open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rímska únia Rádu svätej Uršule

náhľad|Logo Rímskej únie Rádu svätej Uršule
**Rímska únia rádu svätej Uršule** (, skrátene: **OSU**) je združenie rehoľných domov nadväzujúcich na uršulínsku tradíciu. Jeho členky sa nazývajú uršulínky. Ako uršulínky (podľa svätice sv. Uršuly) sa označujú sestry niekoľkých katolíckych rehoľných spoločenstiev. Svojimi aktivitami odkazujú na Rád svätej Uršule, ktorý založila v 16. storočí františkánska terciárka sv. Angela Merici a pokračujú v jeho tradícii, ako nezávislé vetvy rodiny uršulínok.

## História
náhľad|Sant'Orsola, titolare della Compagnia, in un dipinto di Carlo Crivelli
Pôvodné spoločenstvo svätej Uršule bolo založené v Brescii v roku 1535 Angelou Merici a potvrdené pápežom Pavlom III. 3. júna 1544 vydal zakladaciu bulu *Regimini universalis ecclesiae*.

Rímska únia bola schválená 28. novembra 1900 prostredníctvom pápeža Leva XIII.

V októbri 2006 pôsobila v 36 krajinách, rozčlenená na 30 provincií a tvorilo ju cez 2 500 sestier. Rád dostal pomenovanie po sv. Uršule, patrónky mládeže, učiteliek a vychovávateliek. V čele únie stojí generálna predstavená, ktorá sídli v Ríme. Provincie Rímskej únie Rádu sv. Uršule sú zastúpené v Európe, Ázii, Amerike, Afrike a Austrálii.

Sestry uršulínky založili na Slovensku prvé školy pre ženy. Svoje pôsobenie začali v Bratislave v roku 1676. V tomto roku im uhorský primas Juraj Selepčéni odovzdal dokument, ktorým povoľoval a schvaľoval rozšírenie Rádu svätej Uršule v celej krajine. V roku 1698 bol založený kláštor v Košiciach. V roku 1724 aj kláštor v Trnave. Učili tam dievčatá na ľudovej a meštianskej škole a na dievčenskom učiteľskom ústave. Dnes má na Slovensku Rímska únia Rádu sv. Uršule komunity v Bratislave, Košiciach, Modre, Suchej nad Parnou a v Trnave.

Rímska únia rádu sv. Uršule má heslo *serviam*, ktoré pochádza z latinského jazyka. V preklade znamená – *budem slúžiť* (Bohu a ľuďom). Charakterizuje ho znak, ktorý sa skladá zo:
*Sedem hviezd – odkazuje na súhvezdie Malej medvedice. Hviezdy nás majú inšpirovať k najvyšším ideálom, ktorým je heslo *serviam*.
*Kríž – symbol kresťanskej viery.
*Zelená farba – odkazuje na rast a životnú silu, ktorá je charakteristická pre deti a mládež.

## Matky predstavené

## Referencie

## Pozri aj
* Uršula
* Angela Merici

## Externé odkazy
* Stránky únie 
* Stránky slovenskej provincie Rímskej únie
* Stránky českomoravskej provincie Rímskej únie 
* Voršilka (Z&nbsp;cyklu Českej televízie o&nbsp;cirkevných rádoch v&nbsp;Česku "Zasvěcení") - video on-line v archívu ČT 

## Zdroj

Kategória:Duchovné rády
Kategória:Ženské rehoľné rády a združenia
Česko-slovenská hádzanárska liga mužov 1989/90

**Česko-slovenská hádzanárska liga mužov** v **sezóne 1989/90** bol 38. ročník česko-slovenskej hádzanárskej ligy mužov, najvyššej hádzanárskej súťaže mužov v Česko-Slovensku. V súťaži učinkovalo 12 družstiev, rovnako ako v minulej sezóne. Titul v skrátenej sezóne získala TJ Dukla Praha, pre ktorú to bol 26. titul v histórii.

## Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne zmenil. Pôvodne sa mala odohrať základná časť, nadstavbová časť s 3 skupinami a play-off. Behom skrátenej súťaže sa kvôli udalostiam v novembri 1989 a tiež kvôli organizovaniu MS 1990 vo februári a marci roka 1990 systém súťaže niekoľkokrát menil, až sa v januári 1990 počas zasadnutia zástupcov prvoligových klubov a vedenia Československého zväzu hádzanej dohodlo na tom, že sa odohrá iba základná časť. Základná časť pozostávala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol 2-krát doma a vonku. Dve posledné družstvá zostúpili do svojich nižších národných súťaží (SNL, resp. ČNL).

## Účastníci

## Výsledky

## Konečné umiestnenie

Poznámka: Dunajský pohár bola klubová súťaž stredoeurópskych krajín, vznikla v roku 1983 a v 6-člennej skupine v nej účinkovali družstvá z Česko-Slovenska, Maďarska a Rakúska.

## Pozri aj
* Česko-slovenská hádzanárska liga žien 1989/90

## Zdroje
* Průcha, Lukáš. Historie házené v Československu a v českých zemích  
* Denník Új Szó

Kategória:Hádzaná v 1989
Kategória:Hádzaná v 1990
Kategória:Česko-slovenská hádzanárska liga mužov
Kategória:Šport v Česko-Slovensku v 1989
Kategória:Šport v Česko-Slovensku v 1990
Chrám svätého Ivana Rilského

**Chrám svätého Ivana Rilského** môže byť:

v Bulharsku:
* Chrám svätého Ivana Rilského (Charmanli)
* Chrám svätého Ivana Rilského (Pernik)
* Chrám svätého Ivana Rilského (Plovdiv)
* Chrám svätého Ivana Rilského (Sofia)
* Chrám svätého Ivana Rilského (Tărgovište)
Chrám svätej Trojice (Plovdiv)

**Chrám svätej Trojice** (), alebo () je pravoslávny chrám z 20. rokov 20. storočia ležiaci v južnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

## Lokalita
Budova leží v južnej časti Plovdivu v mestskej štvrti *[[Kiučuk Pariž]]* () na ulici „Archimandrit Evlogi“ () č. 1.

## Dejiny a súčasnosť
Po balkánskych vojnách, ako aj prvej svetovej vojne sa začal prudko zvyšovať počet obyvateľov južnej plovdivskej štvrte „Kiučuk Pariž“, keďže sa tam masovo sťahovali bulharskí utečenci z regiónov Východnej Trácie a Egejskej Macedónie. V roku 1924 sa k týmto utečencom pripojili aj presídlenci z bulharského čiernomorského pobrežia (tiež pôvodne utečenci), ktorí tam nenašli uspokojivé živobytie. Keďže sa tak zvýšila potreba existencie chrámu v tejto časti mesta, v tom istom roku sa začalo s výstavbou chrámu svätej Trojice. Tomuto významne napomohol Pavel Kalpakčiev, majiteľ továrne na tehly, nachádzajúcej sa v blízkosti, ktorý venoval ako tehly na výstavbu, tak aj finančné prostriedky. Výstavba budovy bol ukončená v roku 1928. V súčasnosti je chrám funkčným farským chrámom Bulharskej pravoslávnej cirkvi a konajú sa v ňom pravidelné božské liturgie. Pri chráme funguje nedeľná škola vierouky.

## Charakteristika
Pôdorys kostola a použitý architektonický štýl pri výstavbe chrámu svätej Trojice sú najčlenitejšie a majú najbohatšiu výzdobu z plovdivských chrámov postavených v období medzi dvomi svetovými vojnami. Aj keď je, ako ostatné chrámy z tohto obdobia, tiež bez ozdôb na fasáde, samotné tvary ríms na všetkých fasádach majú ozdobné krivky v podobe polkruhových vyvýšení. V severnom krídle nartexu sa nachádza kaplnka zasvätená svätému Pantaleónovi.

## Patrocínium
Chrám samotný je zasvätený Svätej Trojici, zatiaľ čo kaplnka pri chráme je zasvätená svätému Pantaleónovi.

Chrámové sviatky: 
* pohyblivý sviatok Päťdesiatnica
* 27. júl – sviatok svätého Pantaleóna, veľkomučeníka

## Galéria

Plovdiv-2021-01-SvTroica05.jpg|celkový pohľad na budovu chrámu zo severozápadu
Plovdiv-2021-01-SvTroica08.jpg|celkový pohľad na budovu chrámu z juhovýchodu
Plovdiv-2021-01-SvTroica01.jpg|celkový pohľad na budovu chrámu z juhu
Plovdiv-2021-01-SvTroica03.jpg|celkový pohľad na budovu chrámu zo západu
Plovdiv-2021-01-SvTroica10.jpg|pohľad na východnú fasádu chrámu s apsidou
Plovdiv-2021-01-SvTroica09.jpg|pohľad na centrálnu časť južnej fasády
Plovdiv-2021-01-SvTroica06.jpg|detailný pohľad na vrchnú časť zvonice
Plovdiv-2021-01-SvTroica07.jpg|detailný pohľad na kupolu
Plovdiv-2021-01-SvTroica04.jpg|detailný pohľad na vstup do chrámu v západnej fasáde


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Pravoslávne chrámy v Bulharsku
Kategória:Stavby v Plovdive
Kategória:Kostoly zasvätené Svätej Trojici
Kategória:Kostoly postavené po oslobodení Bulharska
Kategória:Architektúra z 1928
Jean-Joseph Sanfourche

**Jean-Joseph Sanfourche**, známy jednoducho ako **Sanfourche**, je francúzsky maliar, básnik, dizajnér a sochár. Narodil sa 25. júna 1929 v Bordeaux a zomrel 13. marca 2010 v Saint-Léonard-de-Noblat.

Venoval sa brutálnemu umeniu a bol priateľom Gastona Chaissaca, Jeana Dubuffeta, Roberta Doisneaua, s ktorým udržiaval korešpondenciu. 

## Referencie

Kategória:Francúzsko
Sanfourche

**Sanfourche** môže byť:
* Henry Sanfourche (1775-1841), plukovník Francúzskej ríše
* Arthur Sanfourche (1898-1945), testovací pilot, mechanik, odbojár, otec J.-J. Sanfourchea
* Jean-Joseph Sanfourche (1929-2010), francúzsky maliar, básnik, dizajnér a sochár
* Pierre Sanfourche-Laporte (1774-1856), francúzsky právnik
Alfred Freddy Krupa

**Alfred Freddy Krupa** (Krūppa) (* 14. jún 1971, Karlovac, Juhoslávia) je chorvátsky súčasný maliar rodák z Horného Sliezska. Krupa je považovaný za priekopnícku silu súčasného maliarskeho hnutia New Ink Art, pre ktoré získal medzinárodné uznanie.

Jeho prvým a dlhoročným mentorom bol jeho starý otec prof. Alfred Krupa (1915 - Mikołów, 1989 - Karlovac), ktorý sám bol študentom Józefa Mehoffera v Krakove.

Maliarstvo absolvoval v roku 1995 na Akadémii výtvarných umení v Záhrebe v triede Zlatka Kauzlarića Atača s akvarelovou tematikou. V roku 1992 získal štipendium od mesta Karlovac a v roku 1998 štipendium od japonskej vlády na Tokijskej univerzite Gakugei vo Výskumnom ústave výtvarných umení v Tokiu. V roku 2005 získal titul „profesor kreslenia a maľby“ (Inštitút pre vzdelávanie Chorvátskej republiky).

Jeho pobyt v Japonsku ovplyvnil Krupovu redukciu formy v duchu zenovej výstižnosti a dramatické životné okolnosti dodali jeho umeleckej reči špecifickú západnú expresivitu, ktorá dáva nedávnym Krupovým dielam okamžitý výraz, ktorý sa nenachádza v tradičnej ani v súčasnej maľbe atramentom.

Jeho diela boli vystavené na 6 kontinentoch, často vystavené v médiách.

Skutočnosť, že na konci februára 2019 bol Krupa zaradený medzi 10 popredných súčasných maliarov atramentom, hovorí o globálnej zrozumiteľnosti jeho autentického maliarskeho prejavu, ktorý je jedným z najväčších úspechov chorvátskeho maliarstva od samostatnosti.

Od októbra 2020 s Massachusetts Institute of Technology Index historickej populárnosti (HPI) zo 47.05 je Alfred Freddy Krupa 80. najslávnejším žijúcim maliarom, 5. najslávnejším chorvátskym maliarom a najslávnejším žijúcim chorvátskym maliarom.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Chorvátski maliari
Vtáčia bašta

náhľad|Vtáčia bašta (úplne vľavo) a mestské opevnenie

**Vtáčia bašta** je bývalá bašta bratislavského mestského opevnenia. Bola to najmohutnejšia bašta západnej časti opevnenia a presahovala až za parkánový múr. Ako jediná sa spomína už v 14. storočí. Bola to pretiahnutá polkruhová a dobre opevnená delová bašta. Vchod bol cez hradbový múr a vchody boli po oboch stranách. Do veže viedli z vnútra drevené schody. Neskôr v dolnej časti veže vytvorili nový vchod z parkánu. Veža prevyšovala hradbový múr opevnení. Na každom z troch podlaží boli umiestnené delá. Svojimi rozmermi presahovala mestskú priekopu, tak pred ňou bola vykopaná vlastná priekopa, Vtáčia priekopa. Pred vežou stál drevený bolverk s názvom Hell.

## Pozri aj
* Mestské opevnenia (Bratislava)

## Referencie

Kategória:Stavby v Bratislave
FIVB Vyzývací pohár vo volejbale

**FIVB Vyzývací pohár vo volejbale** (angl. *FIVB Volleyball Challenger Cup*) je medzinárodná volejbalová súťaž založená v roku 2018, ktorú riadi Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB),  slúži ako kvalifikačný turnaj pre Ligu národov. Vyzývací pohár sa koná pred záverečným kolom Ligy národov. Šesť kvalifikovaných tímov hrá v 2 skupinách po 3 tímy vo formáte každý s každým. Najlepšie 2 tímy z každej skupiny sa kvalifikujú do semifinále. Víťaz turnaja sa kvalifikuje do budúcoročnej Ligy národov (VNL).

## Muži

### Výsledky

### Medailová bilancia družstiev

## Ženy

### Výsledky

### Medailová bilancia družstiev

## Pozri aj
* Liga národov vo volejbale

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Medzinárodnej volejbalovej federácie 

## Zdroje
* Challenger Cup 


Kategória:Volejbalové súťaže
Tour Adria

**Tour Adria** je mrakodrap nachádzajúci sa v meste Courbevoie na predmestí Paríža, v štvrti La Défense.

Veža mala byť pôvodne biela, rovnako ako jej dvojča Tour Égée, ale nakoniec bola postavená v čiernej farbe s vysoko reflexnými sklenenými fasádami. So svojou 155 m vysokou výškou bola s Tour Égée najvyššou vežou v štvrti *Faubourg de l'Arche*, kým nebola postavená Tour T1.

## Referencie

## Externé odkazy
* Tour Adria v databáze *parisladefense.com*

Kategória:Mrakodrapy v La Défense
Kategória:Architektúra z 2002
Kategória:Courbevoie
Kategória:Stavby v departemente Hauts-de-Seine
Habeš

**Habeš** môže byť:
*starší názov Etiópie, pozri Etiópia a Etiópske cisárstvo
*starší ľudový názov Krasňan v Bratislave, pozri Krasňany (Bratislava)
*rómska osada v obci Sečovce, pozri pod Sečovce

## Zdroje
Blažek

**Blažek** môže byť:
* priezvisko, pozri Blažek (priezvisko), napr.:
** Anna Blažková-Poláčková, slovenská lekárka pediatrička (18991985)
* česká pánska módna značka, ktorú v roku 1992 založil Ladislav Blažek, pozri Blažek (značka)

## Referencie
Pavol Merjavý

**Pavol Merjavý** (* 9. február 1935, Humenné – † 20. október 2023, Košice) bol slovenský modernistický architekt.

V roku 1953 absolvoval gymnánium v Humennom, v rokoch 19531959 študoval na katedre architektúry Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave a postgraduálne štúdium absolvoval na katedre architektúry v Brne. V rokoch 19591992 pracoval v košickom *Stavoprojekte*. Od roku 1990 pôsobí ako samostatný architekt. Jeho najvýznamnejším dielom je Múzeum Tatranského národného parku, za ktoré bol ocenený v roku 1971 Cenou Dušana Jurkoviča.

V roku 2015 bol ocenený Cenou mesta Košice. Cenu Emila Belluša za celoživotné dielo obdržal v roku 2022.

## Tvorba
* 1969: Múzeum Tatranského národného parku, Tatranská Lomnica
* 1974: Pamätník oslobodenia, Skároš (spolu s Jurajom Bartuszom)
* 1976: Sídlisko Dargovských hrdinov, Košice
* 1981: Krematórium a urnový háj, Košice
* 1982: Sobášna sieň, Košice

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Register architektúry
* biografia, Mesto Humenné
* Ikony, dokument o jeho tvorbe

Kategória:Slovenskí architekti
Kategória:Modernistickí architekti
Kategória:Držitelia Ceny Dušana Jurkoviča
Kategória:Absolventi Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Humenného
Kategória:Laureáti Ceny Emila Belluša
To sa stáva

***To sa stáva*** je siedmy a zatiaľ posledný sólový štúdiový album Paľa Haberu. Album bol roku nahraný v júni až auguste 2006 a v októbri toho istého roku ho vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.

Autorom hudby všetkých piesní je Pavol Habera, autorom väčšiny textov je Andy Ďurica. Jednu skladbu na albume, „Niekto hore má ťa rád“, otextoval Daniel Hevier. Pri nahrávaní s Paľom spolupracovali: Juraj Tatár (klávesy), Peter Bič (gitary) a iní. Album si Habera produkoval sám.

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
* Pavol Habera - spev, gitary
* Peter Bič - gitary
* Martin Gašpar - basová gitara
* Juraj Tatár - klávesové nástroje
* Emil Frátrik - bicie nástroje
;Produkcia
* Miloš Rojko - technik 
* Ivan Jombík - mixovanie, mastering
* Martin Fridner - fotografie

## Referencie

Kategória:Albumy Pavla Haberu
Kategória:Hudobné albumy z 2006
Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov do 19 rokov

**Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov do 19 rokov** je podujatie, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Prvý turnaj sa uskutočnil v roku 1989 v Dubaji, v Spojených arabských emirátoch a odvtedy sa turnaj hrá každé dva roky.

## Zoznam

## Medailová bilancia družstiev

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Medzinárodnej volejbalovej federácie 

## Zdroj
* Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov do 19 rokov  

Kategória:Volejbalové súťaže
volejbal
Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov do 21 rokov

**Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov do 21 rokov** je volejbalové podujatie hráčov do 21 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Prvý turnaj sa uskutočnil v roku 1977 v Brazílii, turnaje sa hrali každé štyri roky, od roku 1985 sa hrajú každé dva roky.

## Muži
### Zoznam

### Medailová bilancia družstiev

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Medzinárodnej volejbalovej federácie 

## Zdroje
* Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov do 21 rokov 

Kategória:Volejbalové súťaže
volejbal
Edmanova degradácia

**Edmanova degradácia** (v literatúre i ako **Edmanovo odbúravanie**), ktorú vyvinul Pehr Edman, je degradačna metóda sekvenovania aminokyselín v peptide. Pomocou tejto metódy sa reziduum na N-konci peptidu označí a odštiepi z peptidu bez porušenia ostatných peptidových väzieb aminokyselinových reziduí.

## Mechanizmus
vpravo|náhľad|400x400bod|Edman Degradation with generic amino acid peptide chain.
Fenylizotiokyanát reaguje s nenabitou N-terminálnou amino skupinou v mierne zásaditom prostredí za tvorby *fenyltiokarbamoylového* derivátu. V kyslom prostredí sa potom tento derivát štiepi ako tiazolinónový derivát. Tiazolininónový derivát aminokyseliny sa následne extrahuje do organického rozpúšťadla a pôsobením kyseliny tvorí fenyltiohydantoínový derivát aminokyseliny, ktorý je možné identifikovať pomocou chromatografie alebo elektroforézy. Tento proces je možné opakovať a identifikovať tak ďalšiu aminokyselinu. 

Veľká nevýhoda tejto metódy je maximálna dĺžka peptidu, ktorý je možné sekvenovať - maximálna dĺžka je asi 50-60 reziduí, v praxi okolo 30 reziduí. Maximálna dĺžka je obmedzená kvôli tomu, že tvorba cyklického derivátu neprebehne vždy úplne. Problém s nedostatočnou tvorbou derivátu je u väčších peptidov možné obísť štiepením na kratšie peptidy a následným sekvenovaním. Takto je možné presne sekvenovať až 30 aminokyselín. Moderné prístroje majú úspešnosť správneho určenia každej aminokyseliny viac ako 99 %.

Výhoda Edmanovej degradácie spočíva vo využití len 10-100 pikomolov peptidu. Edmanova degradácia bola automatizovaná v roku 1967 Edmanom a Beggsom, aby sa urýchlil sekvenačný proces, a v roku 1973 sa využívalo 100 automatických sekvenátorov po celom svete.

## Obmedzenia
Keďže Edmanova degradácia využíva N-koniec proteínu, nie je možné ju využiť na chemicky modifikované N-konce peptidov (napríklad acetyláciou alebo tvorbou kyseliny pyroglutámovej). Sekvenácia sa zastaví, ak reťazec obsahuje aminokyselinu inú, než α-aminokyselinu (napríklad izoaspartát), keďže nie je možné vytvoriť preferovaný päťčlenný kruh. Edmanova degradácia sa všeobecne nedá použiť na určenie pozície disulfidických väzieb. Množstvo peptidu nutné na zisk merateľných výsledkov je aspoň 1 pikomol.

## Spojená analýza
Po 2D SDS PAGE je možné proteíny preniesť na polyvinylidéndifluoridovú (PVDF) blotovaciu membránu na ďalšiu analýzu. Edmanovu degradáciu možné urobiť priamo na PVDF membráne. Sekvenovanie 5-10 N-terminálnych reziduí by mohlo postačovať na identifikáciu požadovaného proteínu.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Bielkoviny
Kategória:Biochemické metódy
Kategória:Menné reakcie
Kategória:Eponymické termíny v chémii
Tour EDF

**Tour EDF** je mrakodrap nachádzajúci sa v meste Puteaux na predmestí Paríža, v štvrti La Défense.

Bola postavená v roku 2001 v mene spoločnosti *Électricité de France* a je vysoká 165 metrov. Pôdorys veže je šošovkovitý; v maximálnej dĺžke je veža dlhá viac ako 70 m, zatiaľ čo jej maximálna šírka nepresahuje 32 m. 

## Referencie

## Externé odkazy
* Tour EDF v databáze *parisladefense.com*

Kategória:Mrakodrapy v La Défense
Kategória:Architektúra z 2001
Kategória:Puteaux
Kategória:Stavby v departemente Hauts-de-Seine
Voľby do Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny v roku 1928

náhľad|Podpora strán na úrovni okresov
**Voľby do [[Krajinské zastupiteľstvo|Krajinského zastupiteľstva]] [[Slovenská krajina (1928 – 1938)|Slovenskej krajiny]]** v roku 1928 boli prvé voľby svojho druhu, ktoré sa konali na území Slovenska 2. decembra 1928. Malo ísť o "apolitické" voľby, pri ktorých bola zakázaná predvolebná politická a stranícka kampaň. Víťazom volieb sa stala Hlinkova slovenská ľudová strana pred agrárnou stranou, spojením maďarských a nemeckých strán a komunistickou stranou.
## Zúčastnené strany

## Výsledky
Voľby vyhrala Hlinkova slovenská ľudová strana (HSĽS). V porovnaní so župnými voľbami v roku 1923 ale výrazne stratila. Naopak len mierny pokles zažila Agrárna strana (RSZML). Ľavica v zastúpení komunistov, sociálnych demokratov a národných socialistov posilnila svoje pozície na Slovensku, zároveň aj zväčšila svoje voličské jadro. Pravica svoje pozície stratila. Voľby sa konali počas vládnutia panskej koalície zloženej z pravicových a agrárnych strán, ktorej predsedal Antonín Švehla. Vládne strany (HSĽS, RSZML, ČSL, ČND, ČŽOS) získali spolu 682 468 hlasov, čo predstavovalo 51,7 % platných hlasov. V zastupiteľstve získali väčšinu – 35 mandátov.

## Zloženie krajinského zastupiteľstva 1928 - 1935
Krajinské zastupiteľstvo Slovenskej krajiny  (1928 - 1935)

## Referencie

Kategória:Voľby na Slovensku
Havajčan čierny

**Havajčan čierny** (*Drepanis funerea*) je vyhynutý druh vtáka z čeľade pinkovité (Fringillidae) a rodu *[[Drepanis]]*.
## Opis
Havajčan čierny predstavoval endemitný druh havajského ostrova Molokai, fosílne nálezy však naznačujú aj historickú existenciu na ostrove Maui. Havajčan sa pohyboval v podraste a na nízkych stromoch. Podľa dobových správ lietal iba na krátke vzdialenosti a vyhýbal sa vrcholkom stromov. Na rozdiel od iných havajčanov nelovil hmyz. Jeho zobák mu umožňoval prenikať do kvetov rastlín a živiť sa nektárom. 

S dĺžkou okolo 20 cm patril medzi väčšie havajčany, sfarbenie mal na celom tele matno čierne, až na svetlé letky na krídlach. Jeho charakteristickým znakom bol nezvyčajne dlhý a zahnutý zobák.
## História
Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) hodnotí havajčana čierneho ako vyhynutý druh. IUCN za hlavnú príčinu vyhynutia považuje stratu prirodzeného prostredia následkom spásania prízemnej vegetácie nepôvodnými kopytníkmi, rovnako ako lov zo strany nepôvodných predátorov. Svoj vplyv mali, rovnako ako v prípade vyhynutia ostatných havajčanov, aj vtáčie choroby prenášané komármi.

Prvé známe exempláre havajčana čierneho získal britský prírodovedec Robert Cyril Layton Perkins v roku 1893. Druh opísal o rok neskôr anglický ornitológ Alfred Newton, pričom vedecké druhové meno *funerea* mu navrhol sám Perkins, vraj pre „pochmúrne operenie vtáka a smutný osud, ktorý tento druh pravdepodobne čaká“. Perkins sa v tomto predpoklade nemýlil. Ešte v máji roku 1907 objavil americký zoológ William Alanson Bryan po náročnej ceste niekoľko havajčanov, no všetky ostatné expedície boli bezvýsledné. Správy od Perkinsa alebo Bryana tiež poskytli jediné informácie o správaní havajčana čierneho vo voľnej prírode.
## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj
* 

Kategória:Pinkovité
Kategória:Vymreté vtáky podľa IUCN
Lyáza

**Lyáza** je enzým, ktorý katalyzuje rozklad chemických väzieb („eliminačná“ reakcia) bez použitia hydrolýzy („substitučná“ reakcia, katalyzovaná hydrolázami) alebo oxidácie. V procese zvyčajne vzniká dvojitá väzba alebo cyklus. Enzým môže katalyzovať i opačnú reakciu (takzvaná Michaelova adícia). Príkladom je napríklad reakcia katalyzovaná adenylátcyklázou:

: ATP &#x2192; cAMP + PPi

Lyázy sa líšia od ostatných enzýmov v tom, že vyžadujú len jeden substrát pre reakciu v jednom smere, ale dva substráty v opačnom smere.

## Názvoslovie
Systematické názvy sú tvorené ako „*substrátskupina-lyáza*“. Medzi lyázy patria enzýmy ako sú dekarboxylázy, dehydratázy, aldolázy a podobne. Ak je produkt reakcie dôležitejší, je možné v názve použiť slovo syntáza, ako u fosfosulfolaktátsyntázy (EC 4.4.1.19, Michaelova adícia siričitanu na fosfoenolpyruvát). 

Kombináciu eliminácie a Michaelovej adície je možné vidieť napríklad v ''O''-sukcinylhomoseríntiol-lyázy (MetY alebo MetZ), ktorá najprv katalyzuje γ-elimináciu *O*-sukcinylhomoserínu (počas ktorej odstupuje sukcinát) a následne adíciu sulfidu na vinylový intermediát. Táto reakcia bola najprv klasifikovaná ako lyáza (EC 4.2.99.9), ale neskôr bola zmenená na transferázu (EC 2.5.1.48).

## Klasifikácia
Lyázy sú klasifikované ako EC 4 v EC číselnej klasifikácii enzýmov. Lyázy je ďalej možné zaradiť do 7 kategórií:

* EC 4.1 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-uhlík (C-C), ako sú dekarboxylázy (EC 4.1.1), aldehydové lyázy (EC 4.1.2), oxokyselinové lyáza (EC 4.1.3) a ostatné (EC 4.1.99)
* EC 4.2 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-kyslík (C-O), ako sú dehydratázy
* EC 4.3 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-dusík (C-N)
* EC 4.4 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-síra (C-S)
* EC 4.5 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-halogén (C-X, kde X = F, Cl, Br, I)
* EC 4.6 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby fosfor-kyslík (P-O), ako napríklad adenylátcykláza alebo guanylátcykláza
* EC 4.99 zahŕňa ostatné lyázy, ako je napríklad ferochelatáza

## Membránové lyázy
Niektoré lyázy sú asociované s biologickými membránami ako periférne membránové proteíny alebo sú uchytené v membránach pomocou transmembránového helixu.

## Referencie

## Zdroj
Číslo EC

**Číslo EC** (**číslo Enzýmovej komisie**) je číselná klasifikácia enzýmov podľa reakcie, ktorú katalyzujú. Funguje ako systém **enzýmového názvoslovia** a každé číslo má priradený odporúčaný názov konkrétneho enzýmu.

Presnejšie, číslo EC určuje konkrétne reakcie katalyzované enzýmami, nie enzýmy samotné. Ak dva rôzne enzýmy (napríklad z rôznych organizmov) katalyzujú tú istú reakciu, sú označené zhodným číslom. Podobne by enzýmy, ktoré majú rôzne zloženie, ale katalyzujú tú istú reakciu (ako výsledok konvergentnej evolúcie), boli označené tým istým číslom. V tom prípade ide o nehomológne izofunkčné enzýmy (NISE). Naopak, proteínové databáze ako UniProt využívajú identifikátory, ktoré určujú proteín podľa sekvencie aminokyselín (ich primárnej štruktúry).

## Formát
Každé označenie začína písmenami „EC“ a za ním nasledujú štyri čísla oddelené bodkami. Tieto čísla bližšie určujú presnejšiu klasifikáciu enzýmu. Niekedy sa využívajú predbežné označenia, ktoré majú „n“ pred posledným číslom (napríklad EC 3.5.1.n3).

Napríklad pre enzýmy tripeptidaminopeptidázy, ktoré majú číselné označenie „EC 3.4.11.4“, by sa dalo toto označenie opísať ako:

* *EC 3* enzýmy sú hydrolázy (enzýmy využívajúce vodu na štiepenie molekúl)
* *EC 3.4* sú hydrolázy, ktoré štiepia peptidové väzby
* *EC 3.4.11* sú hydrolázy, ktoré štiepia aminokyselinu na N-konci polypeptidu (aminopeptidázy)
* *EC 3.4.11.4* sú enzýmy, ktoré štiepia aminokyselinu z tripeptidu

## Základné druhy enzýmov

## Podobnosť reakcií
Podobnosť enzymatických reakcií možno určiť pomocou zmeny väzieb, reakčných centier alebo subštruktúrnymi metrikami (kedysi EC-BLAST, teraz EMBL-EBI Enzyme Portal).

## História
Systém enzýmového názvoslovia sa začal vyvíjať v roku 1955, kedy International Congress of Biochemistry (*Medzinárodná spoločnosť pre biochémiu*) v Bruseli vytvorila Enzyme Commission (*Enzýmovú komisiu*). Prvá verzia bola publikovaná v roku 1961. Aktuálna šiesta edícia, publikovaná Medzinárodnou úniou pre biochémiu a molekulárnu biológiu v roku 1992, obsahuje 3 196 enzýmov. Dodatky 1-4 boli vydané v rokoch 1993 až 1999. Ďalšie dodatky boli vydané elektronicky, a to na stránke Nomenclature Committee of the International Union of Biochemistry and Molecular Biology (*Komisie pre názvoslovie Medzinárodnej únie pre biochémiu a molekulárnu biológiu)*. V auguste 2018 bola pridaná kategória EC 7, ktorá obsahuje translokázy.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Enzymológia
Kategória:Klasifikácia enzýmov
Tour Ariane

**Tour Ariane** je mrakodrap nachádzajúci sa v meste Puteaux na predmestí Paríža, v štvrti La Défense.

Postavený bol v roku 1975 pod názvom Tour Générale, pretože Société Générale zaberala väčšinu užitočného priestoru. Je vysoký 152 m; kompletná rekonštrukcia prebehla v roku 2008. 

## Referencie

## Externé odkazy
* Tour Ariane  v databáze *tour-ariane.com*

Kategória:Mrakodrapy v La Défense
Kategória:Architektúra z 1975
Kategória:Puteaux
Société Générale

**Société Générale** je jedna z hlavných európskych a francúzskych bánk. Bola založená 4. mája 1864. Spolu so BNP Paribas a Crédit Lyonnais patrí k „trom starým“ bankám Francúzska. Je súčasťou CAC 40. Ústredie je v Paríži.

Spoločnosť je univerzálnou bankou a má divízie podporujúce francúzske siete, globálne transakčné bankovníctvo, medzinárodné retailové bankovníctvo, finančné služby, podnikové a investičné bankovníctvo, súkromné bankovníctvo, správu aktív a služby v oblasti cenných papierov. 

## Externé odkazy
* Société Générale - Oficiálna webstránka
* Online banka 

 

Kategória:Banky vo Francúzsku
Kategória:Organizácie založené v 1864
Uršulínky

**Uršulínky** môžu byť: 
* Rád svätej Uršule 
* Rímska únia Rádu svätej Uršule, prípadne vzácne „Rád sestier uršulínok Rímskej únie“ (*Unio Romana Ordinis Sanctae Ursulae*, OSU)
* Kongregácia sestier uršulíniek Marie Panny nepoškvrnenej z Gandino (Suore Orsoline di Maria Vergine Immacolata (di Gandino)
* Kongregácia sestier uršulíniek Srdca Ježiša umierajúceho (šedé uršulínky, Congregatio Sororum Ursulinarum a Sacro Corde Iesu Agonizantis, USJK)
Klubové majstrovstvá sveta vo volejbale

**Klubové majstrovstvá sveta vo volejbale** je medzinárodný volejbalový turnaj klubov organizovaný Medzinárodnou volejbalovou federáciou (FIVB). Prvý ročník sa konal v roku 1989. Turnaj sa nehral medzi rokmi 1993 a 2008, ale od roku 2009 sa turnaj koná každý rok. Aktuálny formát turnaja zahŕňa osem tímov, ktoré bojujú o titul v dejiskách hostiteľskej krajiny. Právo štartu má jedno družstvo z každého kontinentu a družstvo z hostiteľskej krajiny.

## Muži
### Zoznam

### Medailová bilancia družstiev

## Ženy

### Zoznam

### Medailová bilancia družstiev

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Medzinárodnej volejbalovej federácie 

## Zdroje
* Klubové majstrovstvá sveta vo volejbale na stránke Medzinárodnej volejbalovej federácie 

Kategória:Klubové volejbalové súťaže
Rádio (rozlišovacia stránka)

**Rádio** môže byť:
* prístroj na prijímanie zvukovývh vĺn a na následné prehratie hudby, pozri Rádio (prístroj)
* inštitúcia, v ktorej rádio sídli, pozri Rozhlas
* TV seriál, pozri Rádio (seriál)

## Referencie
Juraj Višný

**Juraj Višný** (* 7. jún 1937, Bratislava) je architekt, kulturista a herec.

## Život
Juraj Višný patrí k významným postavám československej kulturistiky. Je jedným z prvých priekopníkov kulturistiky v ČSSR. Cvičiť začal v roku 1957. Po prvých tréningových začiatkoch doma s jednoduchým náradím sa prihlásil do vzpieračského oddielu, kde trénoval naviac ešte trikrát týždenne podľa vlastného plánu. Ako vysokoškolský študent vesloval na Dunaji a hral volejbal za Červenú hviezdu Bratislava. V 60. rokoch 20. storočia obsadzoval prvé miesta na všetkých popredných súťažiach v ČSSR.

Na jeseň roku 1968 sa mal natáčať aj americký remake filmu Kto chce zabiť Jessii? s pôvodným hereckým obsadením Olga Schoberová, Juraj Višný a Karel Effa, ale v dôsledku politických udalostí roku 1968 bol projekt zrušený a Juraj Višný emigroval do Švajčiarska, kde sa živil až do dôchodku svojim pôvodným povolaním - architektúrou. Z jeho krúžku vyšla rada ďalších známych slovenských kulturistov. Jedným z nich je Juraj Pipasík (George „Mackie“ Pipasik), ktorý v roku 1968 emigroval do USA a vo svojom Bodybuilding Center v Kalifornii sa stal popri ďalších hviezd tiež trénerom Sylvestera Stallonea.

## Úspechy
Juraj Višný získal tituly:
* 1964 – absolútny víťaz v prvej oficiálnej kulturistickej súťaži v ČSSR Veľká cena Mladej gardy v Bratislave
* 1965/66 – druhé miesta na súťažiach o Putovný pohár Trénera a cvičiteľa
* 1966 – 1. miesto na súťaži Veľká cena Mladej gardy v Bratislave
* 1966 – 1. miesto na II. ročníku súťaže o Cenu Sandow v Mariánskych Lázňach
* 1966/67 – víťaz čitateľských ankiet v časopise „Štart“
* 1968 – absolútny víťaz na prvých Majstrovstvách ČSSR v Bratislave
* 2006 – zlatá medaila od prezidenta IFBB Rafaela Santonja

## Filmografia
* *Kdo chce zabít Jessii?* (1966, réžia Václav Vorlíček) – rola Supermana
* *Povídky O’Henryho* (1967) – rola profesionálneho boxera
* *Objížďka* (1968, réžia Josef Mach) – rola šoféra Juliusa

## Referencie


## Externé odkazy
* článok v časopise Muscle & Fitness 
* článok a rozhovor na stránke Workoutic.sk
* profil na CSFD

## Zdroj

Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Kategória:Slovenskí kulturisti
Kategória:Slovenskí emigranti a exulanti
Južný Pirin

**Južný Pirin** () je podcelok pohoria Pirin v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.

## Lokalizácia
Ide o najjužnejšiu časť Pirinu nachádzajúcu sa južne od sedla *[[Popovi livadi]]* (). Rozprestiera sa medzi samotným horským sedlom *Popovi livadi* a sedlom *[[Parilskata sedlovina]]* () na juhu.

Smerom na juh od sedla *Popovi livadi* hlavný hrebeň stúpa až k vrchu *[[Mutorok]]* ()  Severozápadne od tohto vrchu sa nachádza najvyšší vrch Južného Pirinu *[[Sveštnik]]* ()  (iné zdroje uvádzajú aj vrch *[[Ušite (Pirin)|Ušite]]* () ). Hlavný hrebeň ďalej pokračuje na juh cez sedlo *[[Džamijata (horské sedlo)|Džamijata]]* () a vrch *[[Sveti Petăr (Pirin)|Sveti Petăr]]* ()  do sedla *Parilskata sedlovina*, kde sa pohorie Pirin končíza sedlom *Parilskata sedlovina* sa začína pohorie *[[Slavjanka (pohorie)|Slavjanka]]*.  

## Charakteristika
Plošne je Južný Pirin rozmernejší než Stredný Pirin (jeho plocha zaberá cca. 1819% z celkovej rozlohy pohoria Pirin), je však nižší so zaoblenejšími vrcholovými časťami. Celkovo sa jedná o najnižší podcelok pohoria Pirin. Najvyššie vrcholy sa nachádzajú v severnej časti Južného Pirinu, vrátane dvoch najvyšších vrcholov tohto podcelku Pirinuvrchov *Sveštnik* , *Mutorok*  (podľa niektorých zdrojov aj vrchu *Ušite* ), ktoré sú pomerné vysoké a strmé. Ďalej smerom na juh sa profil pohoria znižuje a zaobľuje. 

Severná časť tohto podcelku Pirinu je pomerne husto zarastená zmiešanými lesmi, západné svahy Južného Pirinu sú  však nezalesnené a s len malým množstvom vegetácie. Hlavný hrebeň pohoria je pomerne široký a plochým oddeľujú sa však od neho niektoré strmé bočné hrebene. V Južnom Pirine sa nenachádzajú žiadne jazerá a rieky sú len krátke a malé.

### Najvyšší vrch
Zdroje sa nezhodujú na najvyššom vrchu tohto podcelku pohoria Pirin. Väčšina zdrojov uvádza ako najvyšší vrch Južného Pirinu vrch *Sveštnik* , niektoré však uvádzajú vrch *Ušite* , pričom v zdrojoch, kde je uvedený ako najvyšší vrch *Sveštnik* sa vrch *Ušite* vôbec nevyskytuje.

## Zaujímavosť
* Na území Južného Pirinu sa nenachádza žiadna turistická horská chata.

## Galéria

SouthPirin-2020-08-001.jpg|pohľad na najvyššie časti Južného Pirinu
SouthPirin-2020-08-004.jpg|pohľad na južnejšiu nižšiu časť masívu Južného Pirinu
SouthPirin-2020-08-003.jpg|detailnejší pohľad na časť masívu Južného Pirinu
Sveshtnik_IMG_3782.jpg|pohľad na vrch Sveštniknajvyšší vrch Južného Pirinu
Oreliak_Sveshtnik_Ushite_Mutorok_IMG_6135.jpg|pohľad na vrch Sveštnik (v strede fotografie)´a druhý najvyšší vrch Južného Pirinu Mutorok (na pravej strane fotografie)na ľavej strane fotografie je zachytený Stredný Pirin s najvyšším vrchom Oreľak


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Blagoevgrad (oblasť)
Kategória:Pohoria v Bulharsku
Kategória:Pirin
Kategória:Trácko-macedónsky masív
Tours Chassagne & Alicante

**Tours Chassagne & Alicante** sú dva mrakodrapy nachádzajúci sa v meste Puteaux na predmestí Paríža, v štvrti La Défense.

Postavené v roku 1995 v mene banky Société Générale, architektmi Michel Andrault, Pierre Parat a Nicolas Ayoub, merajú 167 metrov. Južná veža sa volá *Chassagne* a severná veža *Alicante*, v ktorej je prvý biely kameň z Chassagne, zatiaľ čo druhá obsahuje červený mramor z Alicante. Dve veže sú od seba vzdialené asi štyridsať metrov. Obe majú strmo sklonený vrchol. 

## Iné projekty

## Referencie

## Externé odkazy
* Tours Chassagne & Alicante v *parisladefense.com*

Kategória:Mrakodrapy v Paríži
Kategória:Stavby v Paríži
Kategória:Puteaux
Kategória:1995
Kategória:Stavby v departemente Hauts-de-Seine
Prašná bašta

**Prašná bašta** môže byť:
* bašta v Bardejove, pozri Prašná bašta (Bardejov)
* bašta v Bratislave, pozri Prašná bašta (Bratislava)
Neilia Hunterová Bidenová

**Neilia Hunterová Bidenová** (; * 28. júl 1942 - † 18. december 1972) bola americká učiteľka a prvá manželka amerického prezidenta Josepha Bidena. Zahynula pri autonehode v roku 1972 so svojou ročnou dcérou Naomi; jej dvaja synovia, Beau a Hunter, boli kriticky zranení, ale prežili.

## Počiatočný život a vzdelávanie
Neilia Hunterová sa narodila 28. júla 1942 v Skaneateles v New Yorku Louise (rod. Basel; 1915–1993) a Robertovi Hunterovi (1914–1991). Navštevovala Penn Hall, strednú internátnu školu v Pensylvánii. Pôsobila v školskom francúzskom klube, hokeji, plávaní a v študentskej rade. Po ukončení strednej školy navštevovala Syracuse University a bola učiteľkou v školskom obvode mesta Syrakúzy. Bola príbuzná s bývalým poslancom mestského zastupiteľstva v meste Auburn, Robertom Hunterom.

## Manželstvo
Neilia Hunter sa stretla s Joeom Bidenom v bahamskom Nassau, zatiaľ čo Biden bol na jarných prázdninách. Krátko nato sa Biden presťahoval do Syrakúz a navštevoval právnickú školu. Pár sa vzal 27. augusta 1966. Po svadbe sa Bidenovci presťahovali do Wilmingtonu v Delaware, kde bol Biden v mestskej rade v New Castle. Pár mal tri deti: Joseph Robinette „Beau“, Robert Hunter a Naomi Christina „Amy“. 

## Smrť
V pondelok 18. decembra 1972, krátko potom, čo sa jej manžel stal zvoleným americkým senátorom, šoférovala Neilia s deťmi Naomi, Beauom a Hunterom. Neilia išla na západ po vidieckej Valley Road v Hockessine v Delaware. Autom na križovatke s cestou Delaware Route 7 (Vápencová cesta) vstúpila pred nákladné auto s prívesom. Polícia určila, že Neilia vrazila do cesty ťahača a prívesu, pravdepodobne preto, že mala otočenú hlavu a nevidela prichádzajúce nákladné auto.  Neiliu a jej tri deti previezli do všeobecnej nemocnice vo Wilmingtone. Neilia a Naomi boli vyhlásené za mŕtve, ale jej dvaja synovia prežili s mnohými vážnymi zraneniami.    Biden zložil prísahu do Senátu v nemocnici, kde liečili jeho synov. 

## Referencie

## Vonkajšie odkazy
* Neilia Hunter Biden na Find a Grave

Kategória:Absolventi Syracuse University
Kategória:Obete cestných dopravných nehôd
Kategória:Pedagógovia USA
Liga majstrov vo volejbale

náhľad|Logo volejbalovej Ligy majstrov
**Liga majstrov vo volejbale** () je najprestížnejšia volejbalová súťaž pre európske volejbalové kluby, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). V súťaži figuruje 20 tímov, ktoré sú rozdelené do piatich skupín po štyroch, hrá sa systémom doma-vonku. Najlepší zo skupín a traja najlepší z druhých miest postupujú do štvrťfinále. Štvrťfinále sa hrá na dva zápasy, v prípade remízy rozhoduje zlatý set. Rovnako sa hrá aj semifinále a finále sa hrá na jeden zápas. Od roku 1959 do 2000 sa súťaž volala Pohár európskych majstrov CEV, od roku 2000 nesie terajší názov Liga majstrov CEV.

## Muži
### Zoznam

## Ženy
### Zoznam

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Európskej volejbalovej konfederácie 

## Zdroj
* Liga majstrov vo volejbale na stránke Európskej volejbalovej konfederácie 

Kategória:Klubové volejbalové súťaže
Marica (rozlišovacia stránka)

**Marica** môže byť:

* rieka v Bulharsku, Grécku a Turecku, pozri Marica
* horská chata v pohorí Rila v Bulharsku, pozri Marica (horská chata)
* bývalé meno mesta Simeonovgrad v južnom Bulharsku, pozri Simeonovgrad (mesto) 
* dedina v juhozápadnom Bulharsku, pozri Marica (Sofijská oblasť)
Tour Pleyel

**Tour Pleyel** je mrakodrap nachádzajúci sa v meste Saint-Denis (Seine-Saint-Denis) na predmestí Paríža.

Ak nerátame antény Tours Mercuriales v Bagnolet, je to najvyššia veža v Seine-Saint-Denis, ktorá vrcholí vo výške 129 m (143 metrov so značkou), pred vežou Tour La Villette (125 m).

V roku 2022 prebehne rekonštrukcia, ktorá prinesie luxusný hotel. Rekonštrukcia je súčasťou terciárneho rozvoja *Plaine Saint-Denis* pred organizáciou letných olympijských hier v roku 2024.

## Referencie

## Externé odkazy
* Pleyel  v databáze *plainecommune.fr*

Kategória:Mrakodrapy v Île-de-France
Kategória:Architektúra z 1973
Kategória:Seine-Saint-Denis
Kategória:Stavby v departemente Seine-Saint-Denis
Budova Ústavného súdu Slovenskej republiky

**Budova Ústavného súdu Slovenskej republiky** je sídlom Ústavného súdu Slovenskej republiky. Budova sa nachádza na Hlavnej ulici 110 v Košiciach.

## História
V objekte bývalých *Jiskrových kasární* na Hlavnej ulici, sídli Ústavný súd SR od roku 2006. Budova nových kasární vznikla v roku 1885 na mieste bývalej mestskej zbrojnice a starých kasární. Od roku 1910 časť kasární slúžila mestskej polícii. V budove malo sídlo aj policajné riaditeľstvo, ktoré sa neskôr presťahovalo na Moyzesovu ulicu.

Od začiatku svojej činnosti v roku 1993 ústavný súd pôsobil v Csáky-Dessewfyho paláci na Hlavnej ulici 72. Dôvodom tohto presťahovania do priestorov na Hlavnej 110, bola najmä nepostačujúca kapacita budovy a taktiež fakt, že ju mal súd v prenájme od súkromnej osoby.

Objekt v ktorom sídli súd v súčasnosti, v roku 2002 Ministerstvo obrany Slovenskej republiky zmluvou o bezodplatnom prevode majetku štátu, previedlo do správy ústavného súdu. Rekonštrukciu budovy za viac ako 199 miliónov korún, realizoval hlavný dodávateľ – *Inžinierske stavby Košice a.s.*.

V súčasnosti ústavný súd sídli v troch budovách tvoriacich jeden komplex. V budove na Hlavnej ulici majú kancelárie sudcovia. V budove na Mäsiarskej ulici sa nachádza hlavná pojednávacia sieň, podateľňa, knižnica, archív a rôzne pracoviská zamestnancov súdu. V budove na Zbrojničnej ulici sú sústredené ubytovacie kapacity pre sudcov a zamestnancov s trvalým pobytom mimo Košíc.

## Galéria

Blindfolded statue.jpg|Detail čelnej časti budovy
Ustavny sud (Kosice).jpg|Hlavné priečelie
Budova Ústavného súdu SR.jpg|Pohľad na hlavný vstup
Ustavny-sud-sr.jpg|Označovacia tabuľa


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy

* Oficiálna stránka Ústavného súdu

Kategória:Kultúrne pamiatky v okrese Košice I
Kategória:Ústavný súd Slovenskej republiky
Kategória:Architektúra z 1885
Kategória:Budovy v Košiciach
Sveštnik

**Sveštnik** (, doslova *Svietnik*) je vrch v pohorí Pirin v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.

## Opis
Podľa väčšiny zdrojov je najvyšším vrchom Južného Pirinu, podcelku pohoria Pirin (niektoré zdroje však uvádzajú  ako najvyšší vrch *[[Ušite (Pirin)|Ušite]]* (; ). Dosahuje výšku  a je súčasťou hlavného hrebeňa masívu Južného Pirinu. Nachádza sa južne od horského sedla *[[Popovi livadi]]* () a severozápadne od vrcholu *Ušite* s ktorým je spojený horským sedlom. Juhovýchodne od Sveštniku sa nachádza druhý najvyšší vrch Južného Pirinu*[[Mutorok]]* (, ). Na juhozápadnej strane sa od vrcholu oddeľuje krátky vedľajší horský hrebeň.

Vrch samotný sa skladá z granitu, pôda, ktorou je pokrytý je lesná hnedozem. Je zaobleného kónusovitého tvaru, avšak s veľmi strmými svahmi, ktoré sú na juhovýchodnej strane vrchu takmer vertikálne. *Sveštnik* je čiastočne zalesnený pričom vegetácia je vo forme zmiešaného lesa. Zalesnené časti sa nachádzajú najmä na západných svahoch vrchu (najviac vyskytujúce sa druhy drevín sú borovica balkánska *Pinus peuce* a rôzne druhy smrekov). Južné a juhozápadné svahy vrchu sú trávnaté.

## Turizmus
Východiskový bod pre výstup je horské sedlo *Popovi livadi*. Výstupová trasa vedie od rovnomennej horskej chaty najskôr po ceste smerom k dedine Pirin, následne od rieky *Kriva reka* smerom na juh priamo po strmom svahu hlavného hrebeňa smerom hore. Cesta najskôr vedie lesným terénom, neskôr sa z hrebeňa vegetácia stráca a výstup vedie po odkrytom hrebeni juhozápadným smerom k vrcholu *Sveštniku*.

## Galéria

SouthPirin-2020-08-001.jpg|pohľad na najvyššiu časť Južného Pirinu s vrchom Sveštnik
Oreliak_Sveshtnik_Ushite_Mutorok_IMG_6135.jpg|pohľad na vrch Sveštnik (v strede fotografie) a druhý najvyšší vrch Južného Pirinu Mutorok (na pravej strane fotografie)na ľavej strane fotografie je zachytený Stredný Pirin s najvyšším vrchom Oreľak


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Tisícovky v Bulharsku
Kategória:Vrchy v Bulharsku
Kategória:Blagoevgrad (oblasť)
Kategória:Vrchy v Pirine
Slncovky (tradičný taxón)

[thumb|Druh [slncovka obyčajná (*Actinophrys sol*)]]
**Slncovky** (lat. *Heliozoa* alebo *Heliozoea*) bol v starších systémoch taxón koreňonožcov (*Rhizopoda*) v širšom zmysle.

## Systematika
### Minulosť
Slncovky boli v tradičných systémoch taxón (presnejšie spravidla trieda) patriaci do koreňonožcov (Rhizopoda) v širšom zmysle a v rámci nich prípadne presnejšie do nitkonožcov (Actinopoda). Tradičný taxón slncovky väčšinou zahŕňal prinajmenšom taxóny:
* centrohelidovce (Centrohelida) (v niektorých novších nazývané slncovky (Heliozoa) v užšom zmysle - porov. stránku slncovky)
* Actinophryida (v niektorých novších systémoch nazývané slncovky (Heliozoa) v užšom zmysle - porov. stránku slncovky)
* Desmothoracida
* Gymnosphaerida,
ale u niektorých autorov zahŕňal aj niektoré ďalšie taxóny, a to najmä niektoré z nasledujúcich či všetky nasledujúce taxóny: Taxopodida (=Sticholonche), Rotosphaerida, Dimorphida, Ciliophryida a Pedinellales. 

### Súčasnosť
V súčasných systémoch sú všetky vyššie uvedené taxóny uvádzané ako samostatné taxóny na rôznych miestach (fylogenetického) systému, čiže nie sú chápané ako vzájomne príbuzné; tradičný taxón slncovky teda podľa súčasného stavu poznania nie je monofyletický. Konkrétne sú najdôležitejšie z vyššie uvedených taxónov dnes zaradené takto: 
* centrohelidovce dnes patria do taxónu Haptista (ktorý patrí do taxónu Diaphoretickes)
* Actinophryida dnes patria do taxónu stramenopily (ktorý patrí do taxónu SAR), 
* Desmothoracida dnes patria do taxónu cerkozoy (ktorý patrí do taxónu rizárie, ktoré patria do taxónu SAR)
* Gymnosphaerida dnes patria do taxónu rizárie (ktorý patrí do taxónu SAR)
* Taxopodida (=Sticholonche) dnes patria do taxónu mrežovce (ktorý patrí do taxónu rizárie, ktoré patria do taxónu SAR).

## Charakteristika
V. Franc uvádzal nasledujúcu charakteristiku slncoviek (Ide o tradičné chápanie slncoviek, ale v texte nie je upresnené, ktoré konkrétne taxóny z pohľadu autora do slncoviek patria či nepatria): 

Majú guľovité telo s koncentrickými axopódiami a filopódiami. Sú holé, niekedy s kremičitou schránkou alebo slizovým obalom. Rozmnožujú sa delením a pučaním, pohlavné rozmnožovanie nie je ešte dôkladne preskúmané, hoci boli zistené bičíkaté gaméty. U niektorých druhov splýva viac jedincov do tzv. materskej cysty, v nej zložitým delením vznikajú druhotné cysty a z nich izogaméty. Tie kopulujú a vzniká zygota, ktorá sa mení na nového jedinca. V sladkých vodách žijú napr. slncovka bublinatá (*Actinosphaerium eichhorni*) a slncovka obyčajná (*Actinophrys sol*), sú bez schránky. Zmienku si zaslúži aj *[[Raphidiophrys elegans]]*. Tvorí agregácie zo 4 až 32 jedincov, čo umožňuje uloviť väčšiu korisť – na panôžkach bola zistená látka príbuzná hypnotoxínu, a na povrchu bunky tráviace enzýmy (ide možno o „pokus o extracelulárne trávenie“ u prvokov).

## Zdroje

Kategória:Koreňonožce
Šebo

**Šebo** (ženský tvar **Šebová**) je slovenské a české priezvisko. V roku 1995 sa na Slovensku najčastejšie vyskytovalo v obciach Podlužany, Levice a Bratislava (Petržalka).

Medzi jeho významných nositeľov patria:
* Filip Šebo (* 1984) – bývalý slovenský futbalový útočník.
* Igor Šebo (* 1956) – herec, spevák, šansoniér
* Jozef Šebo, viac osôb 
* Juraj Šebo (1943 - 2021) – spisovateľ, publicista, hudobník
* Ľubomír Šebo (* 1966)dôstojník Ozbrojených síl SR. 
* Zuzana Šebová (* 1969)politička
* Zuzana Kubovčíková Šebová (* 1982)herečka

## Referencie

## Pozri aj
* Šebo Timko

Kategória:České priezviská
Kategória:Slovenské priezviská
Kategória:Priezviská na Slovensku
Kategória:Priezviská v Česku
Tour La Villette

**Tour La Villette** je mrakodrap nachádzajúci sa v meste Aubervilliers na predmestí Paríža.

Veža je s výškou 125 m druhým najvyšším mrakodrapom v Seine-Saint-Denis za Tour Pleyel v Saint-Denis (129 m).

Má 663 parkovacích miest v suteréne na 2 podlažiach. 

## Referencie

## Externé odkazy
* Tour La Villette v databáze *patrimoine.seinesaintdenis.fr*

Kategória:Mrakodrapy v Île-de-France
Kategória:Architektúra z 1975
Kategória:Aubervilliers