open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Theofrastos z Eresu

**Theofrastos z Eresu** alebo **Teofrastos z Eresu** (* asi 372 pred Kr., Eresus, Lesbos – † 287/286 pred Kr., Atény) bol významný grécky filozof (peripatetik) a vedec (zakladateľ botaniky). Považuje sa za zakladateľa dendrológie, lesnických vied a botanickej systematiky. Autorská skratka Theofastova v súčasnej botanickej systematike je Theophr. 

V mladosti vstúpil do Platónovej Akadémie, neskôr sa pridal k Aristotelovi, pravdepodobne za jeho pobytu v Asse a v meste Mytiléna. Po Aristotelovi prevzal vedenie peripatetickej školy, ktorá za neho dosiahla vrcholnú popularitu; prednášky vraj navštevovalo 2000 poslucháčov. Teofrastos Lykeion riadil 35 rokov.

Medzi Teofrastových priaznivcov patril macedónsky vladár Kassandros a egyptský kráľ Ptolemaios I., promacedónsky aténsky politik Démétrios Falérsky bol Teofrastovým žiakom a priateľom. Medzi rokmi 319 až 315 pred Kr. bol Teofrastos obžalovaný demokratickým politikom Hagnónidom z bezbožnosti (pozadie procesu bolo politické), bol však oslobodený. Na základe Sofoklovho zákona, nedovoľujúceho bez uznesenia snemu a rady činnosť filozofických škôl, musel Teofrastos a ostatní filozofi opustiť dočasne Atény (Toto opatrenie súviselo pravdepodobne s pádom Demetria z Faléru.). V období rokov 306/5 pred Kr. však Aténčania zákon zrušili a Teofrastos sa vrátil do Atén. Diogenes Laertios uvádza plné znenie jeho obsiahlej závete.

Podľa antických správ bol Teofrastos neobyčajne nadaný a pracovitý. Zoznam jeho spisov u Diogena Laertia obsahuje 220 titulov a svedčí o rovnakej polyhistorickej všestrannosti, akou vynikal Aristoteles. Teofrastos písal pojednania z oblasti logiky, prírodnej filozofie, botaniky, zoológie, fyziológie, etiky, rétoriky, politiky, histórie a i. Pokračoval síce v diele Aristotelovom, ale vo všeobecnejších i špeciálnych otázkach prejavoval značnú samostatnosť. Podobne ako u Aristotela, Teofrastova spisovateľská činnosť úzko súvisela s prednáškami v peripatetickej škole. Z Teofrastovho obsiahleho diela sa zachovala len malá časť. V úplnosti sa zachovali dva významné botanické spisy, a to *Peri fytón historias* (Rastlinopis) o 9 knihách, kde Teofrastos podáva klasifikáciu a opis vtedy známych rastlín, a *Peri fytón aitión* (O príčinách rastlinného života) o 6 knihách, kde Teofrastos pojednáva o fyziológii rastlín. Zachovala sa aj štúdia *Éthikoi charaktéres* (Povahopisy), v ktorej Teofrastos načrtáva 30 povahových typov, napospol negatívnych. Zo zlomkovito zachovaných diel má najväčší filozofický význam metafyzický fragment *Ek tón Meta ta Fysika* (Z Metafyziky), kde preberá najmä ťažkosti, ktoré sa týkajú vzťahu prvého hýbateľa k svetu.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Grécki filozofi z klasického obdobia
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Botanici starovekého Grécka
Kategória:Dendrológia
Timón z Fleiountu

**Timón z Fleiountu/Fleiúntu/Fleiuntu** alebo  **Tímón z Fleiountu/Fleiúntu/Fleiuntu** alebo **Timon z Fleiountu/Fleiúntu/Fleiuntu** (* približne 320 pred Kr. – † 230 pred Kr.) bol starogrécky filozof, predstaviteľ staršieho skepticizmu, žiak Pyrrhonov. Písal filozofické spisy a drámy, zachovali sa však len zlomky z jeho hexametrických pamfletov na filozofov nazývaných *silloi* (posmešky; gr. *silloi* – škuľavý).

## Externé odkazy
* 

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Filozofi obdobia helenizmu
Ladislav Tondl

**Ladislav Tondl** (* 28. február 1924, Znojmo - † 7. august 2015, Praha) bol český logik, sémantik, filozof a teoretik vedy. V roku 1949 získal titul doktora filozofie a inžiniera.

## Výber z prác
**Základy teorie poznání*, 1956; 
**Problems of Semantics*, 1966, Moskva 1974, Boston 1981; 
**Člověk a věda*, 1969; Scientific Procedures, Dordrecht 1974; 
**Sociální hodnocení technologie. Příspěvek k analýze vzájemných vztahů vědy, technologie a společnosti*, 1992; 
**Věda, technika a společnost. Soudobé tendence a transformace vzájemných vazeb*, 1994;
**Mezi epistemologií a sémiotikou. Deset studií o vztazích poznání a porozumění významu*, 1996; 
**Dialog. Sémiotické rozměry a rozhraní dialogu,* 1997.

## Externé odkazy

Kategória:Českí filozofi
Arnold Joseph Toynbee

**Arnold Joseph Toynbee** (* 14. apríl 1889, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 22. október 1975, New York, USA) bol britský historik, filozof dejín a sociológ. Stúpenec teórie spoločenských cyklov.

Základnou myšlienkou Toynbeeho je, že civilizácie, ktorých rozlišuje 21, rastú tým, že úspešne reagujú na po sebe nasledujúce výzvy pod vedením tvorivých menšín, a upadajú, keď ich vodcovia na ne nereagujú tvorivým spôsobom. Smrť istej civilizacie však nie je nevyhnutná, pretože jej život závisí od toho, či sa dokáže úspešne vyrovnávať s prichádzajúcimi problémami. Dejiny sú utvárané duchovnými silami.

## Dielo
* *Greek Historical Thought*, 1924
* *Greek Civilisation and Character*, 1924
* *A Study of History*, 10 zv., 1934-1954
* *Civilisation on Trial*, 1948
* *An Historian's Approach to Religion*, 1956
* *East to West: a Journey Round the World*, 1958
* *Hellenism: the History of a Civilisation*, 1959
* *Studium dějin*, 1995

## Názory
Toynbeeho filozofia dejín predstavuje dejinnofilozofickú konštrukciu, ktorá umožňuje formou pojmového básnenia a vytvárania nových mýtov vyjadriť dejinnú orientáciu emocionálneho rozpätia základných nálad určitých sociálnych vrstiev; iba vo výnimočnom prípade dokáže reálne orientovať konkrétne spoločenskovedné disciplíny, resp. prakticko-duchovnú činnosť. Jej expresívna hodnota je niekoľkonásobne väčšia než jej kognitívna hodnota. 

## Externé odkazy
* 

Kategória:Osobnosti z Londýna
Kategória:Anglickí filozofi
Kategória:Anglickí historici
Kategória:Členovia American Philosophical Society
Uddálaka

**Uddálaka ** (7. st. pred Kr.) bol indický filozof, „najstarší filozof ľudstva“, bráhman, upanišádovský kňazský mudrc - typický príslušník starého kňazského rodu, hylozoista. 

Najvyšším je podľa Uddálaku bytie (sat). „Len bytie bolo, môj milý, na začiatku, jediné, bez druhého.“ Nemohlo vzniknúť z nebytia. Z bytia vznikla najprv žeravosť, z nej voda (ápah - v sanskrite plurál), z nej potrava (pevná látka): keď je človek rozhorúčený, potí sa. Vzniká voda. Keď prší, vyrastá ryža. Všetko na svete sa skladá z týchto troch. 

Bytie samo preniká všetkým. Celé vstúpilo do troch živlov, je oživujúcim princípom (džívátmá) a z troch živlov tvorí 'meno a telo' (náma-rúpam - dôležitý pojem indickej filozofie, ktorý znamená kategóriu princípu individuácie) všetkých vecí, vrátane psychických veličín, ako je reč a myslenie.

„Reč umierajúceho vchádza do myslenia, myslenie do dychu, dych do žiaru a žiar do najvyššieho božstva“, ktorým je bytie (sat). "To je (totiž:sat-bytie) tento celý svet, to je pravda, to je átman - to si ty ( tat tvam asi), ó, Švétakéhu!"

## Referencie

## Externé odkazy

Kategória:Indickí filozofi
Kategória:Starovekí indickí filozofi
Hans Vaihinger

**Hans Vaihinger** (* 25. september 1852, Nehren, Nemecko – † 18. december 1933, Halle) bol nemecký filozof.

Zakladateľ časopisu *Kant-Studien* (1897) a *[[Immanuel Kant|Kant-Gesellschaft]]* (1904), tvorca filozofického učenia fikcionalizmu (kritického pozitivizmu), podľa ktorej sú vedecké a filozofické pojmy fikcie, ktoré majú praktickú (biologickú) hodnotu.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Vyučujúci na Štrasburskej univerzite
Valentinos Egyptský

**Valentinos Egyptský/z Egypta** alebo **Valentínos Egyptský/z Egypta** ( - okolo 165 po Kr. na Cypre) bol grécky filozof, najvýznamnejší predstaviteľ tzv. kresťanského gnosticizmu. 

Pochádzal z Egypta, vzdelanie získal v Alexandrii a pôsobil asi od roku 136 n. l. v Ríme, kde sa uchádzal aj o biskupský úrad. Po návrate na východ rozvinul horlivú a sústavnú teologicko-filozofickú činnosť s cieľom výkladu sveta a postavenia človeka v ňom.

Základom kozmu je systém nadprirodzených síl (*aiónov*), ktoré vychádzali postupne (emanáciou) z najvyššieho princípu *sígé* (mlčanie, t. j. to, čo sa nedá vyjadriť slovami).

## Externé odkazy

Kategória:Gnosticizmus
Valentinos
Valentinos
Lucilius Vanini

náhľad|Lucilio Vanini

**Lucilius Vanini** alebo **Giulio Cesare** (* 1585 – † 9. február 1619) bol taliansky filozof a teológ obdobia renesančnej filozofie, predstaviteľ renesančných alexadristov. Bol odsúdený za kacírstvo pre šírenie ateizmu. Za trest mu odrezali jazyk a bol upálený.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1585
Kategória:Úmrtia v 1619
Kategória:Talianski filozofi
Kategória:Popravení upálením
Giovanni Battista Vico

**Giovanni Battista Vico** (* 23. jún 1668, Neapol – † 23. január 1744, Neapol) bol taliansky filozof, kritik osvietenskej filozofie rozumu, zakladateľ filozofie dejín a psychológie národov. Pokladajú ho za predchodcu etnológie a všeobecných dejín práva. Vico zaviedol porovnávaciu metódu do historickej vedy a predpokladal, že všetky národy sa vyvíjali paralelne, pričom prešli tromi vývinovými etapami: božskou, heroickou a ľudskou. Vo filozofii odmietal karteziánstvo. Prišiel s ideou „novej vedy“, nadfilozofie, zjednocujúcej filozofiu a teológiu.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Osvietenci
Kategória:Talianski filozofi
Kategória:Osobnosti z Neapola
Vasubandhu mladší

**Vasubandhu mladší** (* okolo 400 – † 480) bol indický filozof, hlavný predstaviteľ smeru hínajánovej filozofie sarvástivády.

## Externé odkazy
* 
* Podrobná biografia a rozbor diela (anglicky)

Kategória:Starovekí indickí filozofi
Kategória:Narodenia v 5. storočí
Kategória:Úmrtia v 5. storočí
František Vartík

**František Vartík** (* 10. november 1929 † 4. júl 2002) bol slovenský filozof, profesor na Univerzite Komenského v Bratislave, zaoberal sa problémami sociálnej filozofie, vyučoval axiológiu.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Gianni Vattimo

**Gianni Vattimo** (* 4. január 1936, Turín – † 19. september 2023, Rivoli) bol taliansky politik a filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie – postmoderného nihilizmu.

Vattimo sa narodil v Turíne, v Taliansku. Študoval filozofiu na Turínskej univerzite pod vedením existencialistu Luigiho Pareysona a štúdium ukončil v roku 1959. Ďalšie štúdiá absolvoval u Karla Löwitha a Hansa-Georga Gadamera v Heidelbergu.

V rokoch 19992004 a 20092014 bol členom Európskeho parlamentu.

Vattimo sa otvorene priznával k homosexualite.

## Referencie

## Iné projekty

 
## Externé odkazy
* 
* Osobné stránky  

Kategória:Osobnosti z Turína
Kategória:Talianski filozofi
Kategória:Talianski politici
Kategória:Talianske LGBT osobnosti
Kategória:Teoretici marxizmu
Kategória:Filozofi 20. storočia
Kategória:Filozofi 21. storočia
Kategória:LGBT politici
Kategória:Poslanci Európskeho parlamentu z Talianska
Kategória:Členovia Európskej akadémie vied a umení
Thorstein Veblen

**Thorstein (Bunde) Veblen** (* 30. júl 1857, Valders, Wisconsin, USA – † 3. august 1929, Menlo Park, Kalifornia) bol americký ekonóm a sociológ nórskeho pôvodu. Je zakladateľom inštitucionalizmu a spoluzakladateľom teórie manažérskej revolúcie.

Zomrel na zlyhanie srdca, jeho popol bol rozprášený do Tichého oceánu.

## Bibliografia

* *The Instinct of Workmanship and the Irksomeness of Labor*, 1898
* *The Theory of the Leisure Class: An Economic Study of Institutions*, 1899
:český preklad: *Teorie zahálčivé třídy*; preložila Jana Ogrocká. Praha : Sociologické nakladatelství, 1999. ISBN 8085850710
* *Theory of Business Enterprise*, 1904
* *The Instincts of Worksmanship and the State of the Industrial Arts*, 1914
* *The Higher Learning In America: A Memorandum On the Conduct of Universities By Business Men*, 1918

## Externé odkazy
* 
*T. Veblen.Bibliografia
*T.Veblen:Leisure Class-classe de loisir 
*T.Veblen:Why is Economics Not an Evolutionary Science? 
*T.Veblen:The Beginning of Ownership av Thorstein Veblen 
*T.Veblen (Theory of Business Enterprise) 
*T.Veblen:The Engineers and the pricesystem 

Kategória:Filozofi USA
Kategória:Ekonómovia USA
Kategória:Absolventi Johns Hopkins University
Kategória:Osobnosti z Wisconsinu
Kategória:Osobnosti USA nórskeho pôvodu
Kategória:Úmrtia na infarkt myokardu
Vidhjavásí

**Vidhjavásí ** bol indický filozof, predstaviteľ sánkhje.

## Externé odkazy

Kategória:Indickí filozofi
François Viète

**François Viète** (* 1540, Fontenay-le-Comte, Francúzsko – † 23. február 1603, Paríž) bol francúzsky matematik, povolaním právnik. Záujem o astronómiu ho priviedol k tomu, že sa začal zaoberať trigonometriou a algebrou.

Algebra sa v prácach F. Vièta stáva všeobecnou vedou o algebrických rovniciach, založenou na písmenovom kalkule. V roku 1591 Viète po prvý raz zaviedol písmenové označovanie nielen neznámych veličín, čo sa ostatne dialo už aj pred ním, ale aj pre dáta, t. j. pre koeficienty rovníc. To po prvý raz umožnilo vystihnúť vlastnosti rovníc a ich koreňov pomocou všeobecných formúl a samotné algebrické výrazy sa stali objektmi, s ktorými bolo možné uskutočňovať operácie.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1540
Kategória:Úmrtia 23. februára
Kategória:Úmrtia v 1603
Kategória:Francúzski matematici
Vivékánanda

**Vivékánanda** (स्वामी िववेकानन्द, vl. menom **Naréndranáth Datta** -- नरेन्र्दनाथ दत्त) (* 12. január 1863, Kalkata, India – † 4. júl 1902, Belur Math) bol indický filozof, Bengálec, žiak Rámakrišnov.

Spopularizoval na Západe jeho učenie a védántu. Založil Vedanta Society v New Yorku (1895). Pokúsil sa zblížiť idey ádvaity-védánty s výsledkami vedy. Obhajoval jediné náboženstvo, založené na védánte.

Precestoval Indiu, Európu i Ameriku, kde prednášal o joge.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Indickí filozofi
Kategória:Osobnosti na indických poštových známkach
Kategória:Osobnosti z Kalkaty
Eric Voegelin

**Eric Voegelin** (* 3. január 1901, Kolín nad Rýnom, Nemecko – † 19. január 1985, Palo Alto, Kalifornia, USA) bol nemecko-americký filozof a politológ. 

Narodil sa v Kolíne nad Rýnom, Detstvo prežil v Rakúsku. V roku 1922 promoval doktorátom z politických vied na viedenskej univerzite. Po anšluse Rakúska bol prepustený z univerzity a nútený emigrovať do USA. V Amerike prežil 20 rokov, najmä na *Louisiana State Univerzity*. V rokoch 1958 až 1966 pôsobil na univerzite v Mníchove. Zvyšok života strávil v USA, kde pôsobil na Hoover Institution on War, Revolution, and Peace.

Vo svojom diele okrem iného analyzoval príčiny vzostupu ideológií a ich vplyv na politický poriadok. Ideológie nie sú podľa Voegelina v kritickom zmysle zlúčiteľné s vedeckou poctivosťou. Všetky ideológie, vrátane totalitných - t. j. komunizmu a nacizmu, vychádzajú podľa Voegelina z gnostického chápania reality. Medzi jeho najvplyvnejšie práce patria Rasse und Staat z roku 1933, The New Science of Politics z roku 1952 a súborné dielo Order and History, ktoré vychádzalo v rokoch 1956-1987. 

## Externé odkazy

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Filozofi USA
Kategória:Politickí filozofi
Kategória:Osobnosti z Kolína nad Rýnom
Paul Virilio

**Paul Virilio** (* 4. január 1932, Paríž, Francúzsko - † 10. september 2018, tamže) bol francúzsky filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie, historik vojenstva a architektúry, kritik nových technológií a mediálnych foriem. 

Začínal ako maliar, sám sa pokladal za urbanistu. Tvorca dromológie.

## Dielo
* *Le pourrissement des sociétés*, 1975
* *Bunker Archéologie. étude sur l'espace militaire européen de la Seconde Guerre mondiale*, 1975
* *Essai sur l'insécurité du territoire*, 1976
* *Vitesse et Politique*, 1977
* *Nomades et vagabonds*, 1977
* *Défense populaire et luttes écologiques*, 1978
* *Esthétique de la disparition*, 1980 – vyšlo aj v češtine pod názvom *Estetika mizení* (2010). Zaoberá sa vnímaním skutočnosti.
* *Accident catastrophe*, spoluautori Jean Baudrillard a Georges Sebbag, 1982
* *La crise des dimensions*, 1983
* *Guerre et cinéma I – Logistique de la perception*, 1984 – vyšlo aj v češtine pod názvom *Válka & film – Logistika vnímání* (2007). Ide o filozofickú esej, ktorá sa zaoberá využitím kinematografie počas vojnových konfliktov na začiatku 20. storočia.
* *L'espace critique*, 1984
* *L'Horizon négatif*, 1984
* « L'inertie polaire », 1986
* *La Machine de vision*, 1988
* *De l'instabilité*, 1989
* *L'Inertie polaire*, 1990
* *L'Écran du désert*, 1991
* *L'Art du moteur*, 1993
* *La vitesse de libération*, 1995
* *Architecture principe : 1966 et 1996*, spoluautor Claude Parent, 1996
* *Un paysage d'événements*, 1996
* *Cybermonde, la politique du pire : entretien avec Philippe Petit*, 1996
* *Voyage d'hiver : entretiens*, 1997
* *La Bombe informatique : essai sur les conséquences du développement de l'informatique*, 1998 – vyšlo aj v češtine pod názvom *Informatická bomba* (2004). Kriticky skúma vplyv informácií na spoločnosť.
* *Portraits. Réel/Virtuel*, spoluautori Catherine Ikam, Louis Fléri, Jean-Paul Vargier, 1999
* *Klasen : études d'impact*, 1999
* *Stratégie de la déception*, 2000
* *La procédure silence*, 2000
* *Ce qui arrive*, 2002
* *Discours sur l’horreur de l’art*, spoluautor Enrico Baj, 2003
* *Ville panique: Ailleurs commence ici*, 2003, (ISBN 271860591X)
* *L'Art à perte de vue*, 2005
* *L'accident originel*, 2005
* *L'Université du Désastre*, 2007
* *Le Futurisme de l’instant : stop-eject*, 2009
* *Terre natale : ailleurs commence ici*, 2009
* *Le Grand Accélérateur*, 2010
* *L'administration de la peur*, 2010
* *Regards sur le sport*, (ISBN 9782746504844)
* *La pensée exposée : textes et entretiens pour la Fondation Cartier pour l'art contemporain*, 2012
* *Le littoral, la dernière frontière*, spoluautor Jean-Louis Violeau, 2013

## Referencie


## Externé odkazy
* Paul Virilio Facultypage @ European Graduate School.
* Stránka o Viriliovi v nemčine 

## Zdroj
* 
* 

Kategória:Francúzski filozofi
Kategória:Osobnosti z Paríža
Stanisław Vincenz

**Stanisław Vincenz** (* 30. november 1888, Sloboda-Rungurska, Ukrajina – † 28. január 1971, Lausanne, Švajčiarsko) bol poľský filozof, básnik, esejista a prekladateľ. 

Pôsobil v emigrácii vo Francúzsku a Švajčiarsku, kde sa venoval regionálnej problematike poľských Huculov a Goralov.

## Výber z diela
*cyklus **Na wysokiej połoninie**:
**1. Prawda starowieku (Varšava 1938);
**2. Nowe czasy (Zwada) (Londýn 1970); Nowe czasy (Listy z nieba) Londýn 1974;
**3. Barwinkowy wianek (Londýn 1979);
*O książkach i czytaniu (Budapešť 1942)
*Po stronie pamięci (Paríž 1965)
*Dialogi z Sowietami (Londýn 1966)
*Tematy żydowskie (Londýn 1977)
*Z perspektywy podróży (Krakov 1980)
*Po stronie dialogu (Varšava 1983)
*Powojenne perypetie Sokratesa (Krakov 1985)
*Outopos. (Vroclav 1992)
*Atlantyda. (Varšava 1994)

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* Nota biograficzna w Wirtualnej Bibliotece Literatury Polskiej Uniwersytetu Gdańskiego 
* Monika Kasprzak, ''Człowiek dialogu''
* [Utwory Stanisława Vincenza](https://polona.pl/search/?filters=public:1,creator:%22Vincenz,_Stanis%C5%82aw_(1888--1971)%22)

## Zdroj
* 

Kategória:Poľskí filozofi
Martin Wälde

**Martin Wälde** (* 1958, Ludwigshafen am Rhein, Nemecko) je nemecký filozof.

Jehp ťažiskovou oblasťou záujmu je fenomenológia, analytická filozofia a antropológia. Je vedeckým spolupracovníkom Historického slovníka filozofie (vydávaného J. Ritterom a K. Gründerom).

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1958
Kategória:Nemeckí filozofi
Erwin Waldschütz

**Erwin Waldschütz** (* 26. september 1948, Gföhl, Rakúsko  – † 18. september 1995, Krems an der Donau) bol rakúsky filozof. Ťažiskom jeho výskumu je stredoveká filozofia (osobitne Majster Eckhart) a dejiny európskej filozofie. Spolu s Miroslavom Marcellim inicioval spoluprácu rakúskej filozofie a slovenskej filozofie po roku 1989.

## Dielo
* Einführung in die Geschichte der Philosphie. Vorlesungen an der Universität Wien gehalten in SS 1982. Teil II, 1982

## Externé odkazy
* 

Kategória:Rakúski filozofi
Georg Henrik von Wright

**Georg Henrik von Wright** (* 14. jún 1916, Helsinki, Fínsko – † 16. jún 2003, Helsinki) bol fínsky filozof, žiak Eino Kailu, predstaviteľ analytickej filozofie a profesor na University of Cambridge.

Venoval sa téme modálnej logiky a deontickej logiky. Bol odborníkom na dielo Ludwiga Wittgensteina a editorom niektorých jeho spisov. V oblasti politickej filozofie prezentoval skeptický pohľad na technologický pokrok. Svoje diela písal anglicky, fínsky, švédsky i nemecky, jeho materčinou bola švédčina, narodil sa totiž vo švédskej komunite vo Fínsku, meno von Wright pochádza od škótskych predkov.

V roku 2003 bol v hlasovaní organizovanom verejnoprávnou televíziou YLE zvolený 53. najväčším Fínom histórie. V roku 1993 získal Literárnu cenu Selmy Lagerlöfovej.

## Bibliografia
* *The Logical Problem of Induction* (1941)
* *Den logiska empirismen* (1945)
* *Über Wahrscheinlichkeit* (1945)
* *An Essay in Modal Logic* (1951)
* *A Treatise on Induction and Probability* (1951)
* *Deontic Logic* (1951)
* *Tanke och förkunnelse* (1955)
* *Logical Studies* (1957)
* *Logik, filosofi och språk* (1957)
* *The Varieties of Goodness* (1963)
* *Norm and Action* (1963)
* *The Logic of Preference* (1963)
* *Essay om naturen, människan och den vetenskaplig-tekniska revolutionen* (1963)
* *An Essay in Deontic Logic* (1968)
* *Time, Change and Contradiction* (1969)
* *Tieteen filosofian kaksi perinnettä* (1970)
* *Explanation and Understanding* (1971)
* *Causality and Determinism* (1974)
* *Handlung, Norm und Intention* (1977)
* *Humanismen som livshållning* (1978)
* *Freedom and Determination* (1980)
* *Wittgenstein* (1982)
* *Philosophical Papers I-III* (1983 – 1984)
* *Filosofisia tutkielmia* (1985)
* *Vetenskapen och förnuftet* (1986)
* *Minervan Pöllö* (1991)
* *Myten om framsteget* (1993)
* *The Tree of Knowledge* (1993)
* *Att förstå sin samtid* (1994)
* *Six Essays in Philosophical Logic* (1996)
* *Viimeisistä ajoista. Ajatusleikki* (1997)
* *Logiikka ja humanismi* (1998)
* *In the Shadow of Descartes* (1998)
* *Mitt liv som jag minns det* (2001)

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Fínski filozofi
Kategória:Osobnosti z Helsínk
Kategória:Členovia Kráľovskej švédskej akadémie vied
Kategória:Vyučujúci na University of Cambridge
Aby Warburg

**Aby Warburg** (* 13. jún 1866, Hamburg, Severonemecký spolok – † 26. október 1929, Hamburg, Nemecká ríša) bol nemecký historik umenia.

Zakladateľ (1900) nadácie Bibliothek Warburg v Hamburgu (od r. 1933 Warburg Institute v Londýne). Venoval sa ikonografii a ikonológii, študoval vplyv antického mýtu a tradície na kultúru nasledujúcich epoch.

## Dielo
**Gesammelte Schriften.* Hrsg. von der Bibliothek Warburg. Leipzig/Berlin, 1932, 2&nbsp;Bände. Digitalisat
**Gesammelte Schriften* (Studienausgabe). Akademie Verlag, Berlin 1998-
**I, 1-2: *Die Erneuerung der heidnischen Antike. Kulturwissenschaftliche Beiträge zur Geschichte der europäischen Renaissance*. (Nachdruck der Ausg. 1932). Hrsg., Horst Bredekamp a Michael Diers. Berlin 1998.
**II, 1: *Der Bilderatlas Mnemosyne.* Hrsg., Martin Warnke a Claudia Brink. Berlin 2000.
**II, 2:  *Bilderreihen und Ausstellungen*. Hrsg., Uwe Fleckner a Isabella Woldt. Berlin 2012.
**VII:  *Tagebuch der Kulturwissenschaftlichen Bibliothek Warburg*. Hrsg., Karen Michels a Charlotte Schoell-Glass. Berlin 2001.
* *Aby Warburg. Werke in einem Band.* Auf der Grundlage der Manuskripte und Handexemplare herausgegeben und kommentiert von Martin Treml, Sigrid Weige] und Perdita Ladwig. Suhrkamp, Berlin 2010, ISBN 978-3-518-58531-3.
**Das Schlangenritual. Ein Reisebericht.* Mit einem Nachwort von Ulrich Raulff. Wagenbach, Berlin 1988, 5.&nbsp;Aufl. mit einem Nachwort zur Neuausgabe von Claudia Wedepohl. 2011, ISBN 978-3-8031-2672-6.

## Iné projekty
 

## Externé odkazy
* Warburg-Haus Hamburg
* ''Aby Warburg: Einleitung. Bilderatlas.'' Mnemosyne.1929. 
* Italienische Einführung zum Mnemosyne Atlas (von ''engramma.it'', ein e-jornal, das sehr viel über Warburg veröffentlicht hat) 
*  Matthias Bruhn: ''Enciclopédia e Hipertexto. Aby Warburg. The survival of an idea.''
* Editionsprojekt zu Aby Warburg  
*Philippe-Alain Michaud: *Zwischenreich. Mnemosyne oder die subjektlose Expressivität.* In: *Trivium. Zeitschrift für Geistes- und Sozialwissenschaften.* #1, 2008 Aus dem Französischen. Deutsch nur online über W.s Kunstprojekt
* Aby Warburg bei arthistoricum.net  

## Zdroj
* * Warburg Library London 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Osobnosti z Hamburgu
Carl Friedrich Freiherr von Weizsäcker

**Carl Friedrich Freiherr von Weizsäcker** (* 28. jún 1912, Kiel - † 28. apríl 2007, Söcking neďaleko Starnbergu) bol nemecký fyzik a filozof.

## Životopis
Narodil sa v rodine nemeckého diplomata Ernsta von Weizsäckera a jeho mladší brat bol nemecký prezident Richard von Weizsäcker. V rokoch 1929 - 1933 študoval fyziku, matematiku a astronómiu v Berlíne, Göttingene a Lipsku. V rokoch 1946 - 1957 pôsobil ako vedúci oddelenia pre fyziku Ústavu Maxa Plancka v Göttingene, kde sa zameriaval na jadrovú fyziku, kvantovú teóriu a astrofyziku. V rokoch 1957 - 1969 pôsobil ako profesor filozofie v Hamburgu. Od roku 1969 bol riaditeľom Ústavu Maxa Plancka pre výskum životných podmienok vedeckého-technického sveta v Starnbergu.

## Dielo
*1995 - *Ideme v ústrety asketickej kultúre?*, výber z diela 

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Nemeckí fyzici
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Členovia Académie des sciences morales et politiques
Kategória:Osobnosti z Kielu
Kategória:Vyučujúci na Štrasburskej univerzite
Albrecht Wellmer

**Albrecht Wellmer** (* 9. júl 1933, Bergkirchen, Nemecko† 13. september 2018, Berlín) bol nemecký filozof, žiak Jürgena Habermasa, stúpenec frankfurtskej školy, predstaviteľ postmodernej filozofie.

## Referencie


## Externé odkazy
* List of works by Albrecht Wellmer at the Open Library
* List of articles by Albrecht Wellmer at PhilPapers
* Article by Albrecht Wellmer on Richard Rorty: 'Rereading Rorty', Krisis, 2008, 2
* Albrecht Wellmer – Adorno and the Difficulties of a Critical Reconstruction of the Historical Present  
* Werkeverzeichnis und kurze Biografie beim Suhrkampverlag
* Video: Albrecht Wellmer im Gespräch mit Helmut Lachenmann

## Zdroj

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Nemeckí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Absolventi Univerzity v Kieli
Wilhelm Windelband

**Wilhelm Windelband** (* 11. máj 1848, Postupim, Nemecko – † 22. október 1915, Heidelberg) bol nemecký filozof, spolu s H. Rickertom hlavný predstaviteľ bádenskej školy novokantovstva. Predmetom jeho záujmu boli dejiny filozofie, logika, etika a axiológia.

Prírodné vedy majú podľa Windelbanda nomotetickú povahu, t. j. skúmajú všeobecné zákony, zatiaľ čo historické vedy sú idiografické, t. j. zaoberajú sa zvláštnym, jednotlivým.

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Osobnosti z Postupimu
Kategória:Absolventi Univerzity v Zürichu
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Zürichu
Kategória:Vyučujúci na Štrasburskej univerzite
Zarathuštra

**Zarathuštra ** (iné názvy: **Zaratuštra, Zarathustra, Zaratustra, Zoroaster**; o menách pozri nižšie) bol staroveký perzský filozof, prorok, náboženský básnik a zakladateľ zoroastrizmu, autor gáth. Nie je známe, kedy presne žil. Uvádza sa väčšinou okolo 1000 pred Kr., ale niekedy až okolo 1750 pred Kr. alebo naopak len okolo 600 pred Kr. 

## Mená
*slovenské mená sú uvedené vyššie
*v starosogdijčine: možno *Zarathuštra* [t a h vyslov oddelene]
*v staroavestskom jazyku *Zarathuštra* [vyslov: zaraθuštra]
*po staroiránsky pravdepodobne *Zara(t)uštra*
*po stredoperzsky *Zar(a)du(ch)št, Zaradrušt*
*v ranej novoperzštine *Zartušt, Zardušt, Zarátušt, Zaráδušt*, v súčasnej novoperzštine *Zartošt, Zardošt*
*po arabsky *Zarádušt, Zaradušt*[iný prepis: *Zarádhušt, Zaradhušt*]
*v klasickej arménčine *Zradašt, Zradešt*
*po starogrécky *Zóroastres* [iný prepis: *Zóroastrés*], *Zóroastris*; v stredovekej gréčtine aj *Zarathroustes* [iné prepisy: *Zarathrústés, Zarathrustis*]
*po latinsky *Zoroastres*

## Život
O jeho živote sa vie veľmi málo. Bol kňazom a bol ženatý (najmladšia dcéra sa volala Pouručista), pôvodom asi z vladárskeho rodu. Jeho rodný jazyk bola asi stará sogdijčina.

Mladý Zarathuštra podľa legiend vystúpil na jeden vysoký vrch, kde mu boh Ahura Mazdá zvestoval nové učenie (reforma mazdaizmu). Toto učenie najprv bolo odmietané, ale pod vplyvom zázrakov, ktoré Zarathuštra vykonal, bolo postupne prijímané a prijal ho aj baktrijský kráľ Vištáspa (Wištáspa), ktorý Zarathuštrovi potom poskytol aj útočisko. Podľa neskorších častí Avesty Zarathuštra fyzicky aj prostredníctvom zázrakov bojoval proti démonom.

## Literatúra
* KLÍMA, Otakar: *Zarathuštra.* Praha : Orbis, 1964. 223 s. 

## Zdroje

*
*http://www.iranicaonline.org/articles/zoroaster-index

Kategória:Perzskí filozofi
Kategória:Zakladatelia náboženstiev
Christian Wolff

**Christian Freiherr von Wolff **(* 24. január 1679, Vroclav† 9. apríl 1754, Halle) bol nemecký filozof, predstaviteľ osvietenstva, systematizátor a popularizátor Leibnizovej filozofie, univerzitný profesor v Halle. 

Pracoval metódou racionalistickej dedukcie, prostredníctvom ktorej odvodzoval všetky filozofické pravdy z formálnologického zákona protirečenia. Svoje diela napísal z veľkej časti po nemecky, čím položil základ filozofickej terminológie v nemeckom jazyku. Wolffov filozofický systém bol dlhý čas vládnucou filozofiou v Nemecku.

Pre každý vedný odbor má byť vytvorená jednak disciplína opierajúca sa o princípy pojmovo odvodené, všeobecné, absolútne isté a nevyhnutné, jednak disciplína empirická. Prvá sa má usilovať odhaliť pravú podstatu súcna, druhá má prinášať holé fakty (*nuda facti notitia*), bez toho, aby sa ich snažila ďalej vysvetľovať. Napr. empirická psychológia má zisťovať skutočnosť psychických stavov a funkcií, ktoré racionálna psychológia vyvodila z metafyzického pojmu duše.

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Osobnosti z Vroclavu
Heinrich Wölfflin

**Heinrich Wölfflin** (* 24. jún 1864, Winterthur, Švajčiarsko – † 19. júl 1945, Zürich) bol švajčiarsky historik umenia, psychológ umenia a filozof umenia; nasledovník J. Burckhardta.

Zaoberal sa slohovým rozborom a vývojom umenia.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Švajčiarski filozofi
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Zürichu
Kategória:Absolventi Ludwig-Maximilians-Universität München
Wilhelm Worringer

**Wilhelm Worringer** (* 13. január 1881, Aachen, Nemecko - † 29. marec 1965, Mníchov)  bol nemecký historik umenia, profesor univerzity v Bonne, Koenigsbergu a Halle, publikoval najmä štúdie o gotickom maliarstve a sochárstve.

## Externé odkazy
* Geistiger Rauschzustand. Sebastian Preuss über Wilhelm Worringer und die Kunst der Moderne 

## Zdroj
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Osobnosti z Aachenu
Wilhelm Wundt

**Wilhelm Wundt** (* 16. august 1832, Neckarau, Nemecko – † 31. august 1920, Großbothen) bol nemecký psychológ (zakladateľ experimentálnej psychológie) a filozof. Zaoberal sa psychológiou jazyka.

Wundt vypracoval voluntaristicko-evolucionistickú koncepciu, podľa ktorej všetko, čo je, patrí do tej istej jednoty prírody, ktorá sa zvnútra javí ako niečo duchovné, navonok je však telom. Každému fyzickému javu zodpovedá určitý psychický jav a naopak, každému psychickému určitý fyzický jav, pričom medzi nimi nejestvuje nijaký príčinný vzťah.

Svoju vedeckú psychológiu spájal spolu s experimentmi v laboratóriach. Preto je od roku 1879 psychológia považovaná za samostatnú vedu.

Najvyšším princípom rozhodujúcim o podstate vecí je vôľa ako činiteľ regulujúci každý jav a prameň rozvoja skutočnosti. Pod vplyvom vôľových činiteľov je vesmír v neustálom vývoji, ktorého najvyšším prejavom je človek. V ňom sa vôľa stáva spontaneitou vedome vplývajúcou tak na materiálne, ako aj na duchovné prejavy sveta prírody.

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Kategória:Osobnosti z Mannheimu
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Zürichu
Xenokrates

náhľad|Xenokrates
**Xenokrates** alebo **Xenokratés** (; * 396 pred Kr., Chalkedon – † 314 pred Kr.) bol grécky filozof. Od roku 339 pred Kr. scholarchom platónskej Akadémie (Starej Akadémie). 

Od neho pochádza rozdelenie filozofie na tri časti: dialektiku (logiku), fyziku (prirodnú filozofiu) a etiku. Jednotu Xenokrates určuje ako najvyššie božstvo a zároveň ako *dia* a *nús*.

## Zdroj

Kategória:Narodenia v 396 pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 314 pred Kr.
Kategória:Platónska akadémia
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Grécki filozofi z klasického obdobia
Xenofanes z Kolofónu

náhľad|Xenofanes z Kolofónu
**Xenofanes z Kolofónu/Kolofonu** alebo **Xenofanés z Kolofónu** (* 580/577 Kolofón v Malej Ázii - † 485/480 pred Kr. Elea (Itália)) bol grécky filozof, zakladateľ eleatskej školy, prvý učiteľ jednosti spomedzi elatských filozofov. 

Myslel skôr básnicky ako pojmovo. Bojoval proti antropomorfným predstavám o bohoch. Požadoval múdrosť zbavenú všetkého zmyslového. Za najvyššie, za všetko považoval Jedno, Boha-Prírodu. Úplnú istotu o bohoch a ich povahe sa však podľa Xenofana zatiaľ nepodarilo získať nikomu, nad všetkým sa rozprestiera zdanie.

## Učenie
Sa zakladá na zásade, že všetko, čo je, tvorí všetko obklopujúce jedno bez začiatku, bezo zmeny, večné. Jedno, ktoré sa nazýva tiež božstvom, je imanentné celému svetu a veciam v ňom, v nich a nimi existuje a zároveň ho nemožno ničím konkrétnym predstaviť ani priblížiť zmyslom, pretože súc
všetkým, je zároveň ničím z toho, čo konkrétne a vecne existuje. Všetko bezo zmeny trvá v *jedne*, a preto každý vznik a zánik je len ilúziou, akej podlieha človek vinou svojich zmyslov.

Niet teda absolútne istého poznania vecí, je len subjektívna mienka či viera každého človeka zvlášť, že svet je naozaj taký, akým ho vidíme svojimi zmyslami. Sústavným pozorovaním však človek získava čoraz úplnejšie poznanie svojho spojenia so Żvšejednom v spoločenstve všetkého, čo jestvuje, a keď využije všetko spájajúce zákony jedna, sám sa začne učiť a vypracovávať nové
formy jestvovania, správania sa a konania, vtedy sa tiež začne stávať tvorcom svojho ďalšieho vyvoja a pokroku. Preto vynález ohňa, obrábanie pôdy či schopnosť vyrábať nástroje nie je darom od bohov, lež plodom ľudskej vynaliezavosti. Preto aj celá kultúra je dielom človeka ako prejav v ňom pôsobiacich zákonov všejedna, ktoré človek spozná v spoločenstve bytia a diania všetkého, čo je.

## Referencie

Kategória:Predsokratici
Xenofón

thumb|180px|Xenofón
**Xenofón** (* okolo 430 pred Kr., Atény – † 355 pred Kr., Korint) bol grécky spisovateľ, autor v staroveku neskôr obľúbených spisov z rôznych odborov.

Ako príslušník zámožných vrstiev a Sokratov žiak mal odmietavý vzťah k aténskej demokracii a sympatizoval so Spartou; príznačný je jeho obdiv k silnej osobnosti. Roku 401 sa pripojil k výprave Kýra Mladšieho; osudy gréckych žoldnierov po Kýrovej smrti opísal v Anabáze.

V spisoch populárne-filozofických (*Obrana Sokratova*, *Spomienky na Sokrata*, *Symposion*) opísal postavu Sokrata a vyložil jeho učenie. V Sokratovom duchu kládol dôraz na rozumové poznanie a odborné znalosti.

## Diela
Xenofónové spisy,boli hlavne *Anabáza* (alebo *Kýrova výprava*), sú často čítané študentmi, ktorí sa prv začínajú učiť gréčtinu. Jeho *Hellénika* je jedným z hlavných historických prameňov udalostí v starovekom Grécku v rokoch 411 až 362 pred Kr.

### Historické a biografické diela

* *Anabáza'֗

* *Cyropaedia*
* *Hellénika*
* *Agesilaus*

=== Sokratovoské diela a dialógy ===

* *Spomienky na Sokrata*
* *Oikonomikos*
* *Symposion*
* *Obrana Sokrata*
* *Hierón*

=== Krátke pojednania ===

* *O jazdeckom umení*
* *O veliteľovi jazdy*
* *Spôsoby a prostriedky*
* *Ústava Sparty*
* *O lovectve*
* *O hospodárstve''

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 4. storočí pred Kr.
Kategória:Historici starovekého Grécka
Kategória:Spisovatelia starovekého Grécka
Kategória:Osobnosti z Atén
Jakub Zabarella

**Jakub Zabarella** alebo **Jacopo Zabarella** (* 5. september 1533, Padova, Taliansko – † 15. október 1589, Padova) bol taliansky filozof a logik obdobia renesančnej filozofie, predstaviteľ renesančných alexandristov. Zabarellov výklad vedeckej metódy, ktorý podával v priebehu svojej interpretácie Aristotelových Prvých analytík a Druhých analytík, ovplyvnil prostredníctvom G. Galileiho vývoj novovekej vedy.

## Dielo
* Opera logica, I-V, 1578
* *Tabula logicae*. Venice, 1580
* *In duos Aristotelis libros Posteriores Analyticos comentarii*. Venice 1582
* *De doctrinae ordine apologia*. Venice 1584.
* *De rebus naturalibus libri XXX*. Cologne 1590.
* *In libros Aristotelis Physicorum commentarii*. Venice 1601.
* *In tres libros Aristotelis De anima commentarii*. Venice 1605.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Talianski filozofi
Kategória:Osobnosti z Padovy
Jindřich Zelený

**Jindřich Zelený** (* 13. november 1922, Bítovany – 11. september 1997, Praha) bol český filozof, pedagóg a publicista. Zaoberal sa výskumom logiky Marxovho myslenia.

## Zdroje
* 
* Jindřich Zelený 

Kategória:Českí filozofi
Kategória:Narodenia 13. novembra
Kategória:Narodenia v 1922
Kategória:Úmrtia 11. septembra
Kategória:Úmrtia v 1997
Eduard Zeller

**Eduard Zeller** (* 22. január 1814, Kleinbottwar, Nemecko – † 19. marec 1908, Stuttgart) bol nemecký teológ a filozof, od 1872 profesorom v Berlíne. Historik antickej a nemeckej filozofie.

## Dielo
* Die Philosophie der Griechen in ihrer geschichtlichen Entwicklung. I-III, 1844 - 1952
* Grundriss der Geschichte der Philosophie, 1883

## Iné projekty

## Externé odkazy

Kategória:Nemeckí filozofi
Kategória:Držitelia Radu Pour le Mérite
Hermann Zeltner

**Hermann Zeltner** (* 5. júl 1903, Norimberg, Nemecko – † 25. november 1975, Erlangen) bol nemecký filozof, profesor v Erlangene. 

Vychádzajúc z fenomenológie (Husserl, Heidegger), zaoberal sa otázkami nemeckého idealizmu ( Schelling, vývinom od Kanta cez Hegela k Karl Marxovi) a modernými problémami sociálnej filozofie a kritiky ideológie.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nemeckí filozofi
Zénón z Kitia

**Zénón z Kitia** (iné mená: **Zénón z Kitionu**, **Zenón z Kitia** ;; * asi 336 pred Kr. - † asi 264 pred Kr.) bol zakladateľ stoicizmu, resp. staršieho stoicizmu (školu založil v Aténach r. 308 pred Kr.; je nazvaná podľa „*stoa poikile*“ - stĺpová chodba vyzdobená freskami).

Bol žiakom kynika Kratesa, potom Stilpóna a Diodora z megarskej školy a napokon platonika Polemona.

Z diela Zenóna sa nám zachovalo iba niekoľko zlomkov. Zenón rozlišoval tri časti filozofie: logiku, fyziku a etiku. Zaviedol termín „pojem“ („*katalépsis*“). Podľa Zenóna je predstava („*fantasia*“) odtlačok („*typosis*“) veci v duši. Kritériom pravdy je podľa neho kataleptická predstava spojená s postihovaním skutočnosti.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

## Iné projekty

Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Kategória:Filozofi obdobia helenizmu
Kategória:Stoici
Kategória:Obete samovrážd
Zénón zo Sidónu

**Zénón zo Sidónu/Sídónu** alebo **Zenón zo Sidónu/Sídónu** (* okolo 150 pred Kr. – † okolo 70 pred Kr.) bol grécky filozof, predstaviteľ epikureizmu, žiak Apollodora z Atén.

## Externé odkazy

Kategória:Narodenia v 2. storočí pred Kr.
Kategória:Úmrtia v 1. storočí pred Kr.
Kategória:Filozofi starovekého Grécka
Milan Zigo

Prof. PhDr. **Milan Zigo**, CSc. (* 1934 - † 2017) bol slovenský filozof, prekladateľ, profesor Univerzity Komenského v Bratislave. 

Venoval sa dejinám filozofie, ich vzťahu k dejinám prírodných vied, najmä fyziky, a teórii svetonázorovej výchovy.

## Dielo
* D'Alembertovo prírodovedecké dielo a počiatky pozitivizmu, 1960
* Diderotov vývin k materializmu, 1961
* Filozofické východiská a interpretácia vedeckych poznatkov, 1966
* Prírodovedné korene filozofie, 1967
* Bachelardovo úsilie o neoracionalistickú epistemológiu, 1969
* Bachelardova filozofická pozícia v zrkadle jeho *topológie filozofií*, 1970
* Starý a nový materializmus, 1970
* Piagetova genetická epistemológia a neoracionalizmus, 1971
* Langevinovo chápanie racionalizmu modernej vedy, 1972
* Racionalizmus vedy a neklasická retrospektíva, 1975
* Pohľady do novovekej filozofie, 1987
*Príbehy veľkých myšlienok (a tých čo ich tvorili), 2018

## Externé odkazy

Kategória:Narodenia v 1934
Kategória:Úmrtia v 2017
Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Slovenskí autori náučnej literatúry
Kategória:Slovenskí prekladatelia
Kategória:Slovenskí pedagógovia
Ulrich Zwingli

**Ulrich Zwingli **(Huldreich) (* 1. január 1484, Wildhaus, Protektorát kniežacieho opátstva svätého Havla – † 11. október 1531, Kappel am Albis, kantón Zürich, Švajčiarska konfederácia) bol švajčiarsky humanistický teológ, katolícky kňaz, jeden z popredných predstaviteľov reformácie vo Švajčiarsku. Bol obeťou križiackej vojny katolíckych kantónov proti Zürichu. 

Bol kňazom, študoval teológiu Erazma Rotterdamského a toto štúdium v duchu via antiqua spojením tomizmu a humanizmu ovplyvnilo jeho filozofickú formáciu. Začal vystupovať približne od roku 1517, keď presadzoval názor, že jediným prameňom náboženskej autority je Písmo. Centrum jeho prívržencov sa stalo mesto Zűrich. 

Jeho základné dogmatické dielo bolo 67 téz o reformácii. V ňom:
* popieral moc cirkvi,
* vyhlásil, že hriech je len nedokonalosť, poprel transsubstanciáciu a povzbudzoval k slobodnému výkladu Biblie,
* zavrhol viditeľnú cirkev, tradíciu, pápežstvo, kňazstvo, svätú omšu, rehoľné sľuby, očistec, odpustky, sviatky, celibát, púte a relikvie,
* dohľad nad cirkvou odovzdal do rúk štátu
* vonkajší kult zwinglianizmu sa obmedzil na modlitbu, čítanie Svätého Písma a kázne.

Celé jeho učenie bolo ešte radikálnejšie ako Lutherovo. Vláda zűrišského kantónu prijala jeho 67 téz o reformácii a on svoje učenie a reformy začal prakticky uvádzať do života spolu s rovnako zmýšľajúcimi kňazmi a s pomocou mestskej rady:
* z kostolov odstránené obrazy, sochy, oltáre a organ
* zrušená svätá omša a organizovanie pútí
* zrušené kláštory a kolégiá
* zrušilo sa nevoľníctvo 
* reorganizovalo sa školstvo
* katolíci a anabaptisti boli vyhnaní z mesta

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Švajčiarski filozofi
Kategória:Švajčiarski teológovia
Kategória:Absolventi Viedenskej univerzity
Kategória:Osobnosti na švajčiarskych poštových známkach
Kategória:Obrazoborci
Mystika

**Mystika** alebo **mysticizmus** (z gr. *mystikos=tajuplný*) bola pôvodne tajným náboženstvom alebo tajnou náboženskou organizáciou, do ktorej mohli byť prijatí alebo zasvätení len vyvolení. Neskôr to bolo vôbec úsilie uchopiť nadprirodzeno, transcendentno, božské prostredníctvom odvracania sa od zmyslového sveta a hrúženia sa do hĺbok "vlastného" bytia (meditácie), splynutie s bohom prostredníctvom rozplývania obsahu vedomia v ňom: mystické zjednotenie (lat. unio mystica). Mystiku sprevádza náboženská viera v možnosť bezprostredného osobného kontaktu s Bohom alebo s inými nadprirodzenými silami či skúsenosť bezprostredného zažívania neuchopenej skutočnosti pomocou meditácie, askézy a extázy. Objavuje sa skoro v každom svetovom náboženstve.

V Číne sa mystika pestovala najmä v rámci taoizmu, v Indii v celom rade odrôd počnúc prírodnou mystikou a po abstraktnú a preduchovnelú mystiku buddhizmu a neskorého brahmanizmu.

V rámci islamu v iránskej mystike sufizmu.

V starovekom Grécku existovali kulty mystérií od čias siedmich mudrcov až po novoplatonizmus. Pre filozofiu sa stali významnými orfické, eleusínske, dionýzske, isidine a mitraistické mystériá, pretože mnoho filozofov nadväzovalo na učenia mystérií. Mystikou bol aj gnosticizmus a manicheizmus.

Stredovekú mystiku stelesňujú predovšetkým diela Bernarda z Clairvaux a Huga zo Svätého Viktora. Vrcholom sú mystické spisy Terézie Ávilskej a Jána z Kríža, reformátorov karmelitánskeho rádu. Karmelitánska tradícia zostala živá i v nasledujúcich storočiach. V 20. storočí je najvýznamnejšou predstaviteľkou karmelitánskej mystiky Terézia Benedikta od Kríža (Edita Steinová).

V Nemecku začínajú dejiny filozofie tzv. ženskou mystikou Hildegardy z Bingen a dielami Majstra Eckharta, Heinricha Seusa, Johannesa Taulera, Jana van Ruysbroeka, Geerta Groota, Gansfoorta, dielom Theologia Deutsch; mystika tu pokračuje aj po reformácii Sebastianom Franckom, Paracelsom, Valentinom Weiglom, Jakobom Böhmem, Abrahamom von Franckenbergom, Angelom Silesiom, Oetingerom, Hamanom až vyústenie do širokého prúdu nemeckého idealizmu a nemeckej romantiky.

Podľa Bondyho mystika obľubuje negatívne vymedzovanie.
Podľa Gregora mystika to nie sú meditácie vychudnutých askétov, ani úporné čítanie záhadných kníh, ale sú to práve hraničné prežívania človeka, keď je zahnaný na dno, do kúta, ponížený a urazený. Práve vtedy k nemu Boh prehovorí a hoci toto poslanie často prijíma nevedomky a nedá sa vo svojej úplnosti ani reprodukovať, určujú tieto zážitky vedome či podvedome celý ďalší život a konanie človeka.

## Zdroje
* 
* 
*
Asertívne komunikačné techniky

**Asertívne komunikačné techniky** sú formy medziľudskej komunikácie, ktoré nie sú ani agresívne ani pasívne, sú charakterizované asertívnym správaním, t. j. umožňujú primeraným spôsobom vyjadrovať svoje pocity, názory a potreby v interakcii s inými ľuďmi. 

Asertívne správanie je jasné, priame, snaží sa vyjadriť to, čo chce, aby druhí pochopili. 

Komunikácia v psychológii je sociálna interakcia, pri ktorej sa verbálne alebo neverbálne odovzdávajú informácie; konkrétny spôsob komunikácie, dorozumievania sa, označujeme pojmom komunikačná technika. Ako zručnosť označujeme  schopnosť použiť komunikačné techniky  v príslušnej situácii. 

Asertívne komunikačné techniky a zručnosti sú formy medziľudskej komunikácie, ktoré nie sú ani agresívne ani pasívne. Patria ku kontramanipulatívnym technikám. Účastník asertívnej komunikácie, keďže chce, aby boli rešpektované jeho záujmy, snaží sa rešpektovať záujmy iných.

## Niektoré asertívne komunikačné schopnosti a techniky

Asertívnu komunikáciu sprevádza zisk nasledovných komunikačných schopností: 

# schopnosť požiadať o láskavosť
# schopnosť uplatniť svoj nárok	
# schopnosť povedať *nie* 
# schopnosť začať, prijať, ukončiť konverzáciu 
# schopnosť vysporiadať sa s kritikou 
# schopnosť prijať uznanie 
# schopnosť vyjadriť uznanie  
# schopnosť vyjadriť vlastný pocit, názor, myšlienku.
# schopnosť požiadať o pomoc

V pozadí týchto schopností môžeme objaviť vždy aspoň niektorú z asertívnych komunikačných techník (ktoré modelovo popisujú asertívny spôsob komunikácie). Niektoré z nich sú známe pod nasledovnými názvami: 
 
* pokazená gramoplatňa
* prijateľný kompromis(asertívna obligácia)
* sebaotvorenie
* otvorené dvere
* prijímanie komplimentu
* vyslovenie komplimentu
* negatívna asercia
* negatívne opytovanie
* reakcia spätnou väzbou
* voľné informácie
* selektívne ignorovanie

## Asertivita ako súčasť vzdelávania
 
*Filozofický základ* asertivity a spolu s nácvikom asertívnych techník napomáha zvyšovať sociálnu a emocionálnu inteligenciu, rozvíjať sociálne zručnosti. Vzhľadom na to sa stala asertivita i na Slovensku uznávanou súčasťou školského systému (prostredníctvom predmetu "etická výchova") už od úrovne 1. ročníka základnej školy.

## Zdroje
*Ján Praško: Asertivita v partnerství
*M. J. Smith When I say no, I feel guilty
*V.Capponi, T. Novák: Asertívne do života
*Eva Ivanová, Ľubica Kopinová: Etická výchova v 1. ročníku základnej školy, Metodická príručka pre učiteľov

## Iné projekty

Kategória:Asertivita
Nominalizmus

**Nominalizmus** je názor, že univerzálie, všeobecné pojmy, sú mená (nomina), ktoré označujú, reprezentujú predmety rovnakého druhu. Protiklad realizmu. Nominalizmus je učenie, ktoré neuznáva existenciu všeobecného ani vo svete vecí, ani v myslení. V najradikálnejšej forme sa nominalizmus objavil v 11. storočí, keď Ján Roscellinus pripisoval všeobecnosť iba menám.

Nominalizmus je učenie, podľa ktorého sú univerzálie iba mená (lat. *nomina*), ktoré nič neznamenajú, ale len označujú. Sú to teda slová, ktoré práve tak ako vlastné mená sú znakmi pre reálne veci. Tieto slová sa potom na základe určitých podobných empirickych znakov rôznych vecí používajú nielen na označenie danej veci, ale aj mnohých vecí (triedy podobnych vecí).

Určitú empirickú vec označujem ako 'mačka'; vidím však, že existuje viacero vecí, ktoré majú podobné empirické znaky (veľkosť, tvar tela, správanie atď.) ako vec, ktorú som pomenoval 'mačka'. Preto označujem ako 'mačka' aj tieto veci. Slovo 'mačka' sa teda interpretuje čisto extenzionálne a nemá nijaký význam. Nominalizmus je väčšinou výrazom empiristickej pozície. 

## Stredoveký nominalizmus
Je smer v stredovekej filozofii, ktorý pokladal pojmy iba za mená (nomina); reálne jestvujú iba jednotlivé veci s ich individuálnymi vlastnosťami. V spore o univerzálie tak predstavitelia nominalizmu stáli proti stredovekému realizmu.

## Referencie

## Pozri aj
* Spor o univerzálie

Kategória:Metafyzika
Kategória:Ontológia
Kategória:Jazyková filozofia