Jozef Szentpétery

**Jozef Szentpétery** (* 12. apríl 1781, Rimavská Sobota – † 12. jún 1862, Budapešť) bol uhorský zlatník. Spolu so Samuelom Libaiom patril k najvýznamnejším uhorským zlatníkom 19. storočia.*

== Životopis ==
Rodičia mali šľachtický pôvod. Otec Samuel Szentpétery bol známym puškárskym majstrom. Matka Alžbeta, za slobodna Huszt (*Husztÿ*), sa starala okrem Jozefa ešte o tri deti: Samuela (* 1774), Máriu (* 1777) a Petra (* 1779). Zlá finančná situácia v rodine donútila rodičov, aby sa z detí stali remeselníci. Rodičia chceli mať z Jozefa hodinára, alebo zlatníka. Hľadali preto pre neho majstra, ktorý by usmernil jeho prvé umelecké kroky. Chudobných študentov učil kreslenie Pál Király Szathmáry (1726 – 1807) z [[Hangács]]a, ktorý sa stal nadanému Jozefovi prvým mentorom. Jozef u neho nepobudol dlho, dopočul sa o [[Košice|košickom]] zlatníkovi Petrovi Khurmesserovi (*Kürmesser*), ktorý pôsobil aj na niekoľkých šľachtických dvoroch vo [[Francúzsko|Francúzsku]] – kráľa Henricha IV. (1553 – 1610) nevynímajúc – preto jeho ďalšie kroky smerovali do Košíc.

Jozef Szentpétery bol v Košiciach učňom aj u majstra zlatníka Štefana Vásárhelyiho, ku ktorému nastúpil ako 15-ročný [[29. august]]a [[1796]]. Majster bol pre mladého učňa veľkou inšpiráciou, u neho prvýkrát videl výrobu strieborných figúrok zo strieborných platní. Štúdium ukončil [[30. august]]a [[1801]], mal 20 rokov. Na povinnej vandrovke navštívil zlatnícke dielne v [[Rimavská Sobota|Rimavskej Sobote]], v [[Levoča|Levoči]] a od roku [[1805]] študoval vo [[Viedeň|Viedni]], kde pravdepodobne pracoval v dielni slávneho zlatníka a medailéra Johanna Nepomuka Wirtha (1753 – 1810). V tom čase mladý zlatník Jozef Szentpétery už dobre zarábal a mohol si nechať vyrobiť vlastné zlatnícke náradie. Túžbou mladého zlatníka však nebola Viedeň, ale [[Paríž]]. Z Viedne sa pokúsil odcestovať do Paríža, ale napoleonské nepokoje mu túto ambíciu prekazili. V roku [[1808]] pracoval vo Wirthovej bižutérii vo Viedni a v talianskych mestách [[Gorizia|Görz]] (*Gorizia*), [[Gradisca d'Isonzo|Gradisca]] (*Gradisca d'Isonzo*) a [[Trieste|Triest]] (*Trieste*). Cez [[Taliansko]] sa neúspešne pokúsil odísť do Paríža. Z Viedne sa vracia do [[Pešť|Pešti]] a pracuje pri zlatníkovi Jozefovi Prandtnerovi (1760 – 1819). 

V roku [[1809]] požiadal o prijatie do [[cech]]u. Veľmi ťažko sa však presadzuje, v cechu vládla silná konkurencia a domáci majstri si nechcú pustiť medzi seba nadaného „cudzinca“. Zo zápisu z cechového denníka sa dozvedáme, že 16. septembra [[1810]] mu dal cech vyhotoviť majstrovskú prácu – kalich. Dielo dokončil 24. marca [[1811]], a na jeho základe ho prijali ako 29-ročného za majstra do cechu. V centre Pešti si zariadil malú dielňu, ale keďže práce robí len na objednávku, dostáva sa do finančných problémov. V roku [[1812]] sa preto aj z finančných dôvodov presťahoval do [[Lučenec|Lučenca]], kde pôsobil ako zlatník šesť rokov. Lučenec bol v tom období rušným mestom, Jozef tu pracuje so zlatom, darí sa mu, zarába veľa peňazí. V roku [[1818]] sa vrátil do Pešti, pôsobil v dome Brudern na Parížskej ulici. Jozef Szentpétery tu v rokoch 1818 – [[1830]] zhotovoval nielen úžitkové a dekoratívne predmety, ale aj umelecké predmety pre cirkevné potreby, najmä pre reformovanú cirkev, ktorej bol členom.

==Dielo==
V roku 1830 vytvoril v Pešti svoje prvé výnimočné dielo – reliéf *Prechod Alexandra Veľkého cez rieku Granicus*. Dielo si vyslúžilo mimoriadnu pozornosť a bolo zakúpené cisárom Františkom I. Rakúskym (1768 – 1835) za 2500 forintov. Od tohto obdobia zhotovoval Szentpétery okrem tradičných zlatníckych diel aj reliéfy so sochárskymi prvkami. V roku 1822 začal pracovať na diele *Zväzok kvetov na obraz prírody*, ktoré v roku [[1837]] vystavoval vo [[Viedeň|Viedni]]. V Pešti v roku [[1848]] vytvoril nádherný kalich, s vytepanou *Poslednou večerou* na vrchnáku. Do roku [[1855]] zhotovil ďalších šesť vyobrazení s témou z antiky a z histórie Uhorska. Dôkazom jeho rozprávkového talentu a tvorivej geniality sú reliéfy: *Bitka pri Arbele* (dokončené v roku 1837) alebo *Zajatie kráľa Porusa* (vytvoril v rokoch 1844 – 1850). Diela boli v roku [[1851]] vystavené na svetovej výstave v [[Londýn]]e, avšak od organizátorov sa mu nedostalo takej pozornosti, ako očakával. Avšak všimli si ho francúzski umelci a v roku [[1852]] sa stal čestným členom parížskej národnej hospodársko-priemyselnej spoločnosti. Szentpéteryho tvorba sa vyznačuje rozvinutou technikou, jedinečným zmyslom pre formu a elegantným spracovaním kontúr. Štylisticky nadväzuje v tvorbe na tradície uhorského baroka, pričom v ornamentoch cítiť aj vplyv francúzskeho zlatníctva. Zmeny vkusu a štýlu zanechali stopy v jeho tvorbe, keď prešiel od klasicizmu cez oživenie barokových prvkov až po čisté tvary biedermeierovského štýlu. Szentpétery bol čestným členom zlatníckych cechov vo [[Viedeň|Viedni]], [[Berlín]]e a [[Petrohrad]]e. Medzi jeho ďalšie známe diela patria: *Prešporský snem* (1852), *Oslobodenie Budinského hradu* (1853), alebo *Kristus na kalvárii* (1855).

==Priateľ Samuela Libaya==

Banskobystrický zlatnícky velikán [[Samuel Libay]] sa v roku 1842 v [[Banská Bystrica|Banskej Bystrici]] stretol so zlatníkom Jozefom Szentpéterym, ktorý v tom čase cestoval po banských mestách a skupoval [[striebro]]. Pri tejto príležitosti označil Samuela Libaya za druhého veľkého „maďarského“ zlatníka. Medzi oboma zlatníkmi sa vyvinulo vrúcne priateľstvo. Počas pôsobenia Samuela Libaya vo funkcii cechmajstra prijal cech [[12. január]]a [[1845]] za čestného člena Szentpéteryho.

Jozef Szentpétery zomrel [[13. jún]]a [[1862]] v [[Pešť|Pešti]], kedy ho doopatrovala jeho pomocníčka v domácnosti.

== Literatúra ==

* [[Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice|Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000]]
* FÖLDES, E.: *Szentpéteri József*, Budapesti Történeti Múzeum, Budapest, 1981
* GLOCKO, F.: *SAMUEL LIBAY- život a dielo banskobystrického zlatníka*, Stredoslovenské múzeum 2018, 
* MIHALIK, S.: *Szentpéteri József ötvösmester élete és művei*, Budapest, 1954
* NYITRAY, L.: *Szentpétery Jozef életútja*. In: A Miskolci Herman Ottó Múzeum Közleményei 22. Miskolc, 1984
* TORANOVÁ, E.: *Zlatníctvo na Slovensku*, Neografia Martin, Tatran Bratislava 1983
* *Štátny archív v Banskej Bystrici*, fond Banská Bystrica, mesto so zriadeným magistrátom 1255 – 1922, Banskobystrické cechy 1443 – 1872, C 43/3, Protokol 1641 – 1872, inv. č. E – 115
* *Štátny archív v Banskej Bystrici'', fond: Banská Bystrica, mesto so zriadeným magistrátom 1255 – 1922, Banskobystrické cechy 1443 – 1872, C 43/5, Účtovná kniha z r. 1817 – 1875, inv. č. E – 116

## Externé odkazy
* 
*Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 60; pokrstený ako Josephus Szentpeterÿ

Kategória:Slovenskí zlatníci
Kategória:Osobnosti z Rimavskej Soboty