open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Cyril Kutlík

**Cyril Kutlík**  (* 29. marec 1869, Křížlice - † 4. apríl 1900, Belehrad, Srbsko) bol slovenský maliar a ilustrátor, výtvarný pedagóg a zakladateľ prvej maliarskej školy v Belehrade. Je predstaviteľ historicizmu, realizmu a portrétneho umenia. Tiež pracoval na ilustráciách národných kalendárov a je jedným z prvých autorov umeleckých pohľadníc na Slovensku.

## Biografia
náhľad|258x258bod|Cyril Kutlík: ''Felix Kutlik ml.'' (kresba ceruzou, Kulpín, 1888)
Gymnázium navštevoval v Hradci Kralové. Roku 1885 odchádza na Akadémiu výtvarných umení v Prahe, kde ho viedli profesori Antonín Lhota, František Sequens a Maximilián Pirner. Pražské štúdiá ukončil v roku 1891 maľbou Posledné okamihy Husovej slobody, ktorá bola vystavená aj na Všeobecnej zemskej výstave. Rok 1891 študoval na Akadémii výtvarných umení vo Viedni a pracoval najmä na maľbe portrétov a iných zákaziek. V období 1893-1895 sa liečil v Južnom Tirolsku na tuberkulózu. Ešte počas štúdií v Prahe, v roku 1887, cestoval do Belehradu na oslavy venované Vukovi Karadžićovi a videl, že Belehrad nemá maliarsku školu. Myšlienka na založenie maliarskej školy v ňom dozrievala dlhšie, až v júli 1895 odišiel do Belehradu. Srbskú kresliarsku a maliarsku školu Kutlík otvoril 5. 9. 1895 na ulici Kosančićev venac (v budove, kde neskôr sídlila aj Národná knižnica Srbska a ktorá bola zničená v roku 1941 počas bombardovania Belehradu). Kutlíkova škola každým rokom existencie napredovala. Pozostávala z oddelenia pre záujemcov o profesionálne maliarstvo, z kurzu pre remeselníkov a z kurzu pre dámy. (V tom období napr. ešte ani Maliarska akadémia v Mníchove nemala oddelenie pre ženy.) 

Medzi Kutlíkových žiakov patrili neskorší známi srbskí výtvarníci, ako Nadežda Petrović, Borivoje Stevanović, Dragomir Glišić, Ljubomir Ivanović a predstavitelia tzv. srbského impresionizmu Kosta Miličević a Milan Milovanović. V roku 1900 bolo Kutlíkovo dielo prezentované na Svetovej výstave v Paríži. Tohto triumfu sa už nedožil a pochovaný je v Belehrade. Po Kutlíkovej smrti prevzal školu srbský maliar Rista Vukanović, po prestávke počas 1. Svetovej vojny 1919 bola škola obnovená, ako štátna a na jej základoch stavali aj srbské Akadémie umení z roku 1937. 

Kutlíkovo dielo pozostáva z historických malieb, portrétov, religióznych a alegorických kompozícií, zo žánrových motívov a v menšej miere aj krajiniek a zátiší. Venoval sa tiež ilustráciám, najmä pre české a slovenské cirkevné periodiká a národné kalendáre. Vytvoril hlavičky časopisov v Čechách a v Srbsku. Pohľadnice s jeho návrhmi vyšli v Prahe, Ružomberku a Belehrade.

## Externé odkazy
*[Diela Cyrila Kutlíka v [SNG] ]
## Literatúra
* Pamätnica 1789-1989  200 rokov školy v Kulpíne, Kulpín 1996
* Dejiny Kutlíkovcov, Félix Kutlík III. Bratislava 1931
* Štúdie Ivy Paštrnákovej, In Galéria 2002 - Ročenka Slovenskej národnej galérie a  Galéria 2006. Bratislava 2002 Bratislava 2007 

Kategória:Slovenskí maliari
Kategória:Slovenskí ilustrátori
Kategória:Maliari realizmu
Sofia Milosová

**Sofia Milosová** (* 27. september 1969, Zürich, Švajčiarsko) je švajčiarsko-americká herečka, dcéra talianskeho otca a gréckej matky. Herectvo vyštudovala na *Beverly Hills Playhouse*. Hovorí plynule po anglicky, taliansky, francúzsky a nemecky a základnú konverzáciu zvládne v gréčtine a španielčine. V súčasnosti študuje obchod a ekonómiu.

Je scientologičkou.

## Filmografia
* Desire
* C.S.I.: Kriminálka Miami
* Caroline in the City
* The Order
* Passionada
* Pohotovosť
* Sopranovci
* Mad About You
* Priatelia

## Referencie


## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Sofie Milosovej
* 

Kategória:Švajčiarske filmové herečky
Kategória:Švajčiarske televízne herečky
Kategória:Švajčiarske osobnosti gréckeho pôvodu
Kategória:Švajčiarske osobnosti talianskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti z Zürichu
Noah Wyle

**Noah Strausser Speer Wyle** (* 4. jún 1971, Hollywood, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americký televízny a filmový herec, známy najmä zo seriálu **[[Pohotovosť (seriál)|Pohotovosť]]**, v ktorom si zahral úlohu Dr. Johna Cartera. V roku 2001 ho časopis People zaradil medzi 50 najkrajších ľudí na svete. Získal 5 nominácii na cenu Emmy a 3 nominácie na Zlatý glóus. 

## Filmografia

Kategória:Divadelní herci USA
Kategória:Filmoví herci USA
Kategória:Televízni herci USA
Kategória:Divadelní herci židovského pôvodu
Kategória:Filmoví herci židovského pôvodu
Kategória:Televízni herci židovského pôvodu
Kategória:Osobnosti USA židovského pôvodu
Kategória:Osobnosti z Los Angeles
Vedenie ľudí

**Vedenie ľudí** je schopnosť, pomocou ktorej jednotlivec presvedčuje druhých, aby sa snažili dosiahnuť stanovené ciele. Čiže vedenie je súčasťou riadenia. Vedenie sa tiež dá definovať ako proces, pomocou ktorého jeden jedinec sa snaží ovplyvniť iných jedincov. 

V rámci vedenia, pomocou ktorého vedúci vplývajú na ľudí, sú dôležité predovšetkým tieto okruhy otázok, ktorých sa funkcia dotýka:
* prístupy k vymedzeniu efektívneho vedenia a vedúceho - pozri teórie vedenia, štýl vedenia
* motivácia - pozri motivačná teória, motivácia
* komunikácia - pozri komunikácia

## Právomoc
Nevyhnutným predpokladom vedenia je moc či právomoc (angl. power). Moc je schopnosť jednotlivcov alebo skupín meniť alebo ovplyvňovať názory alebo správanie ľudí. Existujú rôzne základy moci, ktoré môžu mať pôvod v legitímnej moci, odbornosti, dôvere, možnosti odmeňovania a podobne. Jedným z typov moci je právomoc, ktorá je právo vyplývajúce z funkčného miesta v organizačnej štruktúre, teda právo osoby, ktorá ho zastáva, robiť rozhodnutia a na základe toho ovplyvňovať podriadených. Často sa opisuje ako schopnosť vnútiť svoju vôľu ostatným. Existuje šesť rôznych pohľadov na moc:
* 1.	odmeňovanie – vychádza z vlády konkrétnej osoby nad zdrojmi
* 2.	donucovanie – zdrojom tohto druhu moci je možnosť trestať či odmeňovať, možnosť ohrozovať či používať určitú pozíciu na prinútenie druhých, aby vykonali nejakú činnosť
* 3.	legitimita – je to moc, ktorá sa realizuje v súlade s pravidlami platnými pre danú organizáciu, a to na základe oprávnenia vydaného príslušnou organizáciou
* 4.	referent – tento druh moci je závislý od osobnej charizmy alebo osobnej príťažlivosti jednotlivca
* 5.	expert – je to moc pochádzajúca z vedomostí, založená na uznávaní odborných vedomostí druhého
* 6.	informácie – ide o informácie o súvislostiach, ktoré napomáhajú predpovedať budúce správanie či budúce udalosti

Aby mohol jednotlivec ovplyvňovať iných, musí byť sám do istej miery ovplyvňovaný. Vedúci musí byť ovplyvňovaný podradenými. Rozširovanie právomocí podriadených nadobúda na popularite. Logicky sa ukazuje, že s rastom účasti podriadených na moci, schopnosť vedúcich vykonávať moc vlastne vzrastá. 

Rozširovanie právomocí je poskytovanie takých práv a zodpovednosti zamestnancom na všetkých úrovniach, ktoré im umožňujú rozhodovať na základe svojho vlastného uváženia. Ľudia, ktorým právomoci boli rozšírené, veria, že rozhodujú o tom, ako sa bude ich práca robiť.

Kategória:Personalistika
Kategória:Manažment
Droppa (priezvisko)

**Droppa** je slovenské priezvisko, rozšírené predovšetkým v okrese Liptovský Mikuláš.

## Známi nositelia
Pozri v článku Droppa.

Kategória:Slovenské priezviská

Kategória:Priezviská na Slovensku
Kategória:Priezviská v Česku
Branislav Fodrek

**Branislav Fodrek** (* 5. február 1981) je slovenský futbalista, ktorý pôsobí v tíme FK DAC Dunajská Streda. 

Futbalovo vyrastal v Prievoze, keď hrával za Rapid Bratislava. Neskôr prestúpil do ŠK Slovan Bratislava a v kariére pokračoval v tíme FC Artmedia Petržalka. Na drese nosil najčastejšie číslo 20, hráva ako ofenzívny stredopoliar. V odvetnom zápase 3. predkola Ligy majstrov strelil v úvodných minútach gól talianskemu veľkoklubu Juventus FC. Prvý zápas za Dunajskú Stredu odohral 31. marca 2012, keď v stretnutí 24. kola proti Dukle Banská Bystrica vystriedal v 58. minúte Tchamiho.

## Referencie

Kategória:Narodenia v 1981
Kategória:Slovenskí futbalisti
Kategória:Hráči ŠK Slovan Bratislava
Kategória:Hráči FC Petržalka 1898
Budova Ľudovej školy v Skalici

náhľad|Ľudová škola v Skalici, historická fotografia
náhľad|Ľudová škola v Skalici v súčasnosti
**Budova Ľudovej [[škola|školy]] v Skalici** sa nachádza na Jatočnej ulici č.4 v Skalici. V čase svojho vzniku na začiatku 20. storočia bola školou ľudovou, neskôr bola špeciálnou a umeleckou základnou školou a v súčasnosti je v budove už iba prevádzka špeciálnej základnej školy. 

## Dispozícia
Objekt školy sa skladá z dvoch častí – prízemnej časti, v ktorej bol pôvodne byt a vyššej dvojpodlažnej časti s pôdorysom tvaru písmena L, v ktorej sú umiestnené učebne. Za strmým štítom je schodisko, pod ním hlavný vstup s dvojicou zalomených oblúkov, podopretých masívnym kruhovým stĺpom s hlavicou. Vnútorné členenie objektu je jednoduché: Z ústrednej haly je prístupné bočné učiteľské krídlo, učebne a schodiskový masív, ktorý spája prízemie s rovnakými priestormi na poschodí. V miestnosti riaditeľa je zachovaný pôvodný drevený trámový strop.

## Dejiny
Škola bola postavaná v roku 1913 podľa projektu maďarského architekta Józsefa Bábolnaya a vznikla v čase intenzívnej maďarizácie v rámci rozsiahlej výstavby nových škôl na území Horného Uhorska, do ktorej sa zapájali architekti hľadajúci výraz Maďarskej národnej architektúry. Preto sa týmto dielam neskôr venovalo len málo pozornosti. Budova má veľa typických znakov maďarskej secesie, ako napríklad veľká plocha strechy kvôli veľkému sklonu strešných rovín, keramický obklad ako aj použité prvky historickej a ľudovej architektúry. A práve týmto sa stáva najpôsobivejším reprezentantom tohto architektonického štýlu v regióne.

## Zdroj
*Dulla, M.: *Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok*, vydavateľstvo Perfekt, Bratislava 2007
*Dulla, M., Moravčíková, H.:* Architektúra Slovenska v 20. storočí*, vydavateľstvo Slovart, spol. s.r.o., Bratislava 2002

## Iné projekty

Kategória:Školy v Skalici
Kategória:Stavby v Skalici
Kózuke

thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Kózuke

Provincia **Kózuke** () bola bývalá japonská provincia ležiaca v regióne Tósandó, na ktorej území sa dnes nachádza prefektúra Gunma. Jej prezývka je **Jóšú** (上州). 

Jej staré hlavné provinčné mesto ležalo v blízkosti dnešného mesta Maebaši. V období Sengoku bolo Kózuke ovládané postupne Šingenom Takedom, Kenšinom Uesugim, klanom Hódžó a Iejasuom Tokugawom. Hlavné hradné mesto bolo Takasaki, neďaleko Maebaši.

## Zdroj

Kategória:Staré provincie v Japonsku
Kuširo (provincia)

Provincia **Kuširo** () bola bývalá japonská provincia, ktorá existovala iba krátko. Jej rozloha zodpovedala súčasnej podprefektúre Kuširo a časti podprefektúry Abaširi

Provincia vznikla 15. augusta 1869 zo 7 okresov. V roku 1872 pri sčítaní ľudu bola populácia provincie 1 734. V roku 1882 boli provincie na Hokkaidó zrušené.

## Okresy

*Širanuka (白糠郡)
*Ašoro (足寄郡)
*Kuširo (釧路郡)
*Akan (阿寒郡)
*Abaširi (網尻郡)
*Kawakami (川上郡)
*Akkeši (厚岸郡)

## Zdroje

Kategória:Staré provincie v Japonsku
Šubica

**Šubica** alebo **šuba** je *„dlhší voľný, obyčajne kožušinový [[Kabát (odev)|kabát]] bez [[rukáv]]ov“*.

## Referencie

Kategória:Oblečenie
Nemuro (provincia)

Provincia **Nemuro** () bola bývalá japonská provincia, ktorá zodpovedala  súčasnej podprefektúre Nemuro na Hokkaidó.  Bola vytvorená v období Meidži.

Provincia vznikla 15. augusta 1869 z 5 okresov. V roku 1872 pri sčítaní ľudu bola populácia provincie 832. V januári 1885 boli provincie na Hokkaidó zrušené.

## Okresy
*Hanasaki (花咲郡) (zrušená 1. apríla 1959, keď dedina Habomai bola pripojená k mestu Nemuro; pôvodne začlenená do okresu Šikotan)
*Nemuro (根室郡) (zrušená 1. apríla 1957, keď mesto Nemuro a dedina Wada bola spojená do formy veľkomesta Nemuro)
*Nocuke (野付郡)
*Šibecu (標津郡)
*Menaši (目梨郡)

## Zdroje

Kategória:Staré provincie v Japonsku
Vuk Stefanović Karadžić

**Vuk Stefanović Karadžić** (* 7. november 1787, Tršić, Smederevský sandžak – † 7. február 1864, Viedeň, Rakúske cisárstvo) bol významný srbský vzdelanec, lingvista, jazykovedec, historik, prvý srbský literárny kritik a zberateľ ústnej ľudovej tvorby. Je tiež reformátorom srbského jazyka.

## Životopis
Narodil sa v dedine Tršić pri Loznici. Meno Vuk, vlk po srbsky, získal po tom, čo všetci jeho súrodenci zomreli na tuberkulózu. Čítať a písať sa naučil od svojho príbuzného Jeftu Savića. Ďalšie vzdelanie získal v Loznici a v kláštore Tronoša, neskôr pokračoval vo vzdelávaní ako samouk. Zúčastnil sa na  srbských povstaniach proti Turkom a napísal o nich viacero správ. V roku 1813 po porážke prvého z povstaní odišiel do Viedne, kde napísal svoje najdôležitejšie práce. Za svoju prácu dostával málo peňazí a žil v chudobe. Zomrel v roku 1864 vo Viedni.

## Dielo
### Reforma srbského písma
Reformoval srbský jazyk a štandardizoval srbskú abecedu. Zaviedol zásadu *Piši kao što govoriš i čitaj kao što je napisano. (Píš, ako hovoríš, a čítaj, ako je napísané).*

Zo staroslovanskej abecedy Karadžić použil nasledujúcich 24 písmen:

K ním pridal: -{**Ј ј**}-, -{**Љ љ**}-, -{**Њ њ**}-, -{**Ћ ћ**}-, -{**Ђ ђ**}- a -{**Џ џ**}-

A vyhodil:

### Ľudové spevy
Vuk Stefanović Karadžić má veľkú zásluhu na tom, že sa nám zachovali srbské epické spevy. Podobne ako Dobšinský u nás alebo Afanasjev v Rusku, Karadžić ich zozbieral a vydal niekoľko zväzkov srbskej ľudovej prózy a ľudových básní, ktoré vyvolali v Európe veľký ohlas. Oboznamoval sa s nimi Jacob Grimm, prekladali ich najväčší súdobí básnici: Goethe, Puškin, Mickiewicz a písali o nich mnohí iní európski učenci, okrem iných aj Ľudovít Štúr. Keď zbieral tieto srbské junácke spevy, boli ešte živé a stále vznikali nové ako reakcia na aktuálne dianie v krajine. Pochádzajú nielen zo Srbska, ale aj z Bosny a Hercegoviny, Dalmácie a Čiernej Hory.

### Hlavné diela
* *Početni udžbenik srpskog jezika* (1814)
* *Rječnik srpskog jezika* (1818, 1852)
* Novi zavjet (preklad do srbčiny; 1847)
* *Srpske narodne priče* (1821, 1853, 1870)
* *Srpsko epsko pjesništvo* (1845)
* a iné

## Iné projekty

## Zdroje

* 
* 

## Externé odkazy
*Informácie o jeho hrobe (vo Viedni) 

Kategória:Srbskí spisovatelia
Kategória:Srbčina
Kategória:Osobnosti na juhoslovanských bankovkách
Ošima (provincia)

Provincia **Ošima** () bola bývalá japonská provincia na ostrove Hokkaidó, ktorá existovala iba krátko. Jej územie zodpovedalo južnej časti  podprefektúry Ošima a Hijama.

Provincia vznikla 15. augusta 1869 zo 7 okresov. V roku 1872 pri sčítaní ľudu bola populácia provincie 75 830. V júli 1881 boli okresy Cugaru a Fukušima spojené do okresu Macumae a tým bol počet okresov zredukovaný na 6. V roku 1882 boli provincie na Hokkaidó zrušené.

## Okresy
*Kameda (亀田郡, -gun)
*Kajabe (茅部郡)
*Kamiiso (上磯郡)
*Fukušima (福島郡), bola spojená s okresom Cugaru v roku 1881 do formy okresu Macumae
*Cugaru (津軽郡), bola spojená s okresom Fukušima v roku 1881 do formy okresu Macumae
*Hijama (檜山郡)
*Niši (爾志郡)

## Zdroje

Kategória:Staré provincie v Japonsku
Racionalizmus (talianska architektúra)

**Racionalizmus** (tal. *il Racionalismo*) bol smer talianskej architektúry 20. a 30. rokov 20. storočia; prakticky oficiálny sloh Mussoliniho Talianska. 

Druhá svetová vojna a dôvody ktoré ju zapríčinili sa reflektovali i na architektúru. V Taliansku fašizmus prichádza na moc už v roku 1923 a v počiatku je považovaný za revolučne hnutie v umení ktoré vychádza z futurizmu, no predsa máme niekoľko výnimočných stavieb ktoré sa môžu oddeliť z kontextu fašistického hnutia.

Zakladateľmi smeru boli mladí absolventi techniky v Miláne, ktorí roku 1926 vytvorili Gruppo 7. Odvolávali sa na W. Gropia, termínom architettura razionalista, chceli poukázať na programovú vecnosť svojej architektúry. Roku 1928 bola usporiadaná prvá výstava projektov racionalistickej architektúry, roku 1929 vznikla prvá racionalistická stavba – apartmány Novocum od Guiseppeho Terragniho, inšpirované ruským konštruktivizmom. Neskôr v racionalizme narástali tendencie k monumentalite (Poštový palác v Neapoli, 1931), Typická je prísna symetria, pravidelné rozmiestnenie malých okien tvoriacích plošný ornament, vykrojenie kubickej hmoty z hlavného bloku stavby (vzniká akási kockatá jaskyňa), opakovanie rovnakých architektonických prvkov, (okien, oblukov atď.). Tieto znaky sa vo vyhranenej podobe prejavujú napr. V budove rektorátu rímskej univerzity (1935, architekt Piacentini), v budove Chemicko-farmaceutického inštitútu rímskej univerzity (1935, architekt Capponi), V pavilóne Taliansko na Svetovej výstave v Bruseli (1935, Adalberto Libera), na verejných stavbách G. Cancellotiho, v nemocnici E. Caniggia. V štýle racionalizmu boli budované taktiež vybavenie talianskych dialníc (Giorgo Calza Bini). Neskôr vznikol monumentálny Pallazo della civita Italiana v Ríme (1942, architekti Guerini, La Padula, Romano), viacposchodová kubická budova s fasádou tvorenou radou oblúkov na každom poschodí.

## Referencie

#Dudák, V. a kol.: Encyklopédie Světové architektúry II., Miloš Uhlíř - Baset, Praha 2000, s. 759-760

## Literatúra
#Savremena arhitektura, Udo Kulterman Novi Sad 1971 s.151 – 153

Kategória:Architektonické štýly
Kategória:Architektúra v Taliansku
Rosomák

**Rosomák** alebo staršie **rosomach** (lat. *Gulo*) je rod cicavcov z tribusu Gulonini z podčeľade Guloninae z čeľade lasicovité (*Mustelidae*). Zároveň je najväčším suchozemským predstaviteľom svojej čeľade.

Recentný druh je rosomák severský. Predkami rosomákov sú pravdepodobne rody *[[Iberictis]]* a *[[Plesiogulo]]* (*Perunium*), ktoré spolu s rosomákmi tvoria tribus Gulonini. Od ostatných rodov lasicovitých sa tento tribus Gulonini oddelil v miocéne.

## Opis
Rosomák je svojimi telesnými rozmermi najväčší zástupca kunovitých šeliem. Váži nanajvýš 20 až 30 kilogramov, dĺžka tela sa pohybuje okolo 65 až 105 cm bez chvosta. Má silnú stavbu zubov. Farba srsti je zvyčajne tmavohnedá v kombinácii s pásom svetlohnedej, nachádzajúcim sa v oblasti ramien a po bokoch zadnej časti tela. Široké tlapy majú kožnú riasu medzi prstami, čo napomáha k lepšiemu pohybu v hlbokom snehu.

## Výskyt
Rosomák je rozšírený cirkumpolárne, a to severne na východ po celej Eurázii až po Kanadu a severné časti Spojených štátov. V Európe obýva horské oblasti Škandinávskeho polostrova (s najvyššie zastúpenou populáciou vo Švédsku) a severného Ruska.

## Systematika
thumb|Rosomák severský (''Gulo Gulo'')
rod rosomák (*Gulo*):
*†*[[Gulo sudorus]]*  (pliocén)
*†*[[Gulo minor]]* (pliocén)
*rosomák severský/rosomák sibírsky/rosomák tajgový (*Gulo gulo*) v širšom zmysle
**†*[[Gulo schlosseri]]* (pleistocén) - vrátane †*[[Gulo gidleyi]]* 
**rosomák severský/rosomák sibírsky/rosomák tajgový (*Gulo gulo*) v užšom zmysle - vrátane †*[[Gulo spelaeus]]* (pleistocén) a *[[Gulo luscus]]* (Gulo luscus sa v minulosti bežne uvádzal ako samostatný druh)

V dávnejšej minulosti sa do rodu rosomák (*Gulo*) niekedy zahŕňalo aj to, čo sú dnes samostatné rody *Eira* (tajra), *Galictis* (grizon), *Mellivora* (mediar) a prípadne aj dnešný druh *[[Melogale orientalis]]* (čo je druh jazveca).

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Lasicovité
Hoingsung

right|thumb|Okres Hoingsung v provincii Kangwon-do
**Hoingsung** (kórejsky 횡성군) je okres v Kórejskej republike. Nachádza sa v severovýchodnej časti územia, v provincii Kangwon-do (강원도).

## Rodisko
* I Hjung-tchäk, súčasný profesionálny tenista

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka okresu Hoingsung

Kategória:Okresy v Kórejskej republike
Martin Kvasnica

**Martin Kvasnica** (* 11. júl 1958, Žilina) je súčasný slovenský architekt pôsobiaci v Bratislave.

V rokoch 1977 – 1982 študoval na Stavebnej fakulte Slovenskej technickej univerzite v Bratislave. V rokoch 1982 – 1989 pracoval v Stavoprojekte Bratislava v ateliéri Ing. arch. Vladimíra Dedečka v skupine interiéristov. Spolu s Damiánom Berecom a Jánom Lukáčom je spoluzakladateľom bratislavského ateliéru ŠTÚDIO FOR.

## Vybrané realizácie
*Vila TTR, Bratislava, 2009
*Vila P3K, Wolfsthal, Rakúsko, 2005
*Expo Gotika, SNG Bratislava, 2004
*Mauzóleum Chatama Sófera, Bratislava, 2002
*Židovská rituálna kuchyňa, Bratislava, 2000
*Katolícky kostol Panny Márie, Bratislava Vrakuňa, 1995 (spoluautori Michal Bogár, Ľubomír Králik, Ľudovít Urban)

## Ocenenia
*Cena časopisu ARCH 2006 – Vila P3K (nominácia)
*Cena ABF Slovakia 2003 – Mauzóleum Chatama Sofera
*Cena časopisu pamiatky a múzeá 2003 – Mauzóleum Chatama Sofera
*Cena Miesa van der Rohe 2003 – Mauzóleum Chatama Sofera (nominácia)
*Cena Miesa van der Rohe 2003 – Kostol sv.Františka v Karlovej Vsi (nominácia)
*Cena časopisu ARCH 2002 – Mauzóleum Chatama Sofera (nominácia)
*Cena časopisu ARCH 2002 – Kostol sv.Františka v Karlovej Vsi (nominácia)
*Cena Dušana Jurkoviča 2002 – Mauzóleum Chatama Sofera (nominácia)
*Cena časopisu ARCH 2001 – Židovská rituálna kuchyňa (nominácia)
*Cena Dušana Jurkoviča 1995 – Kostol s kaplnkou Panny Márie v Bratislave – Vrakuni (nominácia)

## Výstavné expozície
*Emerging Identities – EAST!, Moskva, 2006
*Dni architektúry, Piran – Slovinsko, 2006
*Emerging Identities – EAST!, DAZ Berlin, 2005
*Architektur Slowakei – Impulse und Reflexion, Wien, 2003
*Výstavisko UIA, Berlín, 2002
*Dni architektúry, Piran – Slovinsko, 2002

## Vybrané publikácie
*The phaidon atlas of contemporary world architecture, Phaidon 2004, London
*Architektur aktuell (2000, 2001, 2002), Rakúsko
*Nextroom Architektur Datenbank, Rakúsko
*Architecture V4 1990 – 2008, Česko
*ERA 21 (2002), Česko
*Architekt (2003), Česko
*Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok, Perfekt 2007, Slovensko
*Architektúra Slovenska v 20.storočí, Slovart 2002, Slovensko
*ARCH, Slovensko
*Projekt, Slovensko

Kategória:Osobnosti zo Žiliny
Kategória:Slovenskí architekti
Jastrabské sedlo

**Jastrabské sedlo** (hovorovo **Sedlo Jarky**) je prirodzená a viditeľná terénna zníženina, ktorá tvorí hranicu medzi pohoriami Strážovské vrchy a Považský Inovec. Nachádza sa medzi obcami Mníchova Lehota a Trenčianske Jastrabie v okrese Trenčín.

Leží na mieste jastrabianskeho tektonického zlomu,  ktorý oddeľuje druhohorné príkrovové formácie Strážovských vrchov od kryštalických bridlíc Považského Inovca. V mieste zlomu vystupuje na povrch viacero minerálnych prameňov, z ktorých najpopulárnejší pri Trenčianskych Miticiach možno navštíviť z odpočívadla pri ceste prvej triedy, prechádzajúcej sedlom. V blízkosti sedla sa nachádza v telese dolomitov a vápencov chočského príkrovu rozsiahly kameňolom.

## Doprava
Sedlo je dôležitým dopravným koridorom medzi oblasťou Trenčína a regiónom Hornej Nitry. Vedie ním  frekventovaná cestná komunikácia I/9 ako aj železničná trať Trenčín – Chynorany.

## Referencie

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

## Zdroj
*

Kategória:Sedlá v Považskom Inovci
Kategória:Sedlá v Strážovských vrchoch
Kategória:Geografia okresu Trenčín
Kubrá

**Kubrá** je mestská časť Trenčína. 

Nachádza sa v severovýchodnej časti Trenčína, pri vyústení Kubrickej doliny a potoka Kubrica do nivy Váhu. Nad hornou časťou mestskej časti sa nachádza prameň kubranskej kyselky, ktorý je obľúbeným výletom obyvateľov Trenčína, ale i širokého okolia. V obci sa nachádza kostol sv. Jána Nepomuckého a ZŠ Kubranská.

## Iné projekty

Kategória:Mestské časti Trenčína
Tisícročie

**Tisícročie** je časové obdobie s dĺžkou 1000 rokov (angl. *millenium*, z lat. *mille* (tisíc) a *annum* (rok)). Pojem sa väčšinou vzťahuje na kalendárne tisícročia, obdobia viazané číselne k danému dátumovému systému, hlavne na tie, ktoré začínajú počiatočným bodom kalendára, obyčajne rok 0 alebo 1) alebo v neskorších rokoch, ktoré sú celočíselným násobkom tisícov rokov po ňom.

Pojem sa môže vzťahovať aj na časový úsek, ktorý začína akýmkoľvek dátumom. Hlavne v náboženskom použití môže byť tento interval interpretovaný menej presne tým, že nemusí byť presne 1000 rokov dlhý.

Kategória:Kalendáre
Kubrica (Trenčín)

**Kubrica** je mestská časť Trenčína. 

Má charakter menšej osady. Nachádza sa v úzkej doline potoka Kubrica medzi Kočinou Horou a masívom Janovho vrchu. V mestskej časti sa nachádza kaplnka a cintorín. Dopravnú obsluhu mestskej časti zabezpečujú autobusové linky mestskej hromadnej dopravy č.11 a 16. V katastrálnom území Kubrice sa nachádza niekoľko turistických a rekreačných zariadení. Smerom do centra Trenčína sa nachádza Kubrá. Susedí s obcou Soblahov.

## Príroda
* Trubárka je prírodná rezervácia
* potok Kubrica  
Zo živočíchov sa tu vyskytuje jeleň lesný, diviak lesný, rak riečny alebo pstruh potočný.

## Pamiatky
* zvonica 

## Rodáci a významné osobnosti
* Štefan Rác bol vojak, popravený 8. júna 1918 pri Kragujevskej vzbure.

Kategória:Mestské časti Trenčína
Národný dom (Banská Bystrica)

thumb|Národný dom v apríli 2014
**Národný dom** je dom v Banskej Bystrici na Národnej ulici 11. Bol postavený v rokoch 1927-28, autorom budovy je Emil Belluš a projekt bol vyhotovený v rokoch 1926-27. Sídli v ňom Štátna opera, stála divadelná a operná scéna mesta a regiónu.

## Architektúra
V projekte Národného domu v Banskej Bystrici je jasne sledovaný racionalistický-funkcionalistický zámer. Prejavuje sa v riešení divadla s príslušenstvom v jednej hmotovej aj výtvarnej kompozícii a k nemu priradených hotelových častiach s verejnou službou kaviarne a reštaurácie. Je pochopiteľne, že tieto komplikované dispozičné, konštrukčné, ale aj urbanistické problémy vyústili do pomerne zložitého hmotného konceptu, ktorý sa ako mladý projektant usiloval vylepšiť striedmo  použitým dekorom. Ale zostáva stále platný správny názor na základné členenie prevádzok i výtvarný dôraz na hlavný článok ako aj uvážlivé používanie kvalitných materiálov. Z rozsiahlych spoločenských priestorov sa v pôvodnej realizácii zachovala len divadelná sála, ostatné boli v päťdesiatych rokoch, na škodu veci, preadaptované.

## O stavbe Národného domu Belluš píše
„Bola to na svoju dobu (1924) pre mňa úloha veľká, zložitá, ale aj znamenitá škola života. Všetky úkony architekta som vykonal bez pomoci sám, od náčrtku stavebných plánov, všetkých detailov, podrobných rozpisov až  po superkolaudáci  mnohých úsekových dodávok. Tak začínal spoločenskú prax, poznával vzťah medzi nakresleným a vybudovaným, proces technickej realizácie a je obzvlášť dôležité, že mal možnosť poznávať aj praktickú prevádzku navrhnutej a realizovanej budovy.

## Súčasnosť
Národný dom patrí dnes z viacerých hľadísk k novodobej histórii mesta. V jeho priestoroch sa odohrali mnohé historické udalosti prvoradej dôležitosti, ktoré z neho činia i pamiatku národnú, historickú.

V Národnom dome má svoje sídlo dodnes jediná stála divadelná a operná scéna mesta a regiónu. Jej prevádzkové a technické zázemie nebolo dostačujúce už ani v dobe postavenia budovy. Reštauračná a kaviarenská časť dnes opäť slúžia svojmu pôvodnému účelu, po predchádzajúcej zmene funkcie však skoro úplne zmizol pôvodný interiér. Hotelová časť so svojím skromným komfortom dnes už nevyhovuje.

Kategória:Stavby v Banskej Bystrici
Kategória:Banská Bystrica (mestská časť)
Obytný komplex

**Obytný komplex** je základný priestorový celok, ktorého účelom je umožniť vykonávanie súhrnu činností nazývaných bývaním.

Obytný komplex je organické materiálne prostredie, pozostávajúce z prírodných a umelých komponentov, vzniknuté v určitom čase a priestore, zabezpečujúce biologické, materiálne, sociálno-spoločenské a kultúrne podmienky človeka, rodiny a spoločnosti.

## Základná jednotka obytného komplexu
Základnou jednotkou obytného komplexu je obytná budova. Obytnou budovou je objekt, v ktorom aspoň dve tretiny obostavaného priestoru sú určené na trvalé bývanie rodín alebo jednotlivcov. Priestorovú sústavu obytnej budovy vytvárajú zvislé a vodorovné nosné konštrukcie, deliace steny, obvodový a strešný plášť, ktorý ohraničuje budovu navonok. Vodorovné a zvislé konštrukcie členia budovu na trakty, sekcie a podlažia. 

Obytná budova sa skladá z týchto funkčných celkov:
*vstupné priestory vonkajšie
*vstupné priestory vnútorné
*obytné priestory – byt alebo sústava bytov
*domové vybavenie
*doplnkové priestory

Základnú dispozičnú jednotku obytnej budovy tvorí bytová jednotka – byt. Je to súbor prietorov určených pre bývanie jednotlivca alebo rodiny. Spĺňa viaceré funkcie: spánok, štúdium, individuálny odpočinok, úschova osobných vecí, osobná hygiena. Požiadavky na bytovú jednotku sa líšia podľa podmienok miestnych, časových a sociálnych. Veľkosť bytovej jednotky sa udáva počtom obytných miestností a štvorcových metrov obytnej plochy. Ústredným obývacím priestorom je obývacia miestnosť, ku ktorej sa ďalej pridružuje rôzny počet spální, kuchyňa a nutné príslušenstvo (predsieň, záchod, kúpeľňa, šatník,...)

## Základná funkcia obytného komplexu
Obytný komplex plní základnú funkciu, ktorou je bývanie. Bývanie hromadné, ubytovanie viacerých rodín v samostatných bytových jednotkách objektu. Zabezpečuje vhodné prostredie pre plnenie základnej funkcie rodiny. Absorbovaním spoločenských premien a požiadaviek na bývanie, obytné štruktúry nadobúdajú nové vlastnosti: polyfunkčnosť so zložkami bývania, práce, kultúry, športu a služieb, ako základný predpoklad uspokojovania potrieb spoločnosti a adaptabilitu, vyplývajúcu z meniacich sa nárokov užívateľov v meniacom sa demografickom cykle vývoja spoločnosti.

## Použitá literatúra
*Antal J. a kol.: *Typológia obytných budov*, Bratislava. STU FA, 1981
*Budkeová B.: *Ateliéry architektonickej a urbanistickej tvorby-obytné budovy*. Bratislava, STU FA 1979
*Syrový B.: *Architektúra*. Praha, SNTL 1972
*Kolektív autorov: *Stavebný náučný slovník, zväzok V. architektúra a typológia*. Bratislava SNTL 1966

Kategória:Urbanizmus
Kategória:Bytové domy
Bhutanitis ludlowi

***Bhutanitis ludlowi*** (Gabriel, 1942) je druh motýľa z čeľade vidlochvostovité (*Papilionidae*), zo skupiny pestroňov. Vyskytuje sa ako endemit v Bhutáne. Patrí medzi najvzácnejšie druhy motýľov na svete.

## História výskumu
 
Tento druh motýľa bol donedávna známy len z dvoch kolekcií. Išlo o typový materiál (vzorky z rokov 1933 až 1934 od Gabriela), ktoré pochádzajú z Trashiyangsi valley zo severovýchodnej časti Bhutánu. T.č. sa tento materiál nachádza v British Natural History Museum v Londýne. I Chou popísal v roku 1994 jedince tohto druhu z Yunnanu v Číne. V auguste roku 2011 boli zverejnené po prvýkrát v histórii aj fotografie *Bhutanitis ludlowi* z prírody, ako i video.
 
Všetky druhy rodu Bhutanitis sú uvedené v prílohe II dohovoru CITES. Až do nedávnej doby neexistoval žiaden obchod s týmito exemplármi – napriek skutočnosti, že je značný dopyt zo strany zberateľov hmyzu. Celkove je tento druh považovaný za ohrozený.

## Zdroje
* Collins, N.M. & Morris, M.G.: (1985), *Threatened Swallowtail Butterflies of the World*. IUCN. ISBN 2-88032-603-6
* IUCN.: 1990, IUCN Red List of Threatened Animals. IUCN, Gland, Switzerland and Cambridge, UK.
* Groombridge, B.: (ed.) 1994, 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. IUCN, Gland, Switzerland.
* Gimenez Dixon, M.: 1996, Bhutanitis ludlowi.   2006 IUCN Red List of Threatened Species. 

## Externé odkazy
* TOL  
*http://subject.forest.gov.tw/books/book_03e/insect_23.htm  
* https://web.archive.org/web/20111029212124/http://www3.nhk.or.jp/news/html/20111027/k10013559911000.html The Bhutan-Japan expedition, showing the initial Ludlow collection in the British Museum and flight of adult *B. ludlowi* at natural speed
* http://yle.fi/uutiset/luonto_ja_ymparisto/2011/10/harvinainen_ritariperhonen_valtteli_ihmisia_vuosikymmenia_2985281.html

## Iné projekty

Kategória:Vidlochvostovité
Kategória:Zerynthiini
Papilio antimachus

thumb|Papilio antimachus
**Papilio antimachus** je motýľ z čeľade vidlochvostovité. Opísal ho v roku 1782 anglický entomológ a zlatník Dru Drury. Podľa niektorých autorov je jeho slovenský názov vidlochvost úzkokrídly (= lastovičí).

Tento druh motýľa sa vyznačuje výrazným čierno-oranžovým vzorom na oboch pároch krídel, ktorých rozpätie je v rozmedzí od 180 do 230 milimetrov, čím patrí k najväčším motýľom sveta a zároveň je aj najväčším denným motýľom afrického kontinentu. Toto sfarbenie spôsobuje vysoká koncentrácia kardenolidových jedov, ktoré motýľ obsahuje. Papilio antimachus sa vyskytuje v tropických pralesoch centrálnej Afriky. Jeho areál rozšírenia sa nachádza na území nasledujúcich štátov: Angola, Kamerun, Konžská demokratická republika, Kongo, Gabon, Ghana, Pobrežie Slonoviny, Libéria, Nigéria, Sierra Leone, Senegal a Uganda. Samček je o niečo väčší od samičky a líši sa hlavne dĺžkou predných krídel a málo i kresbou. Jednoznačne ho môžeme priradiť k najkrajším motýľom sveta. Udáva sa, že na miestach svojho výskytu lieta takmer po celý rok vo viacerých generáciach.

## Iné projekty
 

## Zdroje informácií o druhu
* Carter, D.: 1998, Denné a nočné motýle. In: Poznávajme okom, Osveta, Martin, p. 50: Vidlochvost úzkokrídly.

Kategória:Vidlochvostovité
Lyon Saint Exupéry TGV

**Lyon-Saint-Exupéry TGV** (pôvodne **Satolas TGV**) je železničná stanica na rovnomennom letisku pri východnom okraji Lyonu vo Francúzsko. Leží na linke TGV Rhône-Alpes, na úseku oblúkom obchádzajúcom samotné mesto, umožňujúcom rýchlejší prejazd oblasťou pre vysokorýchlostné vlaky TGV spájajúce Riviéru s Parížom a severnou časťou krajiny.

Bola realizovaná v rokoch 19891994, architektom bol Santiago Calatrava.

V súťaži na stanicu TGV, ktorá bola vypísaná v roku1987, Calatrava tesne porazil Richarda Rogersa. Calatravov projekt vyšiel z filozofie stanice v 19. storočí, čo bol symbol vtedajšej doby a počítal s vytvorením 450 metrovej staničnej haly so spojovacím tunelom medzi lyonským letiskom a stanicou. Obrovský oblúk položený nad staničnou halou pripomína elegantného vtáka. Má evokovať deje spojené s cestovaním, najmä rýchlosť, vitalitu, ľahkosť a optimizmus. Autor tu dokonale využil ponúkané príležitosti a vytvoril dramatickú kulisu, ktorá v železničnom staviteľstve dlho chýbala. 
Výstavba trvala pomerne dlhú dobu (január 1990 – júl 1994) a finančné náklady v priebehu stavby vyrástli o 50%.

## Použitá literatúra
* http://www.archiweb.cz/buildings.php?action=show&id=4&type=6
* Glancey, J.: Moderní architektura, nejvýznamnější svět.stavby 20. stor., Londýn, 2000

 

Kategória:Železničné stanice vo Francúzsku
Kategória:Doprava v Lyone
Kategória:Stavby v Lyone
Kategória:TGV
Racionalizmus

**Racionalizmus** môže byť:
*všeobecne: presvedčenie o neobmedzených schopnostiach ľudského rozumu; racionálny postoj k životu
*vo filozofii: pozri racionalizmus (filozofia)
*v architektúre: 
**sloh druhej polovice 19. storočia, pozri racionalizmus (architektúra 2. pol. 19. storočia)
**sloh 20. – 30. rokov 20. storočia, pozri napr. racionalizmus (talianska architektúra) a racionalizmus (sovietska architektúra)

## Pozri aj
*kritický racionalizmus
*ekonomický racionalizmus
Nadežda Petrovićová

**Nadežda Petrovićová** (cyrilikou: *Надежда Петровић* ; * 12. október 1873, Čačak, Srbsko –  † 3. apríl 1915, Valjevo) bola najvýznamnejšia srbská maliarka z konca 19. storočia a počiatku  20. storočia. Jej diela patria do expresionizmu a fauvizmu a poukazujú na abstraktné maliarstvo.

## Životopis
S rodinou sa roku 1884 presídlila do Belehradu. Tu ukončila Vyššiu ženskú školu roku 1891 a nasledovného roku zložila skúšku pre odbornú učiteľku výtvarnej výchovy na stredných školách a stáva sa žiačkou v ateliéri Djordja Krstića a navštevuje školu Cyrila Kutlíka. Od roku 1898 školí sa v Mníchove v ateliéri Antona Ažbeho.

Prvýkrát samostatne vystavovala roku 1900 v Belehrade a od roku 1901 do roku 1912 sa zúčastňuje na výstavách v Ľubľane, Paríži, Záhrebe a Ríme. Roku 1912 otvára v Belehrade maliarsku školu a zúčastňuje sa na štvrtej juhoslovanskej výstave. Zúčastňuje sa na Prvej balkánskej vojne a so srbským vojskom je znovu  v  rokoch 1913 a 1914 až o rok neskôr umiera na týfus vo Valjeve v Srbsku.

## Dielo
Dielo Nadeždy Petrovićovej možno rozvrhnúť do: mníchovského obdobia (1898- 1903), srbského obdobia (1903- 1910),  parížskeho obdobia (1910- 1912) a vojnového obdobia (1912- 1915). Maľba Nadeždy Petrovićovej uvádza srbské umenie do dianí v súčasnom európskom umení. Nadežda drží krok s európskym expresionizmom a približuje sa vtedy ešte sčasti neafirmovanému abstraktnému maliarstvu.

## Literatúra
* Slikarski pravci XX veka, Lazar Trifunović, Beograd, 1981
* Enciklopedija likovnih umjetnosti, L.Z. FNRJ, Zagreb 1959
* Mala prosvetina enciklopedija, Beograd, 1959
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
*Umelecká galérija "Надежда Петровић" Čačak, Srbsko

Kategória:Srbskí maliari
Kategória:Osobnosti na juhoslovanských bankovkách
Kategória:Nositelia Radu svätého Sávu
Kategória:Expresionistickí maliari
Trivium

**Trivium** (z lat.) môže byť:

* oblasť stredovekej vzdelanosti, pozri trivium (stredovek)
* americká metalová skupina, pozri Trivium (hudobná skupina)
* synchrónna šifra, pozri trivium (šifra)
Čchunčchon

right|thumb|Mesto Čchunčchon v provincii Kangwon-do
**Čchunčchon** (kórejsky 춘천) je juhokórejské mesto a zároveň hlavné mesto provincie Kangwon-do (강원도). Na území s rozlohou 1 116 km² tu žije približne 259 000 obyvateľov (údaj z roku 2007).

## Polohopis
Čchunčchon sa nachádza v severovýchodnej časti Kórejskej republiky, v provincii Kangwon-do (강원도). Pri meste pramenia rieky Han-gang a Sojang-gang. Čchunčchon je obklopený množstvom jazier, z ktorých najznámejšie sú Sojang a Uiam.

## Dejiny
Prvé poznatky územia dnešného mesta Čchunčchon sa datujú 1 000 rokov do minulosti. V roku 757 sa mesto volalo Saku. Dnešný názov sa používa od roku 1413. V roku 1896 sa Čchunčchon stal hlavným mestom provincie Kangwon-to (강원도). Počas kórejskej vojny bolo celé mesto zničené.

## Kultúra a zaujímavosti
right|thumb|Makguksu, typické jedlo
Čchunčchon je známy dlhoročnou tradíciou každoročného organizovania rôznych festivalov a kultúrnych podujatí. V jarnom období sa tu koná Medzinárodný festival mímov a klaunov (Spring Season Art Festival). Počas letných dní mesto organizuje Medzinárodný festival animácie a Festival bábik a maňušiek. Každú jeseň je Čchunčchon dejiskom bežeckého maratónu.

Festival Makguksu je zaujímavým každoročným podujatím. Makguksu je názov najznámejšej a typickej kulinárskej špeciality Čchunčchonu.

## Školstvo
V meste sa nachádzajú 3 vysoké školy: Čhunčchonská národná univerzita vzdelávania (od roku 1939), Kangwonská národná univerzita (od roku 1947) a súkromná Univerzita Hallym (od roku 1982).

## Doprava
right|thumb|Budova železničnej stanice

### Cestná doprava
Na severe mesta je diaľnica Čungang kosoktoro (중앙고속도로), vybudovaná a uvedená do prevádzky v roku 2001. Je napojená na diaľnicu Tägu-Pusan kosoktoro (대구부산고속도로), ktorá spája mestá Tägu (대구) a Pusan (부산). Jej číselné označenie je 55 a dĺžka trasy je 289 kilometrov.

### Železničná doprava
Čchunčchon je napojený na jednokoľajové železničné spojenie Kjongčchun (경춘), ktoré ho spája s hlavným mestom Soul (서울). Linku prevádzkuje spoločnosť Korail. Začiatkom roka 2007 sa začalo s prípravou a výstavbou dvojkoľajovej elektrickej trate.

## Zdroj
* 

Kategória:Mestá v Kórejskej republike
Sinc

thumb
**Sinc** je upravenou funkciou sínus, ktorá sa používa najmä v elektrotechnike pri analýze signálov.

:\mathrm{sinc}(x) = \frac{\sin(x)}{\ x}.

Kategória:Matematické funkcie

Funkcia sinc nadobúda maximum v bode 0 a to hodnoty 1, ktorá je dopočítaná ako limita funkcie v bode 0. Minimum má v bode \pm\frac{3}{2}\pi. V nekonečne a celistvých násobkoch \pi je jej hodnota 0.
Zoltán Bálint

**Zoltán Bálint** (* 6. marec 1871, Veľký Varadín, Rakúsko-Uhorsko – † 17. január 1939, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský architekt.

## Biografia

Narodil sa vo Veľkom Varadíne 6. marca v roku 1871.
Diplom získal v Budapešti na BME ( Budapeštianska Technická Univerzita ) v rokoch 1888-92.
Po skončení odišiel na študijnú cestu, do Západnej Európy. Po návrate pracoval v kancelárií Korb a Giergl. Zúčastnil sa na stavbách milenijných budov v Budapešti, ktoré boli stavané v mestskej aleji, potom o týchto stavbách napísal aj knihu. V roku 1897 s Lajosom Jámborom zakladali spoločnú firmu. Projektovali hlavne nájomné domy, obecné domy a vily. Zúčastnili sa na viacerých súťažiach. 
Zomrel v roku 1939.

## Diela
* 1898 - vila pre György Zala, Budapešť spolu s Lechnerom
* 1900 - uhorský pavilón, Parížska svetová výstava
* 1902 - architektonická časť sochy Mihalya Vorosmartyho, Budapešť
* 1903 - rehoľný dom a gymnázium, Veľká Kaniža
* 1903 - palác Lenderer, Budapešť
* 1904 - vlastný nájomný dom, Budapešť
* 1905 - uhorský pavilón, Benátky svetová výstava
* 1905 - dom Miklósa Ligetiho, Budapešť
* 1911 -  obecný dom, Debrecín
* 1911 - učilište pre učiteľov, Jászberény
* 1911 - reduta, Szatmár
* 1911 - reduta, Nagybánya
* 1911 - Biskupský palác, Budapešť
* 1913 - hlavné gymnázium, Rijeka
* 1913 - kaštieľ Eleméra Bornamisszaho, Szilvágy
* 1914 - gymnázium M. M. Hodžu, Liptovský Mikuláš
* 1925 - nájomný dom, Budapešť Ceglédska cesta
* 1925 - obchodná škola, Budapešť Tökölská cesta
* 1925 - Vládna budova zahraničných vecí, Budapešť

## Publikácie
* Architektúra tisícročnej výstavy, Viedeň,1897
* Francúzska renesancia a kaštiele Loireskej doliny, Budapešť, 1914
 
## Súťaže
* 1985 - MMÉE
* 1900 - Parížska svetová výstava
* 1905 - Benátky svetová výstava
* 1902 - Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)
* 1903 - Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)
* 1910 - Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)
* 1913 - Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)

## Ocenenia
* 1895 - MMÉE, striebro
* 1900 - veľká cena Parížskej svetovej výstavy
* 1902 - 1. cena Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)
* 1910 - 1. cena Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)

## Zdroje
* Művészeti kislexikon. Akadémiai Kiadó, Budapešť, 1973
* Magyar művészet 1800-tól napjainkig (szerk.: BEKE L.), Budapešť, 2002. 211-212
* Magyar művészet 1890-1919 (szerk.: NÉMETH L.), Budapešť, 1981. 341-342
* http://www.kereso.hu/yrk/Zhirfmrgv/1545
* http://jelesnapok.neumann-haz.hu/prod/unnep/balint_zoltan_szuletesnapja__1871 
* http://mek.oszk.hu/02000/02065/html/2kotet/129.html
* http://www.hik.hu/tankonyvtar/site/books/b10098/go02.html#balintz 
* http://portal.debrecen.hu/varosunk/latnivalok 
* http://epa.oszk.hu/00000/00003/00025/hadik.html

Kategória:Maďarskí architekti
Kategória:Pochovaní na cintoríne Kerepesi
Alkalický článok

right|thumb|Alkalický článok

**Alkalický článok** alebo (v praktickom vyhotovení) **alkalická batéria** je galvanický článok (čiže chemický zdroj elektrickej energie), ktorý je variantom klasického zinko-uhlíkového článku (t.j. suchého článku v užšom zmysle). Konkrétne je založený na chemickej reakcii medzi zinkom  a uhlíkom za prítomnosti alkalického elektrolytu. Na rozdiel od klasického zinko-uhlíkového článku v alkalickom článku reagujú s uhlíkom zinkové piliny, ktorých reakčná plocha je väčšia ako pri zinkovej nádobke, a preto je možné z batérie odoberať väčší prúd.

Kladný pól článku sa skladá z oceľovej nádobky (ktorá tvorí aj telo batérie) vyplnená zmesou burelu (MnO2) a uhlíka (C). 

Záporný pól je vytvorený rúrkou separátora (obvykle papier), v ktorej je emulzia elektrolytu a práškového zinku (Zn). Ako zberač prúdu pre elektródu sa používa mosadzná tyčka, na ktorú je pripevnený záporný pól článku (batérie). 

Elektrolyt je alkalický gél hydroxidu draselného (KOH).

Napätie jedného článku je približne 1,5 V.

## Chemické reakcie
:katóda: 2 MnO2 + H2O + 2 e– → Mn2O3 + 2 OH–
:anóda: Zn  + 2 OH– → Zn(OH)2 + 2 e–

:výsledná reakcia: 2 MnO2 + H2O + Zn → Mn2O3 + Zn(OH)2

## Použitie
Alkalické články majú vyššiu kapacitu a dlhšiu životnosť ako suché články, preto sa používajú ako náhrada za suché články v aplikáciách náročnejších na spotrebu energie a na nárazové odbery (blesk fotoaparátu, digitálny fotoaparát, MP3 prehrávač, hračky). Ich najväčšou výhodou je, že majú veľmi malú samovybíjaciu schopnosť, a preto je z nich možné odoberať malé množstvá prúdu po dlhý čas (náramkové hodinky, zálohovacie batérie). Mylne sa tvrdilo, že alkalické batérie nevytekajú, čo nie je pravdou. Alkalické batérie tiež vytekajú a môžu poškodiť zariadenia, v ktorých sa používajú. Vyrábajú sa v rovnakej rozmerovej škále, ale najväčšie využitie majú v tzv. gombíkových batériách (rozmerov mince a menších).

Kategória:Elektrické batérie
Kategória:Elektrochémia
Kategória:Elektronika
Kategória:Akumulátory
Pyroluzit

**Burel** je v prírode sa vyskytujúca mangánová ruda (oxid manganičitý - MnO2) vo forme minerálu pyroluzit.

Umelý burel sa vyrába oxidáciou alkalických roztokov mangánatých solí, tepelným rozkladom uhličitanu mangánatého za prítomnosti kyslíka:

2 MnCO3 + O2 → 2 MnO2 + 2 CO2

Burel je hnedá (až čierna) práškovitá látka nerozpustná vo vode a v zriedených kyselinách. Je to silné oxidačné činidlo. Chemicky pripravený je zvyčajne hydratovaný MnO2 . nH2O, ktorý je reaktívnejší ako bezvodý. Tento možno pripraviť reakciou disiričitanu didraselného s manganistanom draselným. Jeden z produktov je aj hydratovaná forma burelu.

Používa sa:
* pri výrobe galvanických článkov (batérií)
* na čírenie roztavenej skloviny v sklárskom priemysle
* na farbenie skla (farbí na fialovo)
* ako katalyzátor v chemickom priemysle
* ako prísada do farieb (obmedzuje sa)

Burel ako taký toxický nie je, no pri požití, alebo vdychovaní sa v tele vplyvom vnútrotelových tekutín rozloží, čím uvoľní toxický mangán.

## Referencie


Kategória:Tetragonálne minerály
Kategória:Oxidy a hydroxidy
Kategória:Bodová grupa 4/mmm
Kategória:Minerály mangánu
Kategória:Minerály kyslíka
Čchorwon

right|thumb|Okres Čchorwon v provincii Kangwon-do
right|thumb|Poloha provincie Kangwon-do
**Čchorwon** (kórejsky 철원군) je okres v Kórejskej republike. Nachádza sa pozdĺž hranice s KĽDR v severovýchodnej časti územia, v provincii Kangwon-do (강원도). Na rozlohe 899 km² tu žije približne 54 000 obyvateľov (údaj z roku 2001).

## Administratívne rozdelenie
Okres Čchorwon je rozdelený na 4 mestá nazývané "up" (읍) a 7 obcí "mjon" (면).

* Čchorwon-up (철원읍)
* Kalmal-up (갈말읍)
* Kimhwa-up (김화읍)
* Tongsong-up (동송읍)
* Imnam-mjon (임남면)
* Kunbuk-mjon (근북면)
* Kunnam-mjon (근남면)
* So-mjon (서면)
* Wondong-mjon (원동면)
* Wonnam-mjon (원남면)

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka okresu Čchorwon 

Kategória:Okresy v Kórejskej republike
Vidiadhar Surajprasad Naipaul

Sir **Vidiadhar Surajprasad Naipaul**, T. C., známejší ako **V. S. Naipaul**, (* 17. august 1932, Chaguanas, Trinidad a Tobago † 11. august 2018, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol britský spisovateľ románov hindského pôvodu a indo-trinidadskej etnickej príslušnosti.

## Stručný životopis
Žil v Londýne a vo Wiltshiri v Anglicku. V roku 1990 mu kráľovná Alžbeta II. udelila rytiersky titul a v roku 2001 získal Nobelovu cenu za literatúru. Za knihu *In a Free State* (1971) získal cenu Booker Prize. 

## Dielo
;Fikcia
* *The Mystic Masseur*&nbsp; (1957) 
* *The Suffrage of Elvira*&nbsp; (1958)
* *Miguel Street*&nbsp; (1959)
* *A House for Mr Biswas*&nbsp; (1961)
* *Mr. Stone and the Knights Companion*&nbsp; (1963)
* *The Mimic Men*&nbsp; (1967)
* *A Flag on the Island*&nbsp; (1967)
* *In a Free State*&nbsp; (1971) - Booker Prize
* *Guerrillas*&nbsp; (1975)
* *A Bend in the River*&nbsp; (1979)
* *The Enigma of Arrival*&nbsp; (1987)
* *A Way in the World*&nbsp; (1994)
* *Half a Life*&nbsp; (2001)
* *The Nightwatchman's Occurrence Book: And Other Comic Inventions (Stories)*&nbsp;– (2002)
* *Magic Seeds*&nbsp; (2004)

;Ostatné
* *The Middle Passage: Impressions of Five Societies&nbsp;– British, French and Dutch in the West Indies and South America* (1962)
* *An Area of Darkness* (1964)
* *The Loss of El Dorado*&nbsp; (1969)
* *The Overcrowded Barracoon and Other Articles* (1972)
* *India: A Wounded Civilization* (1977)
* *A Congo Diary* (1980)
* *The Return of Eva Perón and the Killings in Trinidad* (1980)
* *Among the Believers: An Islamic Journey* (1981)
* *Finding the Centre*&nbsp; (1984)
* *A Turn in the South* (1989)
* *India: A Million Mutinies Now* (1990)
* *Homeless by Choice* (1992, spoluautori R. Jhabvala a Salman Rushdie)
* *Bombay* (1994, spoluautor Raghubir Singh)
* *Beyond Belief: Islamic Excursions among the Converted Peoples* (1998)
* *Between Father and Son: Family Letters* (1999, editor Gillon Aitken)
* *Reading & Writing: A Personal Account* (2000)
* *The Writer and the World: Essays*&nbsp; (2002)
* *Literary Occasions: Essays* (2003, Pankaj Mishra)
* *A Writer's People: Ways of Looking and Feeling* (2007)
* *The Masque of Africa: Glimpses of African Belief* (2010)

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Britskí spisovatelia románov
Kategória:Spisovatelia Trinidadu a Tobaga
Kategória:Cestopisci
Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za literatúru
Kategória:Britskí nositelia Nobelovej ceny
Kategória:Britské osobnosti indického pôvodu
Kategória:Nositelia Bookerovej ceny
Kategória:Absolventi Oxfordskej univerzity