open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Štefan Pálfi (bratislavský župan)

**Štefan g**róf **Pálfi**  - prídomok "Pálffy de Erdőd" (; * 3. jún 1828, hrad Červený kameň – † 27. júl 1910, Bratislava) bol uhorský šľachtic, cisársky a kráľovský komorník, miestodržiteľský radca, dedičný kapitán Bratislavského hradu a dedičný župan Bratislavskej župy, člen uhorského šľachtického rodu Pálfiovcov.

## Životopis
Gróf Štefan Pálfi sa narodil 3. júna 1828 na hrade Červený kameň ako člen rodiny Pálfiovcov – červenokamenskej línie ako šieste dieťa grófa Vincenta Pálfiho a grófky Apollónie Csákyovej. Stredoškolské štúdiá absolvoval doma a v Bratislave. V roku 1846 získal právnické vzdelanie v Bratislave a od augusta 1846 do roku 1848 bol čestným podnotárom Bratislavskej župy. V rokoch 18461846 bol koncipientom uhorského ministerstva vnútra. Po porážke uhorskej revolúcie sa vrátil na hrad Červený kameň a neskôr, na želanie svojho otca, sa zamestnal v uhorskom oddelení viedenského Najvyššieho súdu.

V roku 1856 ho súd vymenoval za poručníka rodového seniorátu ustanoveného v testamente palatína Pavla Pálfiho z roku 1653. Túto funkciu zastával 43 rokov. V roku 1856 sa stal aj cisárskym a kráľovským komorníkom, ako aj členom hornej komory uhorského snemu.

V roku 1861 bol zakladajúcim členom Hospodárskeho spolku Bratislavskej (Prešporskej) župy, ktorého sa stal v roku 1864 podpredsedom a od roku 1871 predsedom. V roku 1865 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom okrsku Pezinok, no už v roku 1866 sa mandátu vzdal z rodinných dôvodov.

Od 8. decembra 1900 bol rodinným seniorom a 5. apríla 1901 ho cisár František Jozef I. vymenoval za bratislavského grófa a dedičného hradného kapitána. Bol mecenášom mnohých Bratislavských (Prešporských) spolkov napr. okrášľovacieho, umeleckého, národnej osvety. Zomrel v Bratislave v roku 1910 a bol pochovaný na hrade Červený kameň.

V roku 1856 sa oženil s grófkou Matildou Dežőfiovou (* 1827 – † 1908). Mali spolu tri deti.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Osobnosti z Častej
Kategória:Pálfiovci
Kategória:Uhorskí právnici
Kategória:Uhorskí politici
Kategória:Poslanci uhorského snemu
Kategória:Poslanci uhorského snemu narodení na území dnešného Slovenska
Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Župani
Chrám svätého Atanáza (Peruštica)

**Chrám svätého Atanáza** (), alebo () je pravoslávny chrám nachádzajúci sa v meste Peruštica v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

## Lokalita
Budova leží v meste Peruštica na pahorku „Movrogi” () nad dnešným centrom mesta, čo bola lokalita nachádzajúca sa v čase výstavby chrámu na hraniciach samotného mesta.

## Dejiny
Predpokladá sa, že chrám bol postavený v priebehu 15.16. storočia a existoval tak pred nájazdmi tzv. kărdžalijcov.

Koncom 18. storočia bola budova chrámu spoločne s areálom Monastiera svätých Teodora a Tirona vypálená kărdžalijcami. Chrám sa nachádzal v čase osmanskej nadvlády na okraji mesta a bol napadaný nájazdníkmi pomerne často, okrem kărdžalijcov, predovšetkým ustinskými Turkami, čo bol v polovici 19. storočia jeden z dôvodov pre výstavbu nového chrámu v centrálnej časti Peruštice, ktorým sa stal Chrám svätého Michala archanjela.

V druhej polovici 19. storočia bol chrám svätého Atanáza reštaurovaný a 26. októbra 1867 bol po obnove opätovne vysvätený.

V roku 1876 bol z chrámu ohlásený začiatok Aprílového povstania v Peruštici a okolí. V priebehu potláčania povstania bol chrám vypálený a zničený. Tesne po potlačení Aprílového povstania navštívila Perušticu Lady Strangford, ktorá v chrámovom dvore nechala postaviť niekoľko doskových stavieb, ktoré slúžili ako núdzové prístrešie pre ťažko ranených. 

Budova chrámu bola napokon reštaurovaná v období po oslobodení Bulharska a nejaký čas aj s areálom fungovala ako prvá stacionárna nemocnica na území Peruštice.

V súčasnosti budova slúži ako funkčný pravoslávny chrám.

## Charakteristika
Ide o starší z dvoch pravoslávnych chrámov ležiaci v meste Peruštica.

Typovo ide o jednoloďovú baziliku bez predsiene s apsidou a neklenutou sedlovou strechou. Pri južnej fasáde sa nachádza prístavba, postavená pravdepodobne pri obnove chrámu v 60. rokoch 18. storočia. V chrámovom dvore sa nachádza zvonica so zvonom, ktorá bola postavená v priebehu bulharského národného obrodenia. Zvon odliali pazardžickí zvonárski majstri bratia Veleganovovi.

## Galéria

SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa012.jpg|celkový pohľad na chrám z juhozápadu
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa009.jpg|celkový pohľad na chrám zo severozápadu
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa008.jpg|celkový pohľad na chrám zo severu
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa011.jpg|pohľad na západnú fasádu budovy
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa010.jpg|pohľad na južnú fasádu budovy, južnú časť chrámového dvora a zvonicu
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa002.jpg|pohľad na východnú fasádu budovy s apsidou
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa013.jpg|pohľad na vstup do chrámového areálu
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa006.jpg|pohľad na chrámovú zvonicu
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa005.jpg|pohľad na chrámovú zvonicu
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa001.jpg|pohľad na chrámový areál zo severovýchodu
SaintAthanasiusChurch-Perushtitsa004.jpg|pohľad na chrámový areál zo severu


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Stavby v Peruštici
Kategória:Kostoly zasvätené svätému Atanázovi
Kategória:Stredoveké kostoly v Bulharsku
Kategória:Pravoslávne chrámy v Bulharsku
Chrám svätého Atanáza

**Chrám svätého Atanáza** môže byť:

* chrám v Bulharsku:
** Chrám svätého Atanáza (Asenovgrad)
** Chrám svätého Atanáza (Charmanli)
** Chrám svätého Atanáza (Peruštica)
FC Winterthur

**FC Winterthur** je švajčiarsky futbalový klub sídliaci v meste Winterthur, v kantóne Zürich. Bol založený v roku 1896. Klub vyhral trikrát najvyššiu domácu ligovú súťaž v rokoch 1906, 1908 a 1917. V roku 2022 sa po 37 rokoch vrátil do najvyššej súťaže, Švajčiarskej superligy. Svoje domáce zápasy hráva na Stadion Schützenwiese, ktorý má kapacitu 8 550 miest.

## Úspechy
* *[[Švajčiarska superliga]]*
** Víťaz (3): 1905/06, 1907/08, 1916/17
* *[[Švajčiarsky pohár]]*
** Finalista (2): 1967/68, 1974/75

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka klubu 
* FC Winterthur na soccerway.com
* FC Winterthur na transfermarkt.com

## Zdroj
* 

Kategória:Šport vo Winterthure
Kategória:Švajčiarske futbalové kluby
Kategória:Futbalové kluby založené v 1896
Štefan Pálfi

**Štefan Pálfi** (, staršie Štefan Pálffy) môže byť:

* príslušník uhorského šľachtického rodu Pálfiovcov (staršie Pálffyovci):
** Štefan Pálfi (* 1586 – † 1646), kapitán, strážca uhorskej koruny
** Štefan Pálfi (* 1828 – † 1910), župan, poslanec Uhorského snemu

## Referencie

Pálfi, Štefan
Krajinská Osemaštyridsiatnická strana

**Krajinská Osemaštyridsiatnická strana** alebo **Krajinská strana 1848**, alebo **Strana roku 48** () bola politická strana podporovateľov a nasledovníkov Ľudovíta Košuta, ktorá vznikla po rakúsko-uhorskom vyrovnaní. Jej členmi boli strední statkári, mešťania a roľníci. Jej sila nespočívala v počte poslaneckých kresiel v uhorskom sneme (38 zo 480 poslancov v roku 1867), ale vo veľkej, prevažne roľníckej, základni. Vzhľadom na vtedajšie volebné právo, však väčšina jej členov nemala právo voliť.

## História
Strana vznikla premenovaním Krajnej ľavice v roku 1870. Hlavnými predstaviteľmi strany boli Ignác Helfy a Ernő Simonyi, hoci Helfy nebol nikdy oficiálnym predsedom strany.

Jej základným programovým bodom bol boj za ideály, ciele a výsledky revolúcie z roku 1848 a jej úplné víťazstvo politickými prostriedkami.

Nebolo to však homogénne politické zoskupenie, keďže aj vo vnútri strany existovali rozdielne názory napr. na otázku úplnej samostatnosti Uhorska. Časť strany odmietala akékoľvek spojenie s Rakúskom a odmietala nárok Habsburgovcov na Uhorskú korunu, iná súhlasila s personálnou úniou, keď Rakúsko a Uhorsko spája iba osoba panovníka. Tretia skupina podporovala vtedajšie názory Ľudovíta Košuta, ktorý v emigrácii zrevidoval svoje revolučné postoje.

Po predsedníctve Jozefa Madarásza sa strany „ujal“ Daniel Iráni a pod jeho vedením v roku 1874 sa strana zlúčila s politickou formáciou Principiálny ľavý stred (, čo boli rovnako ako členovia Krajnej ľavice odídenci zo Strany ľavého stredu), vytvorili tzv. Zjednotenú štátoprávnu opozíciu (), ktorá sa vzápätí premenovala na Osemaštyridsiatnickú stranu nezávislosti () pod vedením Daniela Irániho.

Strana zanikla v roku 1884, kedy sa zlúčila so Stranou nezávislosti (ktorej predsedom bol Ľudovít Močári) a vznikla Nezávislá a osemaštyridsiatnická strana (Függetlenségi és Negyvennyolcas Párt), ktorej predsedom bol až do svojej smrti Daniel Iráni.

### Výsledky volieb do uhorského snemu

Volieb 1861 sa budúca strana zúčastnila ako frakcia Krajná ľavica v Rezolučnej strane.

Volieb 1865 sa rovnako zúčastnila frakcia Krajná ľavica, tentoraz už v rámci Strany ľavého stredu.

Vo voľbách 1872 strana vystupuje ako samostatná strana pod názvom Krajná ľavica.

## Zdroj

* 

Kategória:Zaniknuté politické strany v Maďarsku
Slnko v sieti za Najlepší televízny film, minisériu alebo seriál

**Slnko v sieti za Najlepší televízny film, minisériu alebo seriál** je jedno z hlavných ocenení udeľovaných Slovenskou filmovou a televíznou akadémiou (SFTA) v rámci výročných filmových cien Slnko v sieti — za TV hrané diela bez ohľadu na prípadný formát. Do súťaže bolo začlenené už pred zahájením 11. ročníka (2022), pre nedostatok prihlásených, respektíve schválených počinov však bola po prvý raz udelená až ten nadchádzajúci (2023).

K roku 2025 bolo doteraz nominovaných 9 filmov, víťaznú sošku obdržali 3 tituly.

## Laureáti a kandidáti

## Referencie

## Externé odkazy
* Slnko v sieti (historický web) 
* Slnko v sieti  (aktuálne stránky)

TV hrané dielo
Formula 2 v roku 2023

**Sezóna 2023 Formuly 2** bude siedmym ročníkom šampionátu FIA Formula 2. Šampionát je sprievodnou sériou Formuly 1. Všetci jazdci pretekajú v identických monopostoch.

Rok 2023 je naplánovaný ako posledná sezóna s použitím podvozku Dallara F2 2018 a  preplňovaným šesťvalcovým vidlicovým motorom od Mecachrome. Od sezóny 2024 bude predstavený úplne nový balík podvozkov a motorov. Pneumatiky dodáva Pirelli.

MP Motorsport vstúpi do šampionátu ako úradujúci šampiónom konštruktérov, ktorý si titul zabezpečil v poslednom kole sezóny 2022 v Abú Zabí.

## Zloženie tímov

## Kalendár

### Zmeny v kalendári

* Šampionát FIA Formuly 2 by mal mať svoj debut v Austrálii, kde bude súčasťou Veľkej ceny Austrálie na okruhu Albert Park Circuit.
* Okruh Paul Ricard sa v kalendári neobjavil, pretože Veľká cena Francúzska sa v roku 2023 neuskutoční.
* Veľká cena Emilia Romagna, ktorá sa mala konať 20. a 21. mája ako šieste kolo šampionátu, bola 17. mája zrušená z dôvodu záplav v oblasti.

## Zmeny v športových pravidlách

### Technické predpisy
Formula 2 a Formula 3 budú v roku 2023 jazdiť s 55 % trvalo udržateľným palivom, ktoré dodá spoločnosť Aramco, ktorá nahradila Elf Aquitaine ako oficiálny partner a dodávateľ paliva.  V snahe znížiť uhlíkovú stopu majstrovstiev sa do sezóny 2027, kde sa plánuje používanie 100% udržateľného paliva, plánuje postupný nárast spotreby. 

## Výsledky a umiestnenie

### Výsledky

### Bodovací systém

#### Šprint

#### Hlavné preteky

### Majstrovstvá jazdcov

### Majstrovstvá tímov

## Referencie


2023
Kategória:Šport v 2023
Sérambos z Aiginy

**Sérambos** () bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.
 
Sérambos, sochár z Aiginy, tvoril z bronzu pravdepodobne v prvej polovici 5. stor. pred Kr. (možno aj na konci 6. stor. pred Kr.)  Podľa Pausania v Olympii zhotovil sochu Agiada z Élidy, olympijského víťaza v boxe dorastencov v roku 488 pred Kr.
 
V roku 1879 sa v Olympii počas archeologických vykopávok našli neďaleko Héraionu (východne od Diovho chrámu) dva fragmenty podstavca so značne poškodenými nápismi (datovanými do rokov 500/450 pred Kr.), ktoré po spojení nemecký klasický učenec H. Röhl identifikoval ako nápis z podstavca sochy Agiada z Élidy, o ktorej písal Pausanias (niektorými znalcami to nebolo akceptované).
 
## Referencie a bibliografia

 
Kategória:Sochári starovekého Grécka
FC Vaduz

**FC Vaduz** je lichtenštajnský futbalový klub sídliaci v meste Vaduz, ktorý vznikol v roku 1932. Lichtenštajnsko nemá vlastnú ligovú súťaž, a preto je Vaduz etablovaný v systéme futbalových súťaží vo Švajčiarsku. Momentálne je účastníkom 2. švajčiarskej ligy.

Napriek neexistencii ligovej súťaže má Lichtenštajnsko (od roku 1992) garantovanú jednu miestenku v európskych klubových súťažiach, ktorú získava víťaz Lichtenštajnského futbalového pohára. Najväčším úspechom klubu bol postup do skupinovej fázy Európskej konferenčnej ligy v sezóne 2022/2023, keď Vaduz v kvalifikačných predkolách vyradil postupne slovinský Koper, turecký Konyaspor a nakoniec aj rakúsky klub Rapid Wien.

## Úspechy

* *[[Švajčiarska superliga]]*
** Účastník (5): 2008/09, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2020/21
* *[[Lichtenštajnský futbalový pohár]]*
** Víťaz (50): 1949, 1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1974, 1980, 1985, 1986, 1988, 1990, 1992, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022, 2023, 2024
** Finalista (13): 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1955, 1972, 1977, 1984, 1987, 1991, 1997, 2012

## FC Vaduz v európskych pohároch

zdroj: kassiesa.net
## FC Vaduz vo Švajčiarskej superlige

zdroj: weltfussball.at

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka klubu 
* FC Vaduz na soccerway.com
* FC Vaduz na transfermarkt.com

## Zdroj

Kategória:Šport vo Vaduze
Kategória:Lichtenštajnské futbalové kluby
Kategória:Futbalové kluby založené v 1932
Viničiar

**Viničiar** () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Mlynky, približne  juhozápadne od Spišskej Novej Vsi.

## Poloha
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Havranie vrchy. Leží v Košickom kraji, v okrese Spišská Nová Ves a na katastrálnom území obce Mlynky. Najbližším sídlom sú na juhozápadnom úpätí situované Mlynky, juhovýchodne leží Hnilec, severovýchodne Novoveská Huta a západne Dedinky. Vrch sa nachádza v ochrannom pásme Národného parku Slovenský raj.

## Opis
Viničiar leží v rázsoche, vybiehajúcej západne z masívu Veľkej Knoly. Severným smerom sa nachádza Červená skala (), Hýľ (), Haniskova () a Malý Muráň (), východným Muráň (), Veľká Knola () a Pálenica (), južným Šajby (), Babiná (), Smrečinka (), Stromiš () a Ostrá () a západným Martinka (), Kráľova hoľa () a Suchý vrch (). Masív patrí do povodia Hnilca, kde vodu zo severných a západných svahov odvádza Havraní potok, z juhovýchodných krátky bezmenný potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
 
### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý juhovýchodným smerom prechádza do holiny, ktorá tak umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Vysoké Tatry, Kráľovu hoľu, Stolické vrchy, Revúcku vrchovinu a vrchy severného Maďarska.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z obce Mlynky.

## Referencie

## Pozri aj
* Volovské vrchy
* Havranie vrchy (geomorfologický podcelok)
* Zoznam vrcholov vo Volovských vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy vo Volovských vrchoch
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Spišská Nová Ves
Kategória:Mlynky (okres Spišská Nová Ves)
Ján Gažo

Prof. Ing. **Ján Gažo**, DrSc. (* 3. august 1929, Ostojičovo – † 15. február 1983, Bratislava) bol slovenský anorganický a koordinačný chemik, vysokoškolský pedagóg, vedec, korešpondent SAV a ČSAV, prodekan a od roku 1962 vedúci Ústavu anorganickej chémie FCHPT SVŠT v Bratislave. Je autorom mnohých vysokoškolských učebníc, odborných publikácií a monografií, ako aj držiteľom viacerých ocenení.

## Životopis
Narodil sa v obci Ostojičovo v juhoslávskej Vojvodine v rodine učiteľa a inšpektora slovenských ľudových škôl. Zmaturoval na gymnáziu v Zrenjanine a začal študovať na Prírodovedeckej fakulte Univerzity v Belehrade (1948-1949). Rodina sa následne presťahovala na Slovensko, kde ukončil štúdium na Chemickej fakulte SVŠT v Bratislave (1950-1953). Už počas štúdia bol pre vynikajúce výsledky zaradený ako vedecká posila pracoviska.

Pokračoval ašpirantúrou, veľkým doktorátom, neskôr sa stal doktorom vied, docentom i profesorom a napokon v roku 1962 vedúcim Ústavu anorganickej chémie, ktorým ostal 23 rokov. Medzi jeho najvýznamnejšie práce patrí zovšeobecnenie pravidiel vzájomného vplyvu ligandov, ktoré si všimol pri meďnatých komplexoch (1957-1958). Pod jeho vedením boli vypracované teórie distorznej izomérie, plasticity koordinačnej sféry a equ-ax.

## Vedecké zameranie
Izoméria koordinačných zlúčenín, riešenie štruktúry komplexov.

## Výber z publikačnej činnosti
* *K otázke určenia predmetu súčasnej chémie* (1961)
* *K otázke izomérie komplexných zlúčenín meďnatých* (1966)
* *Laboratórne cvičenia a výpočty v anorganickej chémii* (1967)
* *Všeobecná a anorganická chémia* (1976)
* *Anorganická chémia : laboratórne cvičenia a výpočty* (1977)

## Poznámka
 Slovenský názov, ktorý vychádza zo zoznamu exoným na stránke ÚGKK SR

## Referencie


Kategória:Slovenskí chemici
Kategória:Vyučujúci na Fakulte chemickej a potravinárskej technológie Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Kategória:Absolventi Fakulty chemickej a potravinárskej technológie Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Catherine Keenerová

**Catherine Keenerová** (* 26. marec 1959, Miami, Florida, USA) je americká herečka. Bola dva krát nominovaná na filmové ocenenie Academy Awards, za jej herecké výkony vo filmoch *V koži Johna Malkovicha* (1999) a *Capote* (2005).

## Detstvo a mladosť
Keenerová sa narodila 26. marca 1959 v Miami na Floride ako tretie z piatich detí. Má írsky a libanonský pôvod. Jej mladšia sestra, Elizabeth Keenerová, je tiež herečka a realitná agentka v Los Angeles. V roku 1983 ukončila štúdium na Wheaton College s titulom Bakalár umenia.

## Kariéra
Herectvu sa venuje od roku 1986. V roku 1987 si zahrala s Dermotom Mulroneyom a Lancem Henriksenom vo filme *Boj o prežitie*. V roku 1991 získala viac priestoru vo filme *Johnny Suede*, kde si zahrala po boku, vtedy ešte menej známeho Brada Pitta. Jej herecký výkon získal uznanie filmových kritikov a získala aj svoju prvú nomináciu na Independent Spirit Award.

V roku 1999 si zahrala vo filme *V koži Johna Malkovicha* a za svoj herecký výkon získala prvú nomináciu na Academy Awards v kategórii Najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe. V roku 2002 hrala spoločne s Edwardom Nortonom vo filme *Smrť Smoochyho* a Nicolasom Cageom v dráme *Adaptácia*.

V roku 2005 hrala vo filme *Capote*, kde za svoj herecký výkon získala niekoľko ocenení a nominácií, vrátane druhej nominácie na Academy Awards. O rok neskôr hrala vo filme *Americký zločin*, ktorý bol inšpirovaný skutočnou udalosťou.

V roku 2015 hrala v televíznom seriály *Show Me a Hero*. V roku 2017 stvárnila matku Allison Williams v horore *Uteč*. V septembri 2022 bolo oznámené, že bola obsadená do druhej časti filmu *Joker* s názvom *Joker: Folie à deux*, pričom film by mal mať premiéru v roku 2024.

## Súkromný život
V rokoch 1990 až 2007 bol jej manželom herec Dermot Mulroney, s ktorým má jedno dieťa.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Filmové herečky USA
Kategória:Televízne herečky USA
Kategória:Dabingové herečky USA
Kategória:Držiteľky ceny Satellite Award
Kategória:Osobnosti USA írskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti USA libanonského pôvodu
Kategória:Osobnosti z Miami
Jozef Hvišč

**Jozef Hvišč** môže byť:
* slovenský literárny vedec a spisovateľ (1935 – 2023), pozri Jozef Hvišč (1935)
* slovenský spisovateľ vedecko-fantastickej literatúry, syn predošlého (* 1966), pozri Jozef Hvišč (1966)

Hvišč, Jozef
Lichtenštajnský futbalový pohár

**Lichtenštajnský futbalový pohár** je lichtenštajnská futbalová súťaž organizovaná Lichtenštajnským futbalovým zväzom od roku 1946. Víťaz získava právo účasti v kvalifikácii do Konferenčnej ligy.
Keďže v Lichtenštajnsku neexistuje ligová súťaž, je Lichtenštajnský futbalový pohár jedinou národnou futbalovou súťažou v krajine. V Lichtenštajnsku sa nachádza celkovo sedem futbalových klubov, ktoré sú všetky historicky etablované v systéme futbalových súťaží vo Švajčiarsku.

Od roku 1992 je víťaz Lichtenštajnského futbalového pohára pravidelným účastníkom jednej z nižších európskych futbalových súťaží. V rokoch 1992 – 1999 v Pohári víťazov pohárov, v rokoch 1999 – 2009 v Pohári UEFA, v rokoch 2009 – 2021 v Európskej lige a od roku 2021 v Konferenčnej lige.

## Formát súťaže

Súťaž má nezvyčajný formát v tom, že sa do nej môžu prihlásiť nielen prvé tímy siedmich hlavných futbalových klubov, ale aj rezervné tímy, ktoré všetky hrajú v nižších súťažiach v rámci systému švajčiarskej ligy. Tímy z rovnakého futbalového klubu môžu byť vyžrebované v ktoromkoľvek kole súťaže. Tímy sú nasadené na základe výkonu v predchádzajúcom ročníku súťaže a nasadenie určuje, v ktorom kole tím začne súťaž.

## Zoznam víťazov

## Tituly

## Poznámky

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka
* Lichtenštajnský futbalový zväz
* Lichtenštajnský futbalový pohár na soccerway.com

## Zdroj

Kategória:Futbal v Lichtenštajnsku
Švajčiarska superliga 2019/2020

**Švajčiarska superliga 2019/2020** bol 123. ročník najvyššej švajčiarskej futbalovej súťaže.  Titul obhajoval Young Boys, nováčikom súťaže bol Servette. Sezóna začala 19. júla 2019 a skončila 3. augusta 2020.

Young Boys získal 14. titul v klubovej histórii a kvalifikoval sa do 2. predkola Ligy majstrov UEFA 2020/2021. Do Európskej ligy UEFA 2020/2021 sa kvalifikovali St. Gallen, Basel a Servette. Do 2. ligy zostúpili Xamax a Thun.

## Tímy v sezóne 2019/2020

## Tabuľka

zdroj: weltfussball.at
Pravidlá pre určenie poradia v tabuľke: 1) počet bodov; 2) rozdiel gólov vo všetkých zápasoch; 3) vyšší počet strelených gólov vo všetkých zápasoch.
**#** - pozícia; **Z** - zápasy; **V** - výhry; **R** - remízy; **P** - prehry; **G** - skóre; **+/-** - rozdiel skóre; **B** - body; **z** - zostup

## Štatistiky

### Najlepší strelci

## Referencie

## Externé odkazy

* Oficiálna stránka
* Švajčiarsky futbalový zväz
* weltfussball.at

## Zdroj

Kategória:Švajčiarska superliga
Kategória:Futbal v 2019
Kategória:Futbal v 2020
Kategória:2019 vo Švajčiarsku
Kategória:2020 vo Švajčiarsku
Albert Milota

Prof., JUDr. **Albert Milota** (* 8. apríl 1877, Lochovice – † 22. december 1940, Praha) bol český právnik, vysokoškolský pedagóg a politik Česko-slovenskej strany národnosocialistickej na Slovensku v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Po dosiahnutí právnického vzdelania svoju profesionálnu kariéru odštartoval v súdnej službe. Po vzniku Česko-Slovenska v roku 1918 pôsobil ako ministerský radca trestnej sekcie ministerstva spravodlivosti. Vďaka svojej odbornosti a kvalifikácii bol povolaný budovať právnickú fakultu novovznikajúcej Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1922 bol menovaný za profesora trestného práva.

Okrem pedagogickej činnosti sa podieľal aj na príprave viacerých zákonov z oblasti trestného práva, ako napr. zákona na ochranu republiky, trestného zákona pre mládež, tlačového zákona, trestného zákonníka a pod. Taktiež bol autorom viacerých publikácií z oblasti trestného práva (napr. *Komentovaný zákon na ochranu republiky*, *Nový tlačový zákon čs.*, *Trestné pokračovanie platné pre Slovensko*, *Uhorský trestný zákonník platný na Slovensku a Podkarpatskej Rusi*, *Púsobnost zákonú trestních*, *Proč stát trestá*, *Trestné právo hmotné*,...). V akademickom roku 1930/1931 pôsobil ako rektor a v akademickom roku 1931/1932 ako prorektor Univerzity Komenského.

Podobne ako mnoho iných predstaviteľov českej inteligencie, ktorá po roku 1918 prišla na Slovensko, aj Albert Milota sa angažoval politicky. Spočiatku sa aktivizoval v Národnej strane práce, za ktorú v parlamentných voľbách v roku 1925 kandidoval do senátu Národného zhromaždenia. Neskôr prešiel (tak ako mnoho iných členov Národnej strany práce) k národným socialistom, za ktorých vo voľbách v roku 1929 získal senátorské kreslo v rámci XI. volebného kraja (národnostne zmiešaný volebný kraj južného a juhovýchodného Slovenska). Mandát obhájil aj po parlamentných voľbách v roku 1935. V senáte zotrval do konca činnosti Národného zhromaždenia na prelome rokov 1938/1939. Ešte v závere roku 1938 prestúpil do klubu Strany národnej jednoty.

V roku 1938 bol donútený pre svoj český pôvod opustiť Slovensko a bol daný k dispozícii ministerstvu školstva v Prahe. Následne až do svojej smrti pôsobil ako profesor na právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Českí právnici
Kategória:Slovenskí právnici
Kategória:Českí politici
Kategória:Českí sudcovia
Kategória:Českí pedagógovia
Kategória:Senátori Národného zhromaždenia (Česko-Slovensko, 1920 – 1939)
Kategória:Česi na Slovensku
Kategória:Slovenské osobnosti českého pôvodu
Kategória:Vyučujúci na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Rektori Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Dekani Právnickej fakulty Univerzity Komenského
Kategória:Absolventi Právnickej fakulty Karlovej univerzity
Kategória:Členovia Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny
Šahy (historický okres)

**Okres Šahy** (dobový názov Ipolské Šiahy) bol jedným z jednotiek územnej správy na Slovensku. Okres Šahy vznikol ako jeden zo slúžnovských okresov Hontianskej župy v Uhorsku a pretrval aj do obdobia po vyhlásení Česko-Slovenskej republiky. Na Slovensku pôsobil do roku 1923 a bol obnovený počas rokov 1949 – 1960. Sídlom okresu boli Šahy.
## Historický vývoj
Po vyhlásení Martinskej deklarácie 30. októbra 1918 a pripojení územia Slovenska k Česko-Slovensku prebralo územie Slovenska župný a municipálny systém pochádzajúci z obdobia Rakúsko-Uhorska. Zaisťoval to zákon č.11/1918 Zb. z. a n. vydaný Národným výborom československým v Prahe, ktorý mal zabezpečiť kontinuitu a nerušený prechod správy do nového štátneho úradu. Jedným z provizórnych administratívnych celkov na území Slovenska bola prvorepubliková Hontianska župa, ktorá vznikla pripojením väčšej časti pôvodnej uhorskej Hontianskej župy k Česko-Slovensku, čo bolo dodatočne potvrdené podpísaním Trianonskej mierovej zmluvy dňa 4. júla 1920.

Hontianska župa, ako aj jej slúžnovské okresy, zanikla 1. januárom 1923. Od tohto dátumu bolo uvedené do platnosti nové župné zriadenie, ktoré nahradilo dovtedajšiu územnú správu na Slovensku. Celé územie bývalého slúžnovského okresu Šahy bolo s časťou okresu Vinica pripojené do nového okresu  so sídlom v Krupine a prevedené do Zvolenskej župy. Dňa 20. januára 1923 bola v Šahách vyhláškou ministra vnútra 15/1923 Zb. zriadená expozitúra Krupinského okresu pre obce v spádovej oblasti.

## Geografia
Okres Šahy v roku 1920 susedil na západe s okresom Pastovce, na severozápade susedil s okresom Bátovce, na severovýchode s okresom Krupina a na východe s okresom Vinica. Na juhu prebiehala hranica s Maďarským kráľostvom.
## Administratívne členenie
**Do okresu Šahy v roku 1919 patrili obce*:**
* Demändice (tiež Demanová)
* Dvorníky, časť obce Hontianske Tesáre
* Ďudince
* Hidvég
* Hokovce (tiež Hochovce)
* Hrkovce
* Chorváty (tiež Horváty), časť obce Tupá
* Lišov
* Maďarovce, časť obce Santovka
* Medovarce
* Merovce (časť mesta Dudince)
* Kostolné Moravce, časť obce Hontianske Moravce
* Opatové Moravce (tiež Čierne Moravce), časť obce Hontianske Moravce
* Pereslany, časť mesta Šahy
* Plášťovce
* Dolné Rikynčice
* Horné Rikynčice
* Santov
* Sazdice
* Dolné Semerovce
* Horné Semerovce
* Slatina
* Súdovce
* Ipolské Šiahy
* Dolné Šipice
* Horné Šipice
* Šudince (tiež Sudince)
* Dolné Terany
* Horné Terany
* Tesáre (tiež Tesáry)
* Tešmák
* Tompa
* Dolné Túrovce
* Horné Túrovce
* Stredné Túrovce
* Viška (tiež Viškovce)
**Uvedené sú dobové názvy obcí.*

## Pozri aj

* Hontianska župa (Uhorsko)
* Hontianska župa (Česko-Slovensko)
* Zvolenská župa (1923 – 1928)
* Banskobystrický kraj (1949 – 1960)
* Stredoslovenský kraj
* Hont (slovenský región)
* Slúžnovský okres

## Referencie

Kategória:Hont
Kategória:Slúžnovské okresy
Kategória:Administratívne členenie Česko-Slovenska
Kategória:Šahy
Pavol Macek

**Pavol Macek** alebo aj **Pavel Macek** (* 20. jún 1886, Čáčov – † 7. apríl 1970, Bratislava) bol slovenský roľník, verejný činiteľ a politik agrárnej strany v období medzivojnového Česko-Slovenska.

## Biografia
Podľa údajov z roku 1925 bol profesiou roľník a žil vo svojej rodnej obci. Krátko po vzniku Česko-Slovenska pôsobil ako prvý poprevratový starosta Čáčova. Vo svojom rodisku zakladá potravné a úverové družstvo. Neskôr sa podieľa na vzniku miestnej roľníckej besedy a republikánskeho dorastu. Po župných voľbách v roku 1923 je zvolený za poslanca Bratislavskej župy za agrárnu stranu. V tomto období sa zaslúžil o vznik skladištného družstva a roľníckeho družstevného liehovaru v Senici, ako aj senickej roľníckej vzájomnej pokladnice. V parlamentných voľbách v roku 1925 je za agrárnikov zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. V snemovni zasadá v rozpočtovom, sociálnom i poľnohospodárskom výbore.

Do Národného zhromaždenia kandidoval aj v parlamentných voľbách v roku 1929 i 1935, avšak poslancom sa už nestal. Agrárna strana ho však v roku 1935 ako odborníka nominovala do Krajinského zastupiteľstva. V tomto období sa uvádza, že žil v Senici.

V období Slovenského štátu bol odporcom ľudáckeho režimu. Udržiaval kontakty s odbojovou skupinou okolo Vavra Šrobára a v roku 1944 sa mal podieľať na zakladaní národných výborov  na území západného Slovenska.

## Referencie

Kategória:Slovenskí roľníci
Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Kategória:Starostovia na Slovensku
Kategória:Osobnosti zo Senice
Kategória:Členovia Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny
Štefan Blažek

**Štefan Blažek** (* 15. december 1895, Moravský Svätý Ján – † 25. január 1996) bol slovenský roľník a politik agrárnej strany v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Podľa údajov z roku 1929 pôsobil ako roľník v rodnej obci. Politicky sa aktivizoval v Republikánskej strane poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (agrárna strana). V parlamentných voľbách v roku 1929 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. V snemovni zasadal vo viacerých výboroch (rozpočtový, sociálny, poľnohospodársky,...). Po krajinských voľbách v roku 1935 agrárnikov zastupoval v slovenskom Krajinskom zastupiteľstve.

Pochovaný je v rodnej obci.

## Referencie


Kategória:Osobnosti z Moravského Svätého Jána
Kategória:Slovenskí roľníci
Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Kategória:Členovia Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny
Michal Dorič

**Michal Dorič** (* 15. máj 1887, Malé Zalužice – † 21. máj 1969, Malé Zalužice) bol slovenský roľník a politik agrárnej strany v období medzivojnového Česko-Slovenska.

Podľa údajov z roku 1925 pôsobil ako roľník v rodnej obci. V tom istom roku kandidoval v parlamentných voľbách za agrárnu stranu. V krajinských voľbách v roku 1928 kandidoval do okresného výboru okresu Michalovce. V parlamentných voľbách v roku 1929 je zvolený za poslanca Národného zhromaždenia za XXI. (prešovský) volebný kraj.

V roku 1939 Michal Dorič z Malých Zalužíc finančne prispel do *Fondu pre vybudovanie Slovenska*, ktorý bol založený z iniciatívy predsedu vlády Slovenského štátu Jozefa Tisa.

## Referencie

Kategória:Osobnosti zo Zalužíc
Kategória:Slovenskí roľníci
Kategória:Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Haniskova

**Haniskova** () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Mlynky, približne  juhozápadne od Spišskej Novej Vsi.

## Poloha
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Havranie vrchy. Leží v Košickom kraji, v okrese Spišská Nová Ves a na katastrálnom území mesta Spišská Nová Ves. Najbližším sídlom sú južne situované Mlynky, juhovýchodne leží Hnilec, východne Novoveská Huta, severovýchodne Spišská Nová Ves a západne Dedinky. Vrch sa nachádza v ochrannom pásme Národného parku Slovenský raj.

## Opis
Haniskova leží v hrebeni, vedúcom severozápadným smerom z masívu Veľkej Knoly () na Hýľ (). Západne sa nachádza Červená skala (), Suchý vrch () a Kráľova hoľa (), južne Viničiar (), Ostrá (), Smrečinka (), Babiná () a Veľká Knola (), východne Pálenica (), Muráň (), Predný Muráň () a Malý Muráň () a severne Dubnica (), Hýľ () a Holý kameň (). Severné a východné svahy odvodňuje Hutiansky potok do Hornádu, voda z južných a západných odteká Havraním potokom do Hnilca. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
 
### Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Čergov, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, Kráľovu hoľu, Stolické vrchy a Revúcku vrchovinu.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no v blízkom sedle Čertova hlava je križovatka, dostupná:

* po  červenej turistickej značke:
** od severovýchodu z Novoveskej Huty cez Vojtechovu samotu
** od západu z obce Dedinky cez Chotárnu dolku
* po  žltej turistickej značke z rázc. Pod Muráňom 
* po  modrej turistickej značke z obce Mlynky cez rázc. Chotárna dolka

## Referencie

## Pozri aj
* Volovské vrchy
* Havranie vrchy (geomorfologický podcelok)
* Zoznam vrcholov vo Volovských vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy vo Volovských vrchoch
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Spišská Nová Ves
Kategória:Spišská Nová Ves
Krupina (historický okres)

**Okres Krupina** bol jedným zo okresov v Uhorsku, Česko-Slovensku a na Slovensku. Okres pretrval aj do obdobia po vyhlásení Česko-Slovenskej republiky ako súčasť Hontianskej župy. Svoju pôsobnosť ukončil po zmene územnej správy v roku 1960. Pôsobnosť okresu bola obnovená v roku 1996. Sídlom okresu bolo mesto Krupina.

## Historický vývoj
Po vyhlásení Martinskej deklarácie 30. októbra 1918 a pripojení územia Slovenska k Česko-Slovensku prebralo územie Slovenska župný a municipálny systém pochádzajúci z obdobia Rakúsko-Uhorska. Zaisťoval to zákon č.11/1918 Zb. z. a n. vydaný Národným výborom československým v Prahe, ktorý mal zabezpečiť kontinuitu a nerušený prechod správy do nového štátneho úradu. Jedným z provizórnych administratívnych celkov na území Slovenska bola prvorepubliková Hontianska župa, ktorá vznikla pripojením väčšej časti pôvodnej uhorskej Hontianskej župy k Česko-Slovensku, čo bolo dodatočne potvrdené podpísaním Trianonskej mierovej zmluvy dňa 4. júla 1920.

Po skončení I. svetovej vojny roku 1918 sa občania Krupiny začali búriť proti maďarskej vrchnosti a vznikom Česko-Slovenskej republiky sa jednotlivé zložky verejnej správy odmaďarizovali. V roku 1919 mesto napadli vojská maďarskej červenej armády. Zanechali za sebou značné hmotné škody. Vyrabovali obchody, mestský dom, zničili mestský archív a mesto pripravili o vzácne a nenahraditeľné historické dokumenty.

Dňa 21. septembra 1922 vláda Česko-Slovenskej republiky vydala nariadenie č. 275/1922 Zb., ktorým mesto Banská Štiavnica-Belá stratilo štatút municipálneho mesta a bolo prehlásené za veľkú obec. Zároveň sa stalo sídlom nového slúžnovského okresu. Ten vznikol pripojením prevažnej väčšiny obcí zo stávajúcich slúžnovských okresov Hontianskej župy, konkrétne okresov Krupina a Bátovce. V rovnakom vyhlásení Krupina stratila štatút mesta s magistrátom (mestského okresu), bola prehlásená za veľkú obec a stala sa integrálnou súčasťou svojho slúžnovského okresu.

## Zánik okresu
Hontianska župa, ako aj jej slúžnovské okresy, zanikla 1. januárom 1923. Od tohto dátumu bolo uvedené do platnosti nové župné zriadenie, ktoré nahradilo dovtedajšiu územnú správu na Slovensku. Územie bývalého slúžnovského okresu Krupina bolo zlúčené s celým bývalým slúžnovským okresom Šahy a časťou slúžnovského okresu Vinica do nového okresu a bolo prevedené do Pohronskej župy. Krupina si zachovala naďalej štatút okresného mesta.

## Geografia
Okres Krupina v roku 1919 susedil na západe s okresom Bátovce, na severe susedil s okresom Zvolen, na východe s okresom Modrý Kameň a na juhu s okresmi Vinica a Šahy. V roku 1922 sa novým severným susedom stal okres Banská Štiavnica-Belá.

## Administratívne členenie

**Uvedené sú dobové názvy obcí.*

## Pozri aj

* Krupina (okres)
* Hontianska župa (Česko-Slovensko)
* Zvolenská župa (1923 – 1928)
* Pohronská župa (Slovenská republika, 1939 – 1945)
* Banskobystrický kraj (1949 – 1960)
* Stredoslovenský kraj
* Hont (slovenský región)
* Slúžnovský okres

## Referencie

Kategória:Hont
Kategória:Slúžnovské okresy
Kategória:Administratívne členenie Česko-Slovenska
Kategória:Krupina
Palo Macho

Doc. Mgr. art. **Palo Macho** (* 22. september 1965, Streženice) je slovenský maliar špecializujúci sa na prácu so sklom – tvorbu sklenených tabúľ, sklenenú grafiku, sklenené reliéfy a iné sklenené objekty. Pedagogicky pôsobí ako docent v Ateliéri skla na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave.

## Vzdelanie
* 19801983: štúdium na Strednom odbornom učilišti sklárskom, Nový Bor
* 19831986: štúdium na Strednej umeleckopriemyselnej škole sklárskej, Kamenický Šenov
* 19891995: štúdium na Oddelení sklárskeho výtvarníctva na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, Bratislava
* 1993: študijný pobyt na École des Beaux-Arts, St. Etienne
* 19941998: pedagóg na Škole úžitkového výtvarníctva, Lednické Rovne
* 2011: odborný asistent na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, Bratislava

## Výstavy (výber)
* 1996 – Via Lucis, Chateau Musée, Boulogne-sur-Mer, Francúzsko
* 1997 – Galéria Art et Creation, Lyon, Francúzsko
* 1999 – Svetová výstava umeleckého skla Steninge, Märsta, Švédsko
* 2001 – Glasgalerie Linz, Linz, Rakúsko
* 2003 – Forms and Faces, Budapešť, Maďarsko – samostatná výstava
* 2003 – Konferencia Art Glass Society, Global Art Venue, Seattle, USA
* 2004 – Fragmenty (z Fullu), Slovenská národná galéria, Bratislava, Slovensko – samostatná výstava
* 2005 – Bienale, Märsta, Švédsko
* 2006 – Coburg Glass Prize, Coburg, Nemecko
* 2007 – Umelecké sklo, Riihimäki-Múzeum skla, Helsinki, Fínsko
* 2007 – In extenso, Oravská galéria, Dolný Kubín, Slovensko – samostatná výstava

## Osobný život
V rokoch 1994 až 1998 učil Palo Macho na Strednej umeleckej škole v Lednických Rovniach.

Okrem práce so sklom vydal aj dve zbierky poézie, *Strelné modlitby* z roku 1995 a *Mesiac na červenom* z roku 2006. O jeho tvorbe bol natočený film *Sklené obrazy*, vyšla o nej publikácia *Časovanie čiary* (2017) a v roku 2020 monografia (autorky K. Bajcurová a S. Petrová).

Pravidelne vystavuje doma aj v zahraničí, nielen na sklárskych výstavách.

Od 90. rokov má partnera.

## Referencie

## Externé odkazy
* Webová prezentácia diel Pala Macha

Kategória:Osobnosti zo Streženíc
Kategória:Slovenskí maliari
Kategória:Moderní maliari
Kategória:Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Kategória:Slovenské LGBT osobnosti
Kategória:Absolventi Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave
Kategória:Vyučujúci na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave
Margita Kováčová (spisovateľka)

**Margita Kováčová** (pseudonymy: *Fialka*, *Považan*, *Teta Margita*, *Teta Marta*; * 17. jún 1901, Nižná – † 22. marec 1993, Trnava) bola slovenská spisovateľkaprozaička, redaktorka a učiteľka. Písala literatúru pre deti a mládež, pedagogické články a články s náboženskou tematikou. Významne sa angažovala v kultúrnom a hospodárskom dianí v obci Pata a v okolí.

## Život
Narodila sa v roku 1901 v Nižnej (okres Piešťany), do roľníckej rodiny Matúša Kováča a Márie rodenej Martinkovičovej.

V roku 1915 úspešne skončila štúdium na meštianskej škole a následne v rokoch 19151919 študovala na učiteľskom ústave v Trnave. Po vyštudovaní pôsobila ako učiteľka slovenského jazyka, zemepisu a dejepisu na viacerých miestach: v Nižnej (19221926), Sekuliach (19261928), Pate (19281948) a Lednických Rovniach (19481950).

Jej najdlhším a najplodnejším obdobím bolo pôsobenie v Pate, ktorú si veľmi obľúbila a kde zastávala pozíciu učiteľky a riaditeľky na základnej škole. Okrem vyučovania sa snažila zlepšiť aj sociálnu situáciu chudobných žiakov, pričom bola najštedrejšou darkyňou v rámci vianočnej charitatívnej zbierky v roku 1931 (219 Kč z 489,90 Kč). Podieľala sa tiež na založení miestneho úverového družstva, ktorému robila bezodplatne účtovníctvo a podporovala aj miestny hasičský zbor, cirkevné inštitúcie či štúdium kňazov. Spolupracovala s Československým červeným krížom a bola predsedníčkou dievčenskej sekcie Združenia katolíckej mládeže v Trnave. V tomto období napísala viacero diel a článkov.

Po druhej svetovej vojne začala študovať na PF SU v Bratislave, avšak štúdium z politických dôvodov nedokončila (19461949). V roku 1948 bola preradená do Lednických Rovní a v roku 1950 bola pre nesúhlas s odsunom rehoľníkov prepustená zo štátnych služieb. Následne pracovala ako robotníčka a úradníčka v rôznych podnikoch. Od roku 1960 žila ako dôchodkyňa v Trnave. Zomrela v roku 1993 v Trnave, no pochovaná bola v Pate, kde pracovala aj v období komunistického režimu.

## Dielo
Publikovala vo viacerých časopisoch: ''Katolícke noviny'', *Mariánska kongregácia*, *Nová žena*, *Posol*, *Serafínsky svet*, *Sv. rodina*, *Slovenský učiteľ* a i., v rokoch 19451950 redigovala detskú rubriku v časopise *Priateľ dietok*, neskôr v *Roľníckych novinách*. Diela:

* *Jedináčik* (1921, Myjava), poviedka
* *Drobné poviedky* (1923, Rimavská Sobota), rozprávky pre deti i dospelých, v rokoch 1919 až 1920 vychádzali v časopise Knižnica školákov
* *Slovenský povstalec* (1. vyd. 1928, Košice; 2. vyd. 2018), historický povesť na námet revolúcie z rokov 19481949
* *Ičko Šibalský* (1942, Kremnica), humoristické príhody dedinského žiaka, vychádzali od roku 1926 v časopise Priateľ dietok
* *Cipky* (iba rukopis)
* *Kytka pre rodičov* (iba rukopis)
* *Listy dvoch učiteliek* (iba rukopis)

## Poznámky

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 
* 
* 
* (pozn. aj s fotografiou)

Kategória:Osobnosti z Nižnej (okres Piešťany)
Kategória:Slovenskí pedagógovia
Kategória:Slovenskí prozaici
Kategória:Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Kategória:Slovenskí náboženskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí redaktori
Kategória:Ženy v slovenskej literatúre
Cyprián Ján Korec

**Cyprián Ján Korec** (rod. **Ján Korec**, ; * 8. január 1910, Pata† 17. november 2011, Missionshaus St. Gabriel, Maria Enzersdorf, Rakúsko) bol slovenský mníchverbista a misionár pôsobiaci v Rakúsku. V čase svojej smrti bol najstarším žijúcim verbistom na svete.

## Život
Ján Korec sa narodil 8. januára 1910 v Pate ako druhé z deviatich detí Fabiánovi a Cecílii Korcovým. V decembri 1925 vstúpil do Spoločnosti Božieho Slova (verbisti) v Missionshaus St. Gabriel v rakúskom Maria Enzersdorfe a prijal meno Cyprián. Noviciát začal v Rakúsku v roku 1926. 8. septembra 1928 zložil prvé rehoľné sľuby, večné sľuby zložil 8. septembra 1936. Do roku 1937 pracoval ako kníhtlačiar v misijnom dome St. Gabriel a v období druhej svetovej vojny (19381945) v misijnom dome verbistov v Nitre.

V roku 1945 sa vrátil do rakúskeho misijného domu St. Gabriel, kde pre rád vykonával rôzne úlohy. Bol kostolníkom vo farnosti Najsvätejšieho Srdca Ježišovho v Mödlingu. V roku 1975 sa stal dôchodcom. Od roku 1995 žil v domove Jozefa Freinademetza pre starších a chorých mníchov v St. Gabriel. Ako najstarší verbista na svete zomrel 17. novembra 2011 vo veku 101 rokov.

## Referencie

Kategória:Kresťanskí mnísi
Kategória:Slovenskí misionári
Kategória:Storoční ľudia
Kategória:Osobnosti z Paty
Kategória:Slovenskí verbisti
Margita Kováčová

**Margita Kováčová** môže byť:
* slovenská spisovateľka, redaktorka a učiteľka (* 1901 – † 1993), pozri Margita Kováčová (spisovateľka)
* slovenská ekologička a biologička (* 1959), pozri Margita Kováčová (ekologička)

## Referencie

Kováčová, Margita
Švajčiarska superliga 2021/2022

**Švajčiarska superliga 2021/2022** bol 125. ročník najvyššej švajčiarskej futbalovej súťaže.  Titul obhajoval Young Boys, nováčikom súťaže bol Grasshoppers Zürich. Sezóna začala 24. júla 2021 a skončila 22. mája 2022.

Zürich získal 13. titul v klubovej histórii a kvalifikoval sa do 2. predkola Ligy majstrov UEFA 2022/2023. Do Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023 sa kvalifikovali Lugano, Basel a Young Boys. Do 2. ligy zostúpil Lausanne.

## Tímy v sezóne 2021/2022

## Tabuľka

zdroj: weltfussball.at

Pravidlá pre určenie poradia v tabuľke: 1) počet bodov; 2) rozdiel gólov vo všetkých zápasoch; 3) vyšší počet strelených gólov vo všetkých zápasoch.

**#** - pozícia; **Z** - zápasy; **V** - výhry; **R** - remízy; **P** - prehry; **G** - skóre; **+/-** - rozdiel skóre; **B** - body; **z** - zostup

## Štatistiky

### Najlepší strelci

## Poznámky

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka
* Švajčiarsky futbalový zväz
* weltfussball.at

## Zdroj

Kategória:Švajčiarska superliga
Kategória:Futbal v 2021
Kategória:Futbal v 2022
Kategória:2021 vo Švajčiarsku
Kategória:2022 vo Švajčiarsku
Brazílsky real

**Brazílsky real** (pl. **'; znak: **R$**; [[ISO 4217]] kód: **BRL*') je oficiálna [[mena]] [[Brazília|Brazílie]]. Je rozdelená na 100 [[Centavo|centavos]]. [[Centrálna banka Brazílie]] je centrálnou bankou a vydávajúcim orgánom. Real nahradil cruzeiro real v roku 1994. V apríli 2019 bol real dvadsiatou najobchodovanejšou menou.

== História ==
Moderný real (portugalský plurál *reais*) bol zavedený 1. júla 1994 počas predsedníctva [[Itamar Franco|Itamara Franca]] v rámci širšieho plánu na stabilizáciu brazílskej ekonomiky. Nová mena nahradila krátkodobý [[Brazílsky cruzeiro real|cruzeiro real]] (CR$). Reforma zahŕňala demonetizáciu cruzeiro real a vyžadovala si masívnu výmenu bankoviek. Nový real bol zavedený v kurze 1 real = 2,750 *cruzeiros reais''.

## Mince
### Prvá séria (1994 – 1997)
Spolu s prvou sériou platidiel boli 30. júna 1994 zavedené mince v nominálnych hodnotách 1, 5, 10 a 50 centavos a 1 real; minca hodnoty 25 centavos nasledovala 30. septembra 1994 kvôli neustálemu nedostatku zmien medzihodnoty v rozsahu centavos, čo spôsobilo, že platnosť starých bankoviek Cruzeiro a Cruzeiro Real bola predĺžená o dva mesiace nad rámec pôvodne stanoveného limitu. Všetky mince boli razené z nehrdzavejúcej ocele.

Pôvodné 1-realové mince, vyrobené iba v roku 1994, boli demonetizované 23. decembra 2003 kvôli tomu, ako často boli falšované. Všetky ostatné mince zostávajú zákonným platidlom.

### Druhá séria (1998 – súčasnosť)
V roku 1998 bola predstavená druhá séria mincí. Obsahovala pomedené oceľové mince v hodnote 1 a 5 centavos, mosadzné oceľové mince v hodnote 10 a 25 centavos, mediniklovú mincu 50 centavos a dvojfarebnú mincu z mosadze a niklu v hodnote 1 realu. Od roku 2002 sa však na mincu 50 centavos a strednú časť mince 1 real používa oceľ. V novembri 2005 prerušila centrálna banka výrobu mincí 1 centavo.

#### Pamätné mince
Brazílska centrálna banka príležitostne vydáva špeciálne pamätné verzie niektorých štandardných mincí. Tieto pamätné mince sú zákonným platidlom a od štandardného vzoru sa zvyčajne líšia len svojou zadnou stranou.[náhľad|Pamätné 1-realové mince na letné [Letné olympijské hry 2016|olympijské a paralympijské hry v Rio de Janeiro v roku 2016. Vľavo alegória na olympijský box, vpravo alegória na paralympijské plávanie.|žiadny]]

## Bankovky

### Prvá séria (1994 – 2010)

### Druhá séria (2010 – súčasnosť)

#### Pamätné bankovky
V apríli 2000, na pamiatku 500. výročia príchodu Portugalcov na brazílske pobrežie, vydala brazílska centrálna banka polymérovú bankovku v hodnote 10 realov, ktorá kolovala spolu s ostatnými bankovkami vyššie. Brazílska mincovňa vytlačila 250 miliónov týchto bankoviek, čo v tom čase predstavovalo asi polovicu 10-realových bankoviek v obehu.

## Referencie

Kategória:Meny v Amerike