický predmet zaoberajúci sa kánonickým právom. 
* z hľadiska iurisprudencie existuje viacero definícií, ktoré sa navzájom čiastočne dopĺňajú:
**dve definície podľa Gianfranca Ghirlanda:
*** súhrn pozitívnych noriem vydaných zákonnou cirkevnou autoritou, ktoré spravujú medziľudské vzťahy v živote cirkevného spoločenstva (tzv. normatívna definícia)
*** súhrn nevyhnutných vzťahov medzi veriacimi (členmi cirkvi), ktoré vznikli na základe skutočností, ktoré podstatným spôsobom podmieňujú vznik a obsah noriem právnych noriem, teda: sviatostí, chariziem, úloh a služieb (tzv. podstatná definícia)
**M. J. Arroba Conde: *„Kánonické právo je ľudská realita, ktorá je vyjadrením aj kolektívnej vôle“*
**Vincenzo del Giudice: Kánonické právo je súbor právnych noriem vydaných kompetentnou autoritou [Katolíckej cirkvi]...*„na základe ktorých sa Cirke organizuje a pracuje a ktoré usmerňujú činnosť veriacich k cieľom, ktoré sú Cirkvi vlastné.“* []
**Antonín Hrdina: *„Kánonické právo je právom cirkvi, ktorá je - bez ujmy práva Božieho /ius divinum/ - jeho pôvodcom alebo [[Materiálny prameň práva|materiálnym prameňom]]...“*
* negatívne vymedzenie:
** Kánonické právo nie je morálkou, ide o dva normatívne systémy, ktoré majú isté presahy. 
** Kánonické právo a teológia
Vzťah medzi teológiou a kánonickým právom je dodnes nejasný, resp. sporný. Z hľadiska katolíckeho práva, apoštolská konštitúcia *Deus scientiarum Dominus* (1931) považovala kánonické právo za súčasť praktickej teológie. Dnes platná právna úprava nie je dôsledná, v dôsledku čoho sa vzťah ťažko vyvodzuje.* Dnes značná časť kánonistov presadzuje tézu, že ide o dve odlišné [[Vedná disciplína|vedné disciplíny]]*, ktoré majú isté presahy. Podľa Zenona Grocholewskeho kánonickému právu *„nemožno porozumieť a ...užitočne ho študovať bez primeraného teologického poznania...“*, či dokonca, že s ním nemožno *„správne narábať bez toho, aby človek nemal dar... viery.“*

## Pôvod termínu kánonické právo
Termín kánonický pochádza z gréckeho výrazu kánon, ktoré označovalo šnúru (*canna*) na meranie rovnosti uhlov pri stavbe domu (olovnica), a teda normu správnosti a želaného výsledku. V rámci kresťanstva sa termín začal používať od 4. storočia,, keď cirkevné koncily termínom *kanón ekklesiastikós* označovali disciplinárne normy.  Ako <u>''terminus technicus''</u> sa pojem kánonické právo vyskytuje až od 12. storočia. Prvýkrát ho pravdepodobne použil dekrétista Štefan z Tournay.

## Vnútorné členenie
V rámci kánonistiky existuje viacero členení:

* podľa základu: prirodzené právo a pozitívne právo
* podľa pôvodu noriem/autora: Božie právo (lat. *ius divinum*), ľudské právo (rýdzo cirkevné právo, lat. *ius humanum*)
* podľa formy: písané právo a nepísané právo (obyčajové právo)
* podľa pôsobnosti: univerzálne právo, partikulárne právo, osobitné právo
* podľa povahy subjektov/kritéria predmetu: verejné právo a súkromné právo
* z hľadiska povahy subjektívnych práv: hmotné právo a procesné právo
* z hľadiska kánonického práva Katolíckej cirkvi: kódexové právo a mimokódexové právo.
Kánonické právo má viacero právnych odvetví, pričom ich počet a charakter sa mení podľa jednotlivých denominácií, ku ktorým sa viaže (napr. podľa toho či v rámci konfesie existuje rehoľný život alebo či uznávajú sviatosti). Katolícke kánonické právo, ktoré je najprepracovanejšie a najrozšírenejšie pozná napr.: kánonické ústavné právo, rehoľné právo, cirkevné magisteriálne právo, sakramentálne právo, kánonické majetkové právo, kánonické trestné právo a kánonické procesné právo.

## História

Z hľadiska katolíckeho kánonického práva možno hovoriť o štyroch vývojových fázach: obdobie predklasického kánonického práva (), obdobie klasického kánonického práva (), obdobie poklasického práva (), a obdobie kodifikovaného kánonického práva (). S pravoslávnym kánonickým právom má katolícke právo spoločnú najstaršiu vývojovú časť (*ius antiquum*), hoci už v rámci nej sa prejavovali viaceré odlišnosti.

Kánonické právo bolo pôvodne súčasťou disciplinárnej teológie. Ako samostatná vedecká disciplína vzniklo až v 12. storočí, pričom veľkú zásluhu na tom mal taliansky kánonista Gratianus. Jeho zbierka zvaná Decretum Gratiani tvorila významný prameň poznania kánonického práva. Neskôr bola časťou oficiálnej zbierky kánonov uverejnenej v roku 1580 rímskym pápežom Gregorom XIII. Pod názvom Corpus Iuris Canonici, ktorá platila spolu s ďalšími pápežskými predpismi až do nadobudnutia účinnosti Codex iuris canonici roku 1918.

V roku 1917 bol pápežom Benediktom XV. pre Rímskokatolícku cirkev promulgovaný prvý jednotný kodifikovaný právny text s názvom Codex iuris canonici, ktorý platil až do 27. novembra 1983, keď účinnosť nadobudol nový Codex iuris canonici vyhlásený pápežom Jánom Pavlom II. V roku 1990 bol promulgovaný Codex canonum ecclesiarum orientalium, prvý jednotný zákonník platný pre východné katolícke cirkvi, Účinnosť nadobudol 1. októbra 1991. Kódexy boli viackrát novelizované. Okrem nich v rámci existujú v rámci Katolíckej cirkvi aj iné, mimokódexové pramene práva.

Kanonické právo bolo ovplyvnené rímskym právom. Samo malo veľký vplyv na formovanie sekulárnych právnych oblastí kontinentálneho práva a angloamerického práva, najmä rodinného, manželského a dedičského práva. Na Slovensku pôsobí od 1995 Slovenská spoločnosť kánonického práva.

## Poznámky

## Referencie

 
## Ďalšia literatúra
* 
* 

## Externé odkazy
* Kódex kánonického práva, 
* Kódex kánonického práva na vatikánskych stránkach, 

## Pozri aj
* cirkevné právo
* konfesné právo
* interkonfesné právo