Latinské písmo

**Latinské písmo** (iné názvy: **latinská abeceda**, **rímske písmo**, **rímska abeceda**; novoveký variant sa volá aj **[[latinkové písmo|latinka, latinkové písmo]]**) je najpoužívanejšie hláskové písmo na svete, pôvodne vyvinuté pre jazyk Latinov. 

## Rozšírenosť
V súčasnosti existuje vyše 150 písiem (abecied) zostavených na základe latinky: 40 európskych, vyše 30 ázijských, asi 40 afrických, viac ako 20 amerických a viac ako 10 oceánskych. Spolu všetky tieto abecedy používa približne 30 % obyvateľstva Zeme. Počet abecied na latinskom základe stále rastie. Okrem toho sa latinkou zapisujú aj umelé jazyky (esperanto, ido, interlingua...). Slúži aj ako základ pre IPA a napr. pre čínsky pchin-jin.

Latinskú abecedu používajú tak románske jazyky (francúzština, španielčina, taliančina, portugalčina, rumunčina, katalánčina...), ako aj germánske (angličtina, nemčina, holandčina...) a západoslovanské jazyky (poľština, čeština, slovenčina) a veľa iných, neindoeurópskych jazykov (vietnamčina, jávčina, turečtina, swahilčina, filipínčina...).

thumb|left|350px|Rozšírenie latinky vo svete, tmavozelená je s úradným jazykom v latinke a svetlozelená s jazykmi aj v latinke aj iným (napr. cyrilika, azbuka...)

## Písmená
Archaické latinské písmo (presnejšie archaická kapitála) obsahovalo 21 písmen: A B C D E F Z H I K L M N O

P Q R S T V X. Chýbalo teda G, J, U, W a Y, písmená U a V, I a J sa začali dôsledne rozlišovať až v 17. storočí.

Od 1. stor. pred Kr. do stredoveku písmo obsahovalo 23 písmen (pribudlo G a Y). Od stredoveku bolo písmen 26 (pribudlo J, W a U).

Do niektorých národných abecied (napríklad v talianskej, poľskej, maďarskej, fínskej, estónskej, lotyšskej, litovskej) neprešlo všetkých 26 písmen. Na druhej strane však tieto a iné jazyky používajú okrem samotných písmen jednak zložky (digrafy (napr. slovenské CH), trigrafy (napr. nemecké SCH) atď.) a jednak diakritické znamienka (pozri aj nižšie).

Vo väčšine latinských písmnových systémov (vrátane anglického, nemeckého, francúzskeho, talianskeho) sa zložky ani písmená s diakritickými znamienkami nezačleňujú do abecedy (chápanej ako usporiadaný súbor grafických znakov písma). V iných písmových systémoch (napr. v dánskom, nórskom, vo švédskom, v španielskom, českom, slovenskom, poľskom, maďarskom, vo fínskom, v rumunskom) sa písmená s diakritickými znamienkami a najdôležitejšie dvojpísmenové zložky začleňujú do abecedy, aj keď treba dodať, že sa toto začlenenie nie vždy rešpektuje (napr. aj v slovenskej abecede). Z týchto dôvodov je výsledný počet písmen v rozličných európskych abecedách rozdielny.

## Pôvod
Písmo je nesporne odvodené zo západogréckeho písma. Vidno to na zhode latinskej abecedy so západogréckou, najmä na používaní písmena chí vo význame [ks], neprítomnosti písmen ksí a ómega a prítomnosti písmen vau (digamma), koppa v obidvoch týchto abecedách, ako aj na podobnosti tvaru latinských písmen C, D, I, P, R, S, V so západogréckymi ekvivalentami. Zo západogréckej abecedy do najstaršieho latinského písma neboli prevzaté len písmená théta, fí a psí. Éta bola do latinského písma prevzatá s archaickým znením [h], písmeno ypsilon v zmenenom význame [u] – [v].

Otázne zostáva, či bolo západogrécke písmo prevzaté priamo od gréckych kolonistov v Itálii alebo nepriamo cez etruské písmo. V prospech priameho prevzatia hovorí existencia písmen O, B, D, K, Q v najstaršom latinskom písme, pričom v etruských nápisoch sa tieto písmená nevyskytujú. Na druhej strane v najstarších etruských
abecedách tieto písmená zastúpené boli. V prospech etruského pôvodu hovorí fakt, že do 4. storočia pred Kr.  sa používalo v latinskom písme písmeno C vo význame [g] aj [k], čo by bola prax prirodzená pre Etruskov, ktorí nerozlišovali hlásky k a g, a zároveň to bola prax neprirodzená (ale napriek tomu ako vidno prítomná) u Rimanov, pretože títo  tieto hlásky rozlišovali. Druhým argumentom v prospech etruského pôvodu ja fakt, že hoci v latinskom jazyku mal protiklad krátkych a dlhých samohlások fonologický význam, a hoci toto rozlišovanie je prítomné v západogréckej abecede, v latinskom písme nebolo (spočiatku) prítomné, čo by bolo prirodzené pre Etruskov, pretože tí dĺžky nerozlišovali.

## Vývoj latinského písma
Keďže latinčina na rozdiel od gréčtiny nerozlišovala medzi C, K a Q, všetky tri tieto písmená sa používali na označenie hlásky k. Neskôr sa hláska k začala v latinskom písme reprodukovať prevažne písmenom
C, písmeno K sa používalo už len niekoľkých prípadoch a písmeno Q sa začalo používať v spojení s písmenom U.

V roku 312 pred Kr. bolo z abecedy vylúčené nepotrebné písmeno Z. V 3 stor. pred Kr. naopak pribudlo nové písmeno G pre hlásku [g]. Stopy po tejto premene sa zachovali v skratkách rímskych mien (C = Gaius, Cn = Gnaeus). Od teraz už písmeno C znamenalo len [k].

V 2. až 1. storočí pred Kr. vznikla vďaka vplyvu gréčtiny snaha vrátiť do jazyka písmená pre grécke zvuky. Preto sa do latinskej abecedy vrátilo Z (umiestnili ho tentoraz na koniec abecedy) a Y (Y bolo potrebné na zápis gréckeho [ü]; takisto je zaradený na koniec abecedy). Neskôr písmeno Y stratilo význam zápisy gréckej hlásky a začalo označovať i. Bolo to jednak preto, lebo v latinskom jazyku hláska ü nebola, a jednak preto, že v neskorogréckom jazyku sa zmenila na hlásku i. Grécky vplyv sa prejavil aj tým, že grécke aspirované spoluhlásky sa 
začali zapisovať skupinami písmen PH, CH, TH a RH.

Od 2. storočia sa dĺžka niekedy označovala zdvojením. Od prelomu letopočtov sa dĺžka niekedy označovala apexom, teda zvislou čiarkou.

V čase zániku Západorímskej ríše latinské písmo existovalo v štyroch základných grafických variantoch:
*kapitálky (na monumentálnych nápisoch),
*unciála (majuskulné písmo používané v literatúre),
*polounciála (prechodné písmo k minuskulnému, používané v literatúre),
*kurzívy (staršie – majuskulné a mladšie – minuskulné, používali sa v úradnej, obchodnej a bežnej korešpondencii).

So sťahovaním národov vznikli tzv. národné písma, čo je v súvislosti s latinkou termín pre ranostredoveké písma používané v Španielsku, Taliansku, vo Francúzsku, v Írsku a Anglicku.

V roku 789 sa v celej ríši Karola Veľkého zaviedlo tvarovo nové, zreteľné, elegantné a okrúhle písmo, ktoré dostalo pomenovanie karolovská minuskula. Toto písmo postupne šírilo aj v Taliansku a (od 11. stor.) aj v Anglicku.

V 12. – 13. storočí vzniká tzv. gotické písmo, ktoré síce zaniklo s koncom stredoveku, ale ktorého nemecké varianty (švabach, fraktúra a pod.) prežili až do polovice 20. storočia, Písmo sa vyznačuje tým, že je  hranatejšie, lomené, početné.

V stredoveku ešte do latinskej abecedy pribudli písmená J a W a písmeno V bolo „rozdelené“ na písmená V a U podľa výslovnosti.

Od renesancie, t. j. od 14. – 16. storočia, latinské písmo znova nadobúdalo zaoblené tvary. Toto nové písmo nazývame humanistické písmo (alebo renesančné písmo). Vzniklo z činnosti talianskych
humanistov. Rýchlo sa šírilo z Talianska do iných európskych krajín. Toto písmo je už blízke
súčasnej latinke.  Od druhej polovice 15. storočia sa popri humanistických písmach vyvíjali aj novogotické písma. V období renesancie sa zavŕšilo aj rozdelenie písma na veľké a malé písmená.

Od začiatku novoveku sa používa moderné latinské kurzívne písmo, ktorá nazývame aj latinka či okrúhle písma.  Vyvinulo sa z humanistickej kurzívy s prímesami gotického písma. Rozlišujú sa 4 základné tzv. rody latinky: antikva, medieval, grotesk a egyptienka, ktoré majú viacero podtypov. Dnešné bežné tlačové písma majú v rámci svojich rodových skupín vlastné osobné mená (podľa výtvarného tvorcu alebo podľa prvého tlačiara), prípadne obchodné názvy.

## Oddeľovanie slov
Slová sa pôvodne vôbec neoddeľovali (tzv. scriptura continua), potom sa častejšie oddeľovali bodkami,
neskôr rozlične štylizovanými (lístočky a podobne). Systematické oddeľovanie slov medzerami sa zaviedlo až v 15. storočí po Kr.

## Diakritické znamienka
Moderné latinky často používajú nadriadkové a/alebo podriadkové diakritické znamienka. Diakritické znamienka 
obyčajne slúžia na spresnenie alebo úpravu základného hláskového významu písmen (napr. ô v slovenskom
písme). Diakritické znamienka sa z európskych jazykov najviac používajú v českom, slovenskom, francúzskom, portugalskom, poľskom, maďarskom, lotyšskom písme, a inak prirodzene najviac v písmach "exotických" jazykov ako vietnamčina či navaho. Vôbec sa nepoužívajú v anglickom a málo sa používajú v nemeckom písme. 
Používanie diakritických znamienok sa pri samotnom písaní často pociťuje ako príťaž. Ich výhodou je spresnenie údaja o výslovnosti, nevýhodou je že ich používaním niektoré základné písmená latinskej abecedy dostali
v rozličných písmových systémoch nerovnaký hláskový význam.

## Veľké a malé písmená
Od renesancie sa začali rozlišovať veľké a malé písmená. Veľké sú odvodené od rímskej kapitály a unciály a malé od karolínskej minuskuly. V dôsledku týchto rozdielnych zdrojov má v súčasnej latinke až 13 z 26 písmen (a, b, d, e, f, g, h, l, m, n, q, r, t) rozdielne veľké a malé písmeno, pri i, j je rozdiel iba v bodke.
Od renesancie sa veľké písmená systematicky používajú na vyznačenie začiatku viet; ich použitie na iných miestach (napríklad na vyznačenie vlastných mien) závisí od pravopisu daného jazyka.

## Klasifikácia

### Historické delenie
* latinské písmo archaického obdobia (do 2 stor. pred Kr.) 
* latinské písmo rímskeho obdobia (do 4. stor. po Kr.) 
* stredoveké latinské písmo v širšom zmysle
** latinské písmo obdobia včasného stredoveku (do 12. stor.)
** stredoveké latinské písmo v užšom zmysle (do 15. stor.)
* novoveké latinské písmo  (od 16. stor.)

### Geografické delenie
Toto je delenie podľa jednotlivých jazykov (písem), ktoré latinku používajú. Zoznam pozri napr. tu http://www.omniglot.com/writing/langalph.htm.

### Typograficko-historické delenie
Porovnaj aj vyššie uvedený text o vývoji latinského písma:

Latinské písmo:
*rímska kapitála (rímske kapitálne písmo)
**archaická kapitála
**rímske všedné klasické písmo
**rímske monumentálne písmo – t. j. capitalis quadrata a capitalis rustica
**staršia rímska kurzíva
*rímska unciála
*rímska polounciála
*mladšia rímska kurzíva
*(tzv.) národné písma
**vizigótske písmo – v Španielsku
**talianske písma
**merovejské písmo – v kancelárii Merovingovcov a prvých Karolovcov
**inzulárne písmo (ostrovné písmo, írsko-anglosaské písmo)
***írske písmo
***anglosaské písmo
*karolínska minuskula (karolína)
*gotické písmo
**gotická minuskula
**gotická majuskula
**gotická kurzíva
**bastardy
**lomené písma
***švabach
***textúra
***fraktúra
***ďalšie
*humanistické písmo (renesančné písmo, humanistika)
**majuskulné humanistické písmo
**minuskulné humanistické písmo (antikva)
**kurzívne humanistické písmo
*novogotické písmo
*moderné kurzívne latinské písmo (latinka, latinkové písmo/písma, okrúhle písma):
**antikva 
***benátska antikva
***staršia antikva
***prechodná antikva
***moderná antikva (novodobá antikva)
**medieval
**grotesk
**egyptienka

## Referencie

## Externé odkazy
*http://archivnictvi.euweb.cz/dokumenty/Dejiny-a-vyvoj-naseho-pisma.pdf 

## Zdroj
* 

Kategória:Písmo