Ján Duns Scotus

náhľad|Johannes Duns Scotus 
Blahoslavený **Ján Duns Scotus** OFM (; * 1265/1266, Duns, Škótsko – † 8. november 1308, Kolín nad Rýnom) bol františkánsky mních škótskeho pôvodu a významný predstaviteľ neskorej stredovekej scholastiky. Bol tiež filozofom, teológom a profesorom na Oxfordskej a Parížskej univerzite.

## Prínos do filozofie
Učiteľskou a literárnou činnosťou Dunsa Scota vstúpila stredoveká filozofie do novej fázy svojho vývinu: Duns síce zostáva presvedčený o možnosti súladu medzi filozofiou a teológiou (presadzovaného v 13. stor. Tomášom Akvinským), ale súčasne ich od seba oddeľuje, pretože podľa jeho názoru sa odlišujú svojou povahou i cieľom. Teológia je podľa neho praktickou disciplínou, ktorá učí človeka žiť podľa náboženských noriem, zatiaľ čo filozofia je teoretická disciplína, ktorej úlohou je vedecky skúmať všetko, čo je prirodzene prístupné ľudskému poznaniu. Filozoficky síce možno dokázať existenciu Prvej príčiny i Nevyhnutného súcna, ale jednotlivé cirkevné dogmy nie sú rozumom plne dokázateľné. Preto Duns odmieta podriaďovanie filozofie teológii.

Boha Duns Scotus stotožňuje s absolútne slobodnou vôľou a tvrdí, že u človeka má vôľa primát nad rozumom.

V teórii poznania prichádza Duns Scotus s myšlienkou, že východiskom abstrakčného procesu je rozumová intuícia jednotlivého, ktorá, i keď nedokonale, postihuje aj individuálnu prirodzenosti (haecceitas) daného predmetu.

V chápaní univerzálií sa prikláňa k realizmu.

V učení o bytí zavádza pojem formálnej dištinkcie (distinctio formalis), t. j. rozdielu, ktorý síce nie je reálny, ale oproti dištinkcii číro pomyselnej (distinctio rationalis) má svoj základ v skutočných veciach. Pomocou tejto dištinkcie vysvetľuje mnohosť podstatných určení jednej a tej istej veci. Medzi esenciou a existenciou prirodných bytostí nepredpokladá nijakú dištinkciu.

Na rozdiel od tradičného chápania, vychádzajúceho z Aristotela, Duns Scotus usudzuje, že prvá látka (resp. prvoprvá – materia primo prima) nie je čírou možnosťou, ale že by mohla existovať aj bez tvaru. Princípom individuácie je tak nie látka, ale individuálna prirodzenosť danej bytosti.

Učenie Dunsa Scota sa stalo oficiálnou doktrínou františkánskeho rádu (tzv. skotizmus). V mnohom naňho nadviazal Guilelmus Occam.

## Dielo
* *Parva logicalia* (okolo 1295) – Logické drobnosti
* *Quaestiones super de anima* (autorstvo sporné)
* *Qaestiones subtilissimae de metaphysicam Aristotelis* – Kvestie k metafyzike
* *Lectura* (okolo 1299)
* *Ordinatio* (okolo 1300, známe tiež pod názvom *Opus Oxiense*) – súbor teologických prednášok prednesených v Oxforde
* Reportata parisiensia (okolo 1300) – Parížske prednášky – upravená verzia oxfordských prednášok
* *Reportatio parisiensis examinata I.A.* (okolo 1302 – 1305) – druhé vydanie Parížskych prednášok, údajne prezreté autorom
* *Collationes* (46 dišputácií z rokov 1300 – 1305)
* *Tractatus de Primo Principio* (okolo 1305) – O prvom princípe
* *Theoremata* (autorstvo sporné)
* *Quaestiones Quodlibetales* (okolo 1306) – Kvodlibet, súbor kvestií

## Uctievanie
Medzi blahoslavených ho ekvipolentne zaradil pápež Ján Pavol II. v sobotu 6. júla 1991. Rímske martyrológium uvádza spomienku na tohto blahoslaveného na 8. november.

## Referencie


## Pozri aj
* scotizmus
* neskorá scholastika
* vrcholná scholastika
* Zoznam svätcov Katolíckej cirkvi

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Stredovekí filozofi
Kategória:Škótski filozofi
Kategória:Katolícki teológovia 13. storočia
Kategória:Absolventi Oxfordskej univerzity
Kategória:Narodenia v 60. rokoch 13. storočia
Kategória:Úmrtia v 1308
Kategória:Škótski katolícki blahoslavení
Kategória:Blahorečení Jánom Pavlom II.
Kategória:Škótski františkáni
Kategória:Katolícki svätci majúci sviatok 8. novembra