open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Masai Mara

**Národná rezervácia Masai Mara** (alebo **Maasai Mara**) je veľká rezervácia na juhozápade Kene. Na spoločnej hranici s Tanzániou susedí s Národným parkom Serengeti. Toto územie tak plynulo prechádza dvoma štátmi a vytvára veľké územie, ktoré ochraňuje migrujúce živočíchy. Názov rezervácie pochádza od Masajov, pôvodných obyvateľov tejto oblasti, a rieky Mara. Územie sa rozkladá v polohách od  do 

V roku 1948 na tomto území vznikla prvá rezervácia s menšou výmerou a nejasnými hranicami. Štatút národnej rezervácie získalo územie v roku 1974 a v roku 1984 získala rezervácie dnešné hranice. Neustály rozvoj osídlenia a budovania v parku znižuje populáciu viacerých druhov. Uviedla to štúdia publikovaná v *British Journal of Zoology*

## Galéria

Súbor:Mara River Massai Mara.jpg|Rieka Mara
Súbor:Zebras at Masai Mara.png|Zebry
Súbor:MasaiMaraCheetahs01.jpg|Gepardi


## Zdroj
*Protected Areas Programme - Maasai Mara National Reserve 
*Oficiálna web stránka

Kategória:Národné parky v Keni
Prales

thumb|Prales

**Prales** je prirodzene voľne a nerušene rastúci les. Prales nie je žiadnym spôsobom priamo (ťažbou dreva alebo iným priemyslovým využitím) ani nepriamo (znečistením alebo inou ekologickou záťažou), ovplyvňovaný človekom.

V praxi sa táto definícia používa voľnejšie, lebo človek svojou činnosťou ovplyvňuje celú planétu a podľa vyššie uvedenej definície na Zemi už žiadny prales neexistuje.

## Pralesy na Slovensku
Na Slovensku bolo identifikovaných 123 lokalít pralesov (lokality s výmerou nad ) s celkovou výmerou  a 138 lokalít pralesových zvyškov (lokality s výmerou ) s celkovou výmerou . To predstavuje spolu 0,46% z výmery lesov Slovenska.

Ich historicky prvá komplexná priestorová inventarizácia (mapovanie) prebehla v rokoch 20092015. Medzi najvýznamnejšie pralesy na Slovensku patria Badínsky prales a Dobročský prales.

## Referencie

## Pozri aj
* Les
* Dažďový les

## Iné projekty

Kategória:Lesy
Obituary

**Obituary** je americká deathmetalová hudobná skupina, založená v roku 1984 na Floride ako Xecutioner. Patrí medzi priekopníkov death metalu.

## Zostava
### Súčasná zostava
* John Tardy – spev (1984 – 1997, 2003 – súčasnosť)
* Kenny Andrews – gitara (2012 – súčasnosť)
* Trevor Peres – gitara (1984 – 1997, 2003 – súčasnosť)
* Terry Butler – basgitara (2010 – súčasnosť)
* Donald Tardy – bicie (1984 – 1997, 2003 – súčasnosť)

### Bývalí členovia
* Allen West – gitara (1988 – 1989, 1991 – 1997, 2003 – 2006)
* James Murphy – gitara (1990 – 1992)
* Daniel Tucker – basgitara (1988 – 1989)
* Ralph Santolla - gitara (2007 - 2011) (R.I.P. 2018)
* Frank Watkins - basgitara (1989 - 1997, 2003 - 2010) (R.I.P. 2015)

## Diskografia
### Štúdiové albumy
* 1989: *[[Slowly We Rot]]*
* 1990: *[[Cause of Death (album)|Cause of Death]]*
* 1992: *[[The End Complete]]*
* 1994: *[[World Demise]]*
* 1997: *[[Back from the Dead (album Obituary)|Back from the Dead]]*
* 2005: *[[Frozen in Time]]*
* 2007: *[[Xecutioner’s Return]]*
* 2009: *[[Darkest Day]]*
* 2014: *[[Inked In Blood]]*
* 2017: *[[Obituary (album)|Obituary]]*
* 2023: *[[Dying Of Everything|*Dying Of Everything*]]*

### EP a single
* 1994: „Don’t Care“
* 2008: „Left to Die“
* 2016: „Ten Thousand Ways to Die“
* 2022: „The Wrong Time“

### Kompilácie
* 2001: *Anthology*
* 2008: *The Best of Obituary*

### Živé nahrávky
* 1998: *Dead*

### DVD
* 2006: *Frozen Alive*
* 2009: *Live Xecution Party San 2008*


Kategória:Hudobné skupiny z 1985
Kategória:Deathmetalové hudobné skupiny USA
Bitka pri Mulvijskom moste

náhľad|Bitka pri Mulvijskom moste (Johannes Lingelbach).

**Bitka pri Mulvijskom moste** alebo **Bitka pri Milvijskom moste** bola bitka medzi rímskymi cisármi Konštantínom I. a Maxentiom. Odohrala sa 28. októbra roku 312. Konštantín vyhral bitku, jeho víťazstvo viedlo ku koncu tetrarchie a stal sa jediným vládcom Rímskej ríše.

Podľa kronikárov ako Eusebios z Kaisareie a Lactantius s bitkou sa začína konvertovanie Konštantína na kresťanstvo. Lactanius opisuje, že pred bitkou mali Konštantín a jeho vojaci víziu, v ktorej im Boh sľúbil víťazstvo, ak si pomaľujú štíty znakom Chí-Ró kríža. Konštantínov oblúk v Ríme, postavený na počesť víťazstva, isto hovorí, že Konštantínov úspech zaručila vízia, avšak či bola špecificky z rúk kresťanského Boha, je neisté.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Bitky v 312
Mulvijský most
Mulvijský most

[thumb|Ponte Milvio nad riekou [Tiber.]]
**Mulvijský** (alebo **Milvijský**) **most** (, ) v severnom Ríme ja jeden z najdôležitejších mostov cez rieku Tiber. Odohrala sa tu Bitka pri Mulvijskom moste. Most dal postaviť konzul Gaius Claudius Nero v roku 206 pred Kr.

## Iné projekty

Kategória:Mosty v starovekom Ríme
Milvio
Štátna cesta 106 (Chorvátsko)

**Štátna cesta 106** ()  je 73,8 km dlhá chorvátska cesta, ktorá spája obec Posedarje ležiace na Jadranskej magistrále s diaľnicou A1 a ostrovom Pag, na ktorý prechádza Pagským mostom. Cesta končí v prístave Žigljen, odkiaľ možno trajektom pokračovať na priľahlé ostrovy i do pevninských prístavov v Rijeke, Karlobagu a Senji.

## Hustota premávky
D106 je zaťažená dopravou najmä počas letnej sezóny, keď tadiaľ prechádzajú turisti na ostrov Pag, prípadne ďalšie letoviská ležiace na ostrovoch severného Jadranu. Pravidelne sa tu konajú sčítania dopravy, ktoré vykazujú vyše dvojnásobné rozdiely medzi dennou hustotou dopravy v letnej sezóne (ASDT) a celoročnými denným priemerom (AADT).

## Referencie

106
Tiber

**Tiber** je rieka v strednom Taliansku (Lazio). Je dlhá 406 kilometrov a po Páde a Adiži je treťou najdlhšou riekou v krajine. Povodie Tiberu má rozlohu .

## Priebeh toku
Pramení v Apeninách (Toskánsko-Emiliánskych Apeninách). Na hornom a strednom toku tečie prevažne medzi horami v roklinách a kotlinách. Na jej prítokoch sa nachádzajú vodopády a splavy (La Marmore, Tivoli). Na dolnom toku preteká rovinou Maremma. Pri ústí do Tyrrhenského mora pri Ostii, vytvára deltu o rozlohe .

## Vodný režim
Zdroj vody je prevažne dažďový. Najvyššiu vodnatosť dosahuje od novembra do marca až apríla. Často dochádza k povodniam. Priemerný ročný prietok vody je 260&nbsp;m³/s. Rieka unáša veľké množstvo pevných častíc.

## Využitie
Vodná doprava je možná pre menšie lode pod Rímom. Na rieke a jej prítokoch bolo postavených niekoľko vodných elektrární (Korbarabasci, Galleto). Voda sa využíva na zavlažovanie. Rieka je hlavným vodným zdrojom pre mesto Rím.

## História
V staroveku to bola dôležitá riečna cesta medzi ostijskym prístavom a Rímom, sčasti bolo lodné spojenie udržované aj za Rímom. V zime často zaplavovala nižšie položené časti Ríma, ktoré v staroveku ležali o mnoho metrov nižšie ako v súčasnosti.

## Iné projekty

Kategória:Rieky v Taliansku
Štátna cesta 23 (Chorvátsko)

**Štátna cesta 23** ()  je 105,1 km dlhá chorvátska cesta, ktorá spája mesto Karlovac s obcami Josipdol, Brinje, Žuta Lokva a končí v meste Senj, ktoré leží na Jadranskej magistrále.

## Priebeh trasy
Cesta začína v meste Karlovac v križovatke so štátnou cestou 1. Odtiaľ pokračuje južným až juhozápadným smerom k obci Josipdol. Tu sa priblíži k diaľnici A1, ktorú niekoľko nasledujúcich kilometrov kopíruje. Od spomínanej diaľnice sa odkloní až v obci Žuta Lokva, kde sa cesta stáča na západ a prudkým klesaním pokračuje do mesta Senj, kde sa cesta križuje s Jadranskou magistrálou.

## Hustota premávky
D23 nie je zaťažená dopravou do takej miery ako niektoré iné cesty vedúce k pobrežiu, pretože okolie mesta Senj nie je turistami až tak vyhľadávané. Pravidelne sa tu konajú sčítania dopravy, ktoré vykazujú nepatrné rozdiely medzi dennou hustotou dopravy v letnej sezóne (ASDT) a celoročným denným priemerom (AADT). Výnimku tvorí samotné mesto Senj, kde sa D23 križuje s Jadranskou magistrálou - tam je rozdiel omnoho výraznejší.

## Referencie

23
Luskáčik (Čajkovskij)

náhľad|Marius Petipa
**Luskáčik** (staršie: *Orešník*;  - Ščelkunčik,  [kasnuazet]), op. 71, je rozprávkový balet v dvoch dejstvách, troch obrazoch od Piotra Iľjiča Čajkovského. Balet vznikol v rokoch 1891 až 1892. Adaptácia Alexandra Dumasa staršieho rozprávkovej poviedky *Luskáčik a Myší kráľ* od E. T. A. Hoffmana sa stala základom pre libreto, ktoré napísal Marius Petipa, autor prvej choreografie k Čajkovského baletu. Balet sa spája predovšetkým s vianočnými sviatkami a patrí medzi najhranejšie diela klasického baletného repertoáru.

## Štruktúra
:**Overtúra** (Ouverture Miniature)

:**Obraz prvý**
:No. 1 Scène: Allegro non tropo [La Décoration de l'arbre de Noël]
:No. 2 Marche: Tempo di marcia viva
:No. 3 Petit galop des enfants et Entrée des parents: Presto 
:No. 4 Scène dansante: Andantino [Arrivée de Drosselmeyer]
:No. 5 Scène et Danse du Groß-Vater: Andante. Tempo di valse 
:No. 6 Scène: Allegro semplice [Clara et le Casse-Noisette]
:No. 7 Scène: Allegro vivo [La bataille]

:**Obraz druhý**
:No. 8 Scène: Andante [Une forêt de sapins en hiver]
:No. 9 Valse des flocons de neige: Tempo di valse, ma con moto

; Dejstvo druhé
:**Obraz tretí**
:No. 10 Scène: Andante [Le palais enchanté du Royaume des délices]
:No. 11 Scène: Andande con moto [L'arrivée de Prince et de Clara]
:No. 12 Divertissement
::a. Chocolate [Danse Espagnole]
::b. Café [Danse Arabe]
::c. Thé [Danse Chinoise] 
::d. Trépak [Danse Russe]
::e. Danse des mirlitons 
::f. Mère Gigogne et les clowns
:No. 13 Valse de Fleurs: Tempo di valse
:No. 14 Pas de Deux:
::a. Adagio 
::b. Variation I (pánska variácia) Tarantella
::c. Variation II (dámska variácia) [Danse de la fée Dragée]
::d. Coda
:No. 15 Valse finale et apothéose: Tempo di valse

## Iné projekty

Kategória:Piotr Iľjič Čajkovskij
Kategória:Balety
Atribút (informatika)

**Atribút** je v počítačovej terminológii špecifikácia, ktorá definuje vlastnosť objektu, prvku alebo súboru. Atribút objektu sa zvyčajne skladá z mena a hodnoty, atribút prvku z typu alebo mena triedy, atribút súboru z mena a prípony.

## Pozri aj
*súbor

Kategória:Dáta
Rýchlostná cesta S4 (Rakúsko)

**Rýchlostná cesta S4** () je rýchlostná cesta s dĺžkou 16,944 km, ktorá tvorí spojku medzi diaľnicou A2 pri Viedenskom Novom Meste a rýchlostnou cestou S33 neďaleko mesta Mattersburg. V súčasnosti sa plánuje smerové rozdelenie jazdných pruhov.

## História
* 19. december 1964 - v polovičnom profile otvorený úsek *Križovatka Wiener Neustadt - Wiener Neustadt-juh* (1,4 km)
* 5. júl 1975 - spomínaný úsek vo Viedenskom Novom Meste *(Wiener Neustadt)* bol kompletne sprevádzkovaný
* 1. apríl 1983 - otvorený úsek *[[Sigleß]] - [[Mattersburg]]* (2,368 km)
* 13. september 1985 - otvorený úsek *Wiener Neustadt-juh - [[Bad Sauerbrunn]]*
* 3. november 1986 - rýchlostná cesta bola dokončená otvorením posledného úseku *Bad Sauerbrunn - Sigleß*

## Externé odkazy
* Rýchlostná cesta S4 (Rakúsko)

Kategória:Rakúske rýchlostné cesty
Kategória:Doprava v Burgenlande
Kategória:Doprava v Dolnom Rakúsku
Rýchlostná cesta S7 (Rakúsko)

**Rýchlostná cesta S7** () je plánovaná rýchlostná cesta v Rakúsku. Začínať bude pri obci Riegersdorf, kde sa bude križovať s diaľnicou A2 a bude pokračovať na juhovýchod smerom ku maďarským hraniciam pri obci Heiligenkreuz im Lafnitztal. Otvorenie je plánované na 2024.

## Externé odkazy
* Rýchlostná cesta 7

Kategória:Rakúske rýchlostné cesty
Kategória:Doprava v Burgenlande
Kategória:Doprava v Štajersku
Literárny žáner

**Literárny žáner** () je označenie skupín literárnych diel, ktoré majú spoločné znaky definované rôznymi kritériami. Tieto kritéria môžu byť tzv. povrchové, napr. kompozícia, téma a motívy, jazykové prostriedky, ale taktiež typ čitateľa (literatúra pre deti a mládež, atď.), alebo hlbinné, kde sa za podstatu žánru označuje archetyp (u Northropa Fryea) alebo antropologické založenie (tzv. jednoduchá forma A. Jollesa, atď.). José Ortega y Gasset chápe žáner ako „*jediný možný spôsob, ako vysloviť celkovo … navzájom neredukovateľnú, nutnú a zásadnú estetickú tému … široké uhly pohľadu ma kľúčové aspekty ľudského života*“, „*jednotlivé umelecké formy vznikajú z odlišných interpretácií človeka človekom*“.

Od žánrov v iných umeleckých druhoch sa literárny žáner líši jednak tým, že literatúra je dejové a zobrazovacie umenie a ako taká poskytuje väčšiu škálu relevantných prostriedkov vyjadrenia, jednak prepracovanou štruktúrou (od antiky: medzi najstaršími dielami zaoberajúcimi sa žánrami je Aristotelova *Poetika*). Dôsledkom je fakt, že literárny žáner je dôležitý ako pre genézu (vznik) diela, tak pre jeho recepciu (vnímanie): čitatelia podľa určitých znakov poetiky daného diela rozpoznajú, o ktorý žáner ide a tomu prispôsobí vnímanie diela. Napríklad Škvoreckého *Legenda Emöke*, aj keď de facto nie je legenda, bude svojho čitateľa k tomuto žánru orientovať pri vnímaní, a to na základe názvu (názov diela je jedným zo žánrových znakov). Podobne fungujú napríklad postmoderné texty, ktoré začínajú napr. typickou rozprávkovou frázou „Kde bolo, tam bolo“ atď., hoci ako rozprávka nepokračujú; čitateľovo vnímanie je už viac-menej ovplyvnené žánrom rozprávky.

V rámci literárnej vedy sa žánrami zaoberá genológia. V súčasnej dobe sa v literárnej vede etabloval tzv. trojrovinný model, ktorý rozlišuje literárne druhy (lyrika, epika, dráma), žánre (ako nižšiu jednotku) a žánrové varianty (ako najnižšiu jednotku). Napríklad v rámci epiky (druh) je román (žáner) a v jeho rámci je potom román dobrodružný (variant).

V dejinách literatúry bol koncept žánru ako odmietaný (romantizmus, postmoderna), tak aj prijímaný a chápaný ako nemenný a záväzný (klasicizmus). Zatiaľ čo epochy, ktoré pojem žánru prijímali, budovali zložitý a záväzný systém žánrov, naopak epochy, ktoré ho odmietali, stierali hranice medzi jednotlivými žánrami (napríklad zmazávali hranice medzi realitou a fikciou.

## Zoznam literárnych žánrov
* autobiografia
* bájka, rozprávka, folklór
* biografia
* denník a diár
* elektronická literatúra
* erotická literatúra
* esej
* fikcia
** dobrodružný román
** fantasy
** filozofický román
** gotický román (synonymum dnešného hororu)
** historický román
** horor
** komický román
** lekársky román
** politický román
** prúd vedomia
** romanca
*** historická romanca
** rozprávanie otrokov
** satira
** science fiction
** sága, rodinná sága
** triler
*** konšpiračná literatúra
*** právny triler
*** psychologický triler
*** špionážna literatúra/politický triler
** tragédia
** zločinecký román
*** detektívna literatúra
* krátky príbeh

## Pozri aj
* genológia
* poetika

Kategória:Literárne žánre
Kategória:Literatúra
Grécke národné futbalové mužstvo

**Grécke národné futbalové mužstvo** reprezentuje Grécko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Európy.

## História
Futbalový zväz bol založený v roku 1926. Na Majstrovstvách sveta vo futbale sa predstavili trikrát a to v roku 1994, 2010 a 2014. Zo skupiny sa im podarilo postúpiť iba na MS 2014 kde v konkurencii Kolumbie, Pobrežia Slonoviny a Japonska skončili na druhom mieste, v osemfinále neskôr podľahli Kostarike. Na Majstrovstvách Európy sa predstavili iba štyrikrát aj napriek tomu sa v roku 2004 stali prekvapivo majstrami Európy a to predtým sa na ME predstavili iba raz.

## [[Majstrovstvá sveta vo futbale|Majstrovstvá sveta]]

## Majstrovstvá Európy

## Liga národov UEFA

## Ostatné súťaže

### Pohár konfederácii FIFA

## Hráči
Nasledujúci hráči boli povolaní na prípravne zápasy proti Rumunsku a Čiernej Hore.

*Aktuálne k 29. marcu 2022*

## Najviac štartov a gólov v reprezentácii

*Hráči hrubo vyznačení sú stále v národnom tíme. Naposledy aktualizované [[28. marec|28. marca]] [[2022]]*  

**Najviac štartov**

**Najviac gólov**

Národné mužstvo
Grécko
Futbal
Simon Ammann

**Simon Ammann** prezývaný aj **Harry Potter skokanských mostíkov** (* 25. jún 1981, Grabs) je švajčiarsky skokan na lyžiach. Preslávil sa najmä ziskom dvoch zlatých medailí na v Zimných olympijských hrách 2002 a 2010 v dvoch individuálnych súťažiach, čo sa predtým podarilo len Mattimu Nykänenovi. Na Majstrovstvách sveta 2007 v Sappore vyhral na veľkom mostíku.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1981
Kategória:Švajčiarski skokani na lyžiach
Kategória:Švajčiarski olympijskí víťazi
Rýchlostná cesta S10 (Rakúsko)

**Rýchlostná cesta S10** () je plánovaná rýchlostná cesta v Rakúsku. Bude vybudovaná ako pokračovanie diaľnice A7 na sever, smerom ku českým hraniciam. Na trase diaľnice je naplánovaných 13 tunelov.

## Externé odkazy
* Rýchlostná cesta S10

Kategória:Rakúske rýchlostné cesty
Kategória:Doprava v Hornom Rakúsku
Rýchlostná cesta S18 (Rakúsko)

**Rýchlostná cesta S18** () je plánovaná 6 km dlhá rýchlostná cesta v Rakúsku, ktorá bude tvoriť odbočku z diaľnice A14 smerom na švajčiarsku štátnu hranicu.

## Externé odkazy
* Zoznam križovatiek, výjazdov a iných objektov

Kategória:Rakúske rýchlostné cesty
Kategória:Doprava vo Vorarlbersku
Cakóni

**Cakóni** (gr. Τσάκωνες (Tsákones)) je etnická skupina Grékov žijúcich na Peloponéze. Cakóni sú pravdepodobne potomkovia starovekých Sparťanov (Dórov). Žijú v kraji Tsakonia, v peloponézskej časti východnej Arkadie, najväčšie mesto je tu Leonidio.

## Dejiny

Predkovia Cakónskych Grékov pochádzali z peloponézskeho kraja Lakónia (Lakedaimónia), kde sa nachádzala staroveká Sparta a patrili k dórskym Grékom. Svoju vlasť však opustili v druhej polovici 6. stor., teda v čase, keď západný Peloponéz obsadili Slovania. V tomto období veľa Grékov z Peloponézu ušlo buď do gréckej časti Itálie, na Sicíliu, či na ostrovy v Egejskom mori, iní sa slovanizovali. 

Kronika z Monemvasie, byzantská kronika, ktorá opisuje vpád Slovanov do Grécka, rozpráva o Grékoch z kraja Lakónia, ako niekrorí ušli na Sicíliu, iní na polostrov Peloponézu Mani, ďalej do mesta Monemvasia a tiež na východný Peloponéz: *Oi de ton thremmáton nomeis kai agroikikoi katokísthisan en tois parakeiménois ekeíse trachinois tópois, oi kai ep escháton Tsakoníai eponomásthisan* (Iní strážnici stáda a roľníci usadili sa v hornatých oblastiach, ktoré sa od vtedy volajú Tsakonie). Tak sa teda Lakónčania usadili vo východnej Arkádií, v horských oblastiach, ktoré Slovania nikdy neobsadili. Tu si držali svoje antické tradície aj pohanské grécke náboženstvo. Tak zároveň patrili Cakóni k jedným z posledných pohanských Grékov. 

Do svojej vlasti sa nevrátili ani v 9. storočí, kedy boli Slovania v Grécku definitívne porazení. Až v tomto období boli Cakóni konečne christianizovaní. Cisári ich začleňovali do vojska pre ich bojovnú spartskú mentalitu. V 11. storočí bola časť Cakónov presídlená do Propontídy cisárom Michailom VII. Dukasom. Neskôr boli Cakonskí Gréci známi vďaka pokojnému pastierskemu životu a murárskej zručnosti. Vďaka agresívnej povahe Cakónov a neprístupným horským terénom mali Turci veľké problémy udržať si vládu nad touto oblasťou.

## Kultúra

Cakonskí Gréci boli vždy pastieri, zvyknutí na horský život. Dnes je veľké množstvo Cakonských Grékov presťahovaných do veľkých gréckych miest, a tak zároveň strácajú svoje tradičné zvyky. V kraji Tsakonia sa však stále rozpráva cakonskou gréčtinou. Cakončania tancujú svoj tradičný ľudový tanec Tsakonikos, ktorý má pôvod ešte v antickom rituálnom tanci.

Kategória:Etniká, národy a národnosti

Kategória:Gréci
Vývojové prostredie

**Vývojové prostredie** (často sa používa skratka **IDE** z ) je software uľahčujúci prácu programátorov, väčšinou zameraný na jeden konkrétny programovací jazyk. Obsahuje editor zdrojového kódu, kompilátor, prípadne interpreter a väčšinou i debugger. Niektoré obsahujú systém pre rýchly vývoj aplikácií (zvaný RAD), ktorý slúži pre vizuálny návrh grafického používateľského rozhrania. Pokiaľ ide o nástroj pre objektovo orientované programovanie, môže obsahovať aj object browser.

## Príklady
Zoznam niekoľkých vývojových prostredí zoradený podľa jazykov:
* Object Pascal
** Delphi
** Kylix
** Lazarus
* Java
** NetBeans
** jEdit
** JBuilder
** Eclipse
** JDeveloper
* C a C++
**Microsoft Visual Studio
** MDK Microcontroller Development Kit - ARM
**Dev-C++
**C++Builder
**Turbo C
**Anjuta
**
**MinGW Developer Studio
**Sun C++ Forge
**Ultimate++
**Microsoft Visual C++
**VisualAge C++
**wxDev-C++
**OpenLDev
* PHP
** Zend Studio
* špecializované
** Carbide.c++
** CodeWarrior
** DJGPP
* prekladače viacerých jazykov
** NetBeans
** Eclipse
** KDevelop

Na svoju dobu dobré nástroje, ktoré ale bežali iba pod MS-DOSom, rovnako ako programy v nich preložené, a preto sa spolu s ním stali zastarané: Turbo Pascal, Turbo C, Borland C.
Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae: Slovenský diplomatár

**Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae: Slovenský diplomatár** (v citáciách zvyčajne skracovaný ako **CDSl**) je kniha obsahujúca (po dokončení) texty všetkých stredovekých listín týkajúcich sa úplne alebo okrajovo územia dnešného Slovenska alebo slovenských dejín od roku 805 do roku 1301. Doteraz vyšli dve časti, ktoré pokrývajú obdobie do roka 1260. Spolu so Slovenských regestárom (*Regesta diplomatica nec non epistolaria Slovaciae* I. – II. zv. od Vincenta Sedláka) patrí medzi najlepšie spracované slovenské pramenné edície.

Po prvých pokusoch slovenských historikov, napríklad Márie Jeršovej-Opočenskej, ktorá začala editovať listiny k slovenským dejinám v medzivojnovom období, bol tento projekt v päťdesiatych rokoch 20. storočia obnovený Historickým ústavom SAV. Prípravou bol poverený Dr. Richard Marsina, ktorý vypracoval aj metodiku editovania listín. V Slovenskom diplomatári sa mali publikovať listy a listiny týkajúce sa slovenských dejín v plnom znení do roku 1301 – teda do smrti posledného Arpádovca na uhorskom tróne Ondreja III. Zostavenie diela je náročné na dobové jazykové znalosti (latinčina, nemčina a maďarčina) a znalosti paleografie a diplomatiky. To je príčinou veľkej časovej náročnosti a následných dlhých prestávok medzi vydávaním jednotlivých častí.

Prvý zväzok obsahujúci všetky diplomatické jednotky k slovenským dejinám do roku 1235 (koniec vlády Ondreja II.) bol vydaný až v roku 1971. Ďalší zväzok – doteraz posledný – vyšiel v roku 1987 a obsahuje materiál do roku 1260. Tretí zväzok je podľa vyjadrení prof. Richarda Marsinu z väčšej časti hotový. V osemdesiatych rokoch boli prijatí do HÚ SAV ďalší pracovníci, ktorí sa mali podieľať na vydávaní ďalších dielov, pretože nie je v silách jednotlivca publikovať v plnom znení všetkých viac ako 3000 stredovekých listín týkajúcich sa slovenských dejín.

## Vydané zväzky
* 
* 

## Literatúra
* MARSINA, Richard. O potrebe vydávania Slovenského diplomatára. In *Historický časopis* 5, 1957, č. 3, s. 297 – 314.
* MARSINA, Richard. *Štúdie k Slovenskému diplomatáru 2*. Bratislava : Veda, 1989. 165 s. Rés. rus., nem. Ed. Historické štúdie.
* MARSINA, Richard. Stand und Perspektiven der Arbeit am Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae. In *Stand, Aufgaben und Perspektiven territorialer Urkundenbücher im östlichen Mitteleuropa*. Marburg : Verlag Herder Institut, 1998, s. 209 – 218.

Kategória:Stredovek
Kategória:Dejiny Slovenska
Kategória:Slovenské knihy
Kategória:Knihy v slovenskom jazyku
Kategória:Knihy z 1971
Kategória:Knihy z 1987
Opátstvo Lubiąż

náhľad|vpravo|Pohľad na stav opátstva v 18. storočí. Barokové priečelie kláštora meria 223 m.

**Opátstvo Lubiąż** je najrozsiahlejšie opátstvo cisterciánov na svete nachádzajúce sa v poľskej obci Lubiąż, približne 54 kilometrov severozápadne od mesta Vroclav v Dolnosliezkom vojvodstve. Súbor budov vznikal od 12. storočia. Súčasná baroková podoba pochádza zo 17. až 18. storočia.

## Iné projekty

Kategória:Dolnosliezske vojvodstvo
Kategória:Kláštory v Poľsku
Kategória:Cisterciáni
Grécki Arumuni

**Grécki Arumuni** (gr. Βλάχοι - Vlachi alebo Αρμάνοι - Armáni) sú etnická 
skupina Arumunov (a tým aj tzv. Valachov), žijúca v Grécku predovšetkým v horských oblastiach Pindu, na hraniciach Tesálie s Epirom, ďalej sa nachádzajú aj v Makedónii, okolo mesta Naousa. Ich počet je asi okolo 150 000-200 000. Rýchlo sa v Grécku asimilujú; ich jazyk sa totiž nepoužíva ani v školách, ani v úradoch, ani v kostoloch.

## Dejiny a pôvod

Pôvod gréckych Arumunov stále nie je celkom jasný. Predpokladá sa, že sú to potomkovia rímskych kolonizátorov, ktorí sa usadili v Grécku počas cisárstva a premiešali sa s pôvodným gréckym obyvateľstvom. Podľa iných teórií prišli do Grécka niekedy v 10. storočí zo severobalkánskej oblasti a malo ísť o romanizovaných Ilýrov či Trákov. Podľa ďalšej teórie ide len o romanizovaných Grékov, ktorí počas rímskej vlády začali používať latinčinu. V 11. stor. sa už o nich hovorí ako o obávaných bojovníkoch z gréckych hôr, pričom podľa niektorých spisov mali dokonca z hôr Tésalie útočiť na Grékov, ktorí žili na rovinách. Po páde Byzancie v roku 1204 si dokonca Arumuni (Valasi) v Tesálii vytvorili nezávislý štát, Veľké Valašsko, ktoré však neskôr ovládol Epirský despotát. V 15. stor. sa tieto oblasti dostávajú do Osmanskej ríše. V tomto období mali grécki Arumuni rôzne výhody, mohli hovoriť svojim jazykom, dokonca pri liturgiách používali aj svoj jazyk miesto gréčtiny. Okrem Tesálie žili Valasi aj v dnešnom Albánsku a Macedónsku. V roku 1881 sa Tesália stala súčasťou Grécka, pričom tu stále v horách žila menšina Arumunov. V tej dobe tvorili Valasi v Tesálii asi 20.000 obyvateľov. V roku 1923 sa zistilo, že v Epire žije 23.700 Arumunov, 20.000 v Tesálii a 42.750 v Macedónii. Grécka vláda však ich menšinové práva neuznala, pretože sa Arumuni sami deklarovali za Grékov.

## Jazyk

Vlasi hovoria po arumunsky. Je to východorománsky-balkánsky jazyk so silným vplyvom grékej slovnej zásoby. V Grécku sú však všetci Arumuni dnes bilingválni, teda hovoria aj po grécky. 

## Kultúra
Sú známi ako pastieri, obývajú vysokohorské oblasti, podobne ako grécky Sarakacani. Dnes sa síce ich veľká časť postupne modernizovala, prípadne v mestách splynula s väčšinovými Grékmi, no stále môžeme v horách Pindu nájsť vlašských pastierov. Sú známi hlavne výrobou syrov, chovom oviec a kôz a spievaním tradičných pastierskych piesní.

## Pozri aj
* Grécky folklór
* Arumuni

## Zdroje

*Οι Μητροπόλεις και η Διασπορά των Βλάχων-Κουκούδης Αστέριος (Oi Mitropóleis kai i Diasporá ton Vláchon-Kukúdis Astérios)

Kategória:Románi
Kategória:Grécko
Cesta I. triedy 74 (Slovensko)

**Cesta I. triedy 74** (*I/74*) je cesta I. triedy na Slovensku vedúca zo Strážskeho cez hraničný priechod Ubľa na Ukrajinu. Jej celková dĺžka je 60,998 km. 

## História
Cesta vznikla preklasifikovaním a prečíslovaním úsekov ciest II. triedy nasledovne: 
* II/559 v úseku Strážske - Humenné
* II/558 v úseku Humenné - Stakčín (oficiálne tu vedú obe cesty v peáži, no staničenie II/558 je prerušené)
* II/560 v úseku Stakčín - Ubľa.

## Priebeh
I/74 sa začína v Strážskom na križovatke s I/18, odkiaľ pokračuje križovatkou s III/3741 a pokračuje do okresu Humenné.

V okrese Humenné sa najskôr križuje s I/74A a II/558A a v Humennom s I/74B, III/3826, I/74A, II/559, III/3831 a III/3832. V Kamenici nad Cirochou sa potom križuje s III/3835 a III/3836, mimo obce s III/3837 a prechádza do okresu Snina.

V sninskom okrese prechádza I/74 najskôr cez Dlhé nad Cirochou, kde sa križuje s III/3880, potom v Belej nad Cirochou s III/3881 a III/3882. I/74 sa potom v Snine križuje s II/567, v Stakčíne s II/558 a III/3891, mimo obcí s III/3892, II/566, III/3893 a v Ubli s III/3894 a II/566. I/74 sa končí na hranici s Ukrajinou a cez hraničný priechod prechádza ako N13.

## Súvisiace cesty
náhľad|Mapa cesty I/74A
náhľad|Mapa cesty I/74B
Cesty I/74A a I/74B tvoria vnútorný obchvat mesta Humenné.

### Cesta I. triedy 74A
Cesta I. triedy 74A (*I/74A*) spája križovatku ciest II/558A a I/74 s cestou II/559. Jej celková dĺžka je 2,675 km. 

### Cesta I. triedy 74B
Cesta I. triedy 74B (*I/74B*) spája cesty I/74A a I/74. Jej celková dĺžka je len 98 metrov.

## Iné projekty

## Zdroj
* Miestopisný priebeh cestných komunikácií (Slovenská správa ciest)

74
Rómaioi

**Rómaioi** (gr. Ρωμαίοι - doslova Rimania) alebo **Rómioi** (gr. Ρωμιοί) alebo po slovensky zriedkavo **Romaiovia** je grécky názov obyvateľov Východorímskej/Byzantskej ríše používaný (v tomto zmysle) od 4. stor. do zániku Byzantskej ríše. Po zániku Byzantskej ríše sa do začiatku 19. storočia týmto menom označovali najmä grécky hovoriaci ortodoxní kresťania, pričom sa toto označenie zriedkavo v Grécku používa aj dnes.

## Vývoj
Pôvod výrazu siaha do 3 stor. po Kr., kedy v roku 212 vydal rímsky cisár Caracalla tzv. *Constitutio Antoniniana*, čím poskytol rímske občianstvo všetkým slobodným obyvateľom Rímskeho impéria. Tak sa zároveň každý v ríši mohol nazývať Rimanom, po grécky Romaios/Romios. 

V 4 stor. sa u Grékov postupne prestáva používať ich staré meno Heléni (Έλληνες, Hellénes), ktoré teraz neoznačovalo príslušníka národa, ale jednoducho človeka, ktorý nie je kresťan, pohana. Tak sa teda z Helénov stali Rimania. V r. 395 sa Rímska ríša rozdelila na východnú a západnú, pričom vo východnej časti sa presadil grécky národ a stala sa z nej grécka ríša. Obyvatelia Byzantskej ríše sa však stále nazývali Romaioi (Rimania). 

V 12 stor. sa postupne objavuje snaha o zavedenie mena Heléni a oživuje sa grécky nacionalizmus. Nástupom dynastie Palaiologovcov sa obyvateľstvu Byzantskej ríše predostrie že sú potomkovia antických Helénov (Grékov) a slovo Riman sa používalo iba ako úradné označenie občana. Túto renesanciu gréckeho národa podporovali aj učenci tých čias, ako filozof Georgios Gemisthos Plithon či spisovateľ Laonikos Chalkokondilis. 

Pádom Byzancie a začlenením Grékov do Osmanskej ríše sa však tento patriotizmus postupne vytráca a vracia sa k označeniu Romaios ako k národnému označeniu grécky hovoriacich ortodoxných kresťanov. Romaiskú identitu udržiavali ortodoxní kňazi, keď podporovali grécke školy a cirkevné správy v ríši. V 17. stor. sa však opäť začína prebúdzať helenizmus a opäť sa vyzdvihuje kultúra antických Grékov, predkov Romaiov. Tento šíriaci sa nacionalizmus vyvrcholí v 19 stor. do Gréckej vojny za nezávislosť, kedy Romaiovia porazia Turkov, pričom sa tu stretávajú s pozitívnymi ohlasmi Európanov, filhelénov, ktorí ďalej podporujú Romaiov, aby sa znovu označili ako Heléni (Gréci). Tak v roku 1830 vzniká Helénsky štát (Grécko), pričom sa upevnil grécky patriotizmus, odmietlo sa označenie Romaios a znovu sa začal používať termín Έλληνας (Éllinas, Hellén). 

## Zdroje

* Periklis Kountouriotis-Istoria ton Ellinon kata tin Ottomaniki periodos.

Kategória:Byzantská ríša
Kategória:Gréci
Confessio Heptapolitana

**Confessio Heptapolitana** (iné názvy: **Confessio Montana**, či **Confessio Montanarum Civitatum**) bolo reformované vierovyznanie, prijaté v roku 1559 siedmimi stredoslovenskými banskými mestami (Banská Belá, Banská Bystrica, Banská Štiavnica, Kremnica, Ľubietová, Nová Baňa, Pukanec) podľa vzoru Pentapolitany. Toto vyznanie bolo prejavom umiernenej protestantskej reformácie, ktorá sa navonok vyznačovala prijímaním pod obidvoma spôsobmi, zavedením nemčiny alebo češtiny ako bohoslužobného jazyka, povolením sobášov pre kňazov a zjednodušením bohoslužieb a výzdoby kostola.

Banské mestá ako reakciu na presádzanie záverov Tridentského koncilu ostrihomským arcibiskupom Mikulášom Oláhom, požiadali Ulbricha Cibikulariusa z Banskej Štiavnice o vypracovanie vierovyznania neskôr známeho ako *Confesio Montana*
Na tretej synode banských miest zvolanej do Banskej Štiavnice reagovali zúčastnení vypracovaním úplného vierovyznania, ktoré by potvrdzovalo, že jeho tvorcovia si zakladajú na Písme Svätom, aby tak získali pevnejší právny základ. Vychádzali z Confessio Pentapolitana. Zostavením vierovyznania bol poverený štiavnický farár Ulrich Kammerhnecht Cubicularius, ktorý pochádzal z Bruchsalu v Badensku pri Rýne.“ Toto vierovyznanie je oproti prvému obšírnejšie, ostrejšie a skoro dvakrát rozsiahlejšie. Hneď začiatkom nasledujúceho roku vierovyznanie predložili kráľovi aj ostrihomskému arcibiskupovi na schválenie s prosbou o pokojné praktizovanie viery podľa ich presvedčenia. Ferdinand I. však žiadosť zamietol a arcibiskup Mikuláš Oláh reformovaných farárov odsúdil, vyobcoval ich z katolíckej cirkvi a ich majetky zhabal.

## Pozri aj
* Augsburské vyznanie
* Confessio Pentapolitana
* Confessio Scepusiana

## Zdroje
* 
* MANNOVÁ, Elena: *Krátke dejiny Slovenska*. Bratislava: HÚ SAV, 2003, ISBN 80-88880-53-X, 370 s.
* VESELÝ, Daniel: *Dejiny kresťanstva a reformácie na Slovensku*. Liptovský Mikuláš: Tranoscius, 2004, ISBN 80-7140-221-4, 384 s.
* Confessio Heptapolitana. In: 

Kategória:Kresťanské výhonky
Kategória:Kresťanské kréda
Kategória:Protestantizmus
Kategória:Dejiny Slovenska
Confessio Scepusiana

**Confessio Scepusiana** (celým názvom **Confessio fidei christianae parochum XXIV regalium ecclesarium in Scepusio - vierovyznanie Spišského mestského seniorátu**) 
bolo evanjelické vierovyznanie, prijaté v roku 1569 Bratstvom farárov 24 spišských miest. Oproti katolíckej vierouke bolo o niečo radikálnejšie, i keď podobné ako Confessio Heptapolitana. Toto vierovyznanie bolo prejavom umiernenej protestantskej reformácie.

## Historia
Tridentský koncil a snaha katolíckej cirkevnej vrchnosti o obnovenie cirkevnej organizácie a získanie opätovnej kontroly nad ňou na Spiši, kde sa udomácnila Lutherova reformácia, spôsobili, že podľa vzoru Confessio Pentapolitana – 1549 a Confessio Heptapolitana – 1559, evanjelický senior Vavrinec Serpilia zostavil vyznanie viery. Toto bolo Bratstvu 24 kráľovských kňazov na Spiši predložené na porade 26. októbra 1569. Títo ho uznali za správne, v zhode s evanjeliom a  prijali ho jednomyseľne.
Lexikon slovenských dejín hodnoti *Confessio Scepusiana* ako čiastočne radikálnejšie ako katolícku vierouku. Aj toto vierovyznaie bolo prejavom umiernenej protestantskej reformácie a vyznačovalo sa tiež prijímaním pod obojím, zavedením nemčiny či češtiny ako bohoslužobného jazyka, zjednodušením bohoslužieb, výzdoby kostola a povolením sobášov knazom.

## Referencie

## Zdroje
* 

## Pozri aj
* Augsburské vyznanie
* Confessio Pentapolitana
* Confessio Heptapolitana

Kategória:Kresťanské výhonky
Kategória:Protestantizmus
Kategória:Dejiny Slovenska
Kaštieľ v Žiari nad Hronom

thumb|Renesančno-barokový kaštieľ v Žiari nad Hronom

**Kaštieľ v [[Žiar nad Hronom|Žiari nad Hronom]]** alebo *Biskupský kaštieľ* je renesančno-barokový kaštieľ s klasicistickou prestavbou postavený na základoch staršieho stredovekého hradiska v prvej polovici 17. storočia (1631) ostrihomským arcibiskupom Petrom Pázmaňom, je jednou z najzaujímavejších a najkrajších historických pamiatok žiarskeho regiónu.

## História kaštieľa
Peter Pázmaň v októbri 1615, vtedy ešte v službách ostrihomského arcibiskupa Františka Forgáča, navštívil toto miesto a v roku 1631 na stredovekých základoch dal postaviť renesančno-barokový kaštieľ, ktorý slúžil ako letné sídlo ostrihomských arcibiskupov. Po roku 1776 bol kaštieľ prestavaný a využíval sa ako sídlo biskupov banskobystrickej diecézy.  

Od roku 1776 sa ostrihomská arcidiecéza bulou Pápeža Piusa VI. *Romanus pontifex* z 13.marca 1776 rozdeľuje na tri nove biskupstvá: Banskobystrická rímskokatolícka diecéza, Spišská rímskokatolícka diecéza a Rožňavská rímskokatolícka diecéza. Táto zmena vznikla pod vplyvom dekrétu Márie Terézie z 15. januára 1776. Prvý biskup v Banskej Bystrici František Berchtoldt presťahoval svoju rezidenciu z Banskej Bystrice do kaštieľa vo Svätom Kríži (dnes Žiar nad Hronom), ktorý donedávna slúžil na správu biskupských majetkov a ako letné sídlo banskobystrického biskupa. Kaštieľ vo Svätom Kríži bol hlavnou rezidenciou biskupa na viac ako 150 rokov. Sídlo biskupa preniesol späť do Banskej Bystrice až biskup Andrej Škrábik, nariadením Vatikánu 1. decembra 1941. 

## Súčasnosť
V roku 2018 sa vyjadril primátor Peter Antal, že zámerom samosprávy je urobiť z kaštieľa dôstojné centrum mesta a zároveň ho otvoriť verejnosti. Cieľom bolo v priestoroch budovy umiestniť Galériu Júliusa Považana, tzv. mestské múzeum či Izbu Štefana Moyzesa. 

## Majitelia kaštieľa
*1631-1776 ostrihomská arcidiecéza
*1776-1947 Banskobystrická rímskokatolícka diecéza
*1947-1950 Saleziáni, ktorí tu mali Vysokú školu bohosloveckú (dar biskupa Škrábika)
*1950-1960 štát
*1960-1967 Okresný národný výbor v Žiari nad Hronom (štát)
*1967-2005 Stredná škola ekonomiky a služieb, Stredná ekonomická škola od roku 1991 premenovaná na Obchodnú akadémiu (štát)
*2005- Súkromná obchodná akadémia
*2018 - mesto Žiar nad Hronom ho kúpilo za sumu 2,8 milióna eur. Predmetom kúpy bol samotný objekt historického kaštieľa, nová prístavba, administratívne budovy a prislúchajúce pozemky.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam kaštieľov na Slovensku

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Kaštieľ v Žiari nad Hronom
* www.hrady.sk
* Kaštieľ na oficiálnej stránke mesta Žiar nad Hronom

Žiar nad Hronom
Kategória:Kultúrne pamiatky na Slovensku
Kategória:Stavby v Žiari nad Hronom
Kategória:Architektúra z 1631
Rýchlostná cesta S5 (Rakúsko)

**Rýchlostná cesta S5** () je rýchlostná cesta v Rakúsku. Na úseku Jettsdorf - Krems an der Donau je zatiaľ vybudovaná len ako dvojpruhová rýchlostná cesta.

## Externé odkazy
* Rýchlostná cesta S5

Kategória:Rakúske rýchlostné cesty
Kategória:Doprava v Dolnom Rakúsku
Rýchlostná cesta S16 (Rakúsko)

**Rýchlostná cesta S16** () je 62,2 kilometrov dlhá rýchlostná cesta v Rakúsku. Vedie veľmi náročným horským terénom v spolkových krajinách Tirolsko a Vorarlbersko a spája diaľnice A12 a A14. Rýchlostná cesta je súčasťou európskej cesty 60.

Na rýchlostnej cesta sa nachádza najdlhší rakúsky tunel - Arlberský tunel s dĺžkou 13 972 metrov, ktorý je spoplatnený špeciálnym mýtnym poplatkom. Prevažná väčšina cesty je vybudovaná len v polovičnom profile.

## Šírkové usporiadanie cesty
*Zams – Landeck-West: **1+1**
*Landeck-West – Flirsch: **2+2**
*Flirsch – Tunnel Pettneu (východný portál): **2+1**
*Tunnel Pettneu (východný portál) – St. Anton: **2+2**
*St. Anton – Arlbergtunnel – Langen: **1+1**
*Langen – Dalaaser Tunnel (východný portál): **2+2**
*Dalaaser Tunnel (východný portál) – Bludenz: **1+1**(východne od obce Bings: krátko **2+1**)

## Externé odkazy
* Rýchlostná cesta S16

Kategória:Rakúske rýchlostné cesty
Kategória:Doprava v Tirolsku
Kategória:Doprava vo Vorarlbersku
Spolková cesta 1 (Rakúsko)

**Spolková cesta 1** alebo **Viedenská cesta** () je 326 kilometrov dlhá rakúska štátna cesta, ktorá spája hlavné mesto Viedeň s mestami Sankt Pölten, Linz a Salzburg. Končí sa na hraničnom prechode Bad Reichenhall do Nemecka. Cesta prechádza spolkovými krajinami Dolné Rakúsko, Viedeň, Horné Rakúsko a Salzburg. 

## Odbočky
### B1a
Ide o odbočku do centra mesta Sankt Pölten a na rýchlostnú cestu S33. Na tejto dvojkilometrovej odbočke z cesty B1 sa nachádza tunel Festspielhaus.

### B1b
Je to obdočka do centra mesta Linz a na diaľnicu A7.

1
Kategória:Doprava v Dolnom Rakúsku
Kategória:Doprava v Hornom Rakúsku
Kategória:Doprava v Salzbursku
Kategória:Doprava vo Viedni
Hlaváčiková ulica

**Hlaváčiková ulica** je ulica v Bratislave, v mestskej časti Karlova Ves. Je pomenovaná podľa rastliny hlaváčik.

Ulica vznikla v roku 1994 v rámci výstavby panelových domov na sídlisku Dlhé diely. Po roku 1996 sa stala jednosmernou od Majerníkovej ulice. Na konci sa spája s Veternicovou ulicou. V súčasnosti ňou prechádza minibusová linka . Z Hlaváčikovej ulice je pekný výhľad na Rakúsko, napríklad na obec Wolfsthal.

## Blízke ulice
* Majerníkova ulica
* Veternicová ulica
* Dlhé diely II.
* Kuklovská ulica

## Galéria

Hlaváčiková 01.jpg
Hlaváčiková 02.jpg
Hlaváčiková 04.jpg
Hlaváčiková 05.jpg


## Referencie

 
## Iné projekty

## Externé odkazy
* Hlaváčiková ulica na mape Bratislavy

Kategória:Ulice v Karlovej Vsi
Deň vďakyvzdania

right|thumb|Prvé vďakyvzdanie, Jean Leon Gerome Ferris (1863–1930)
**Deň vďakyvzdania** je tradičný severoamerický sviatok, ktorý patrí do obdobia dožiniek.

## Pozadie
Korene sviatku sú v 17. storočí. V roku 1621 si po prvý raz sadla za stôl skupinka pútnikov a ďakovala za to, že prežila prvý ťažký rok v Novom svete. Na začiatku tradície bolo 101 pútnikov, ktorí sa iba rok predtým doplavili z Anglicka na lodi Mayflower do Ameriky. Na druhej strane Atlantiku hľadali slobodu pre svoje protestantské, puritánske poňatie náboženstva. Napriek tomu je to v súčasnosti jediný spoločný sviatok všetkých Američanov bez ohľadu na vierovyznanie.

Tradícia vznikla náhodne. Keď sa loď Mayflower blížila k severovýchodným brehom Ameriky, more bolo mimoriadne búrlivé. Hrozilo, že loď napokon nedokáže v rozbúrených vlnách pristáť. Búrka ju odniesla ďaleko od miesta, ktoré si pútnici pôvodne vyhliadli.

Pútnici sa pustili do budovania prvej osady, ktorú dokázali veľmi rýchlo vybudovať. Ťažká a dlhá zima však spôsobila, že polovica osadníkov sa nedožila jari. Ostatných zachránili Indiáni z neďalekej dediny, ktorí priniesli jedlo a kožušiny.
Na jar prišiel k Angličanom Indián Squanto z kmeňa Wampanoag. Daroval im semená kukurice a poradil, ako ich zasiať. Na jeseň ich prekvapila bohatá úroda. Rýchlo sa naučili obchodovať s kožušinami a nájsť kvalitné drevo na stavbu lodí. Nasledujúci rok tak mohli príchod do Nového sveta osláviť veľkou hostinou, na ktorú pozvali aj Indiánov. Im, ale v prvom rade Bohu, ďakovali za prežitie.
Oslavy spojené s modlitbami trvali až tri dni. Hostina bola pod holým nebom, pretože William Bradford, prvý guvernér kolónie Plymouth, pozval až 90 Indiánov. Také množstvo ľudí by sa do jeho dreveného domu nezmestilo. 

Tradícia vďakyvzdania sa udržiavala, ale dlho nemala charakter národného sviatku. Stalo sa tak až v roku 1789, keď prezident George Washington vyhlásil posledný novembrový deň každého roku za Národný deň vďakyvzdania. Spoločne s ním sa oslavovala aj ústava Spojených štátov.

Tretí americký prezident Thomas Jefferson, ktorý bol známy nielen bystrým mozgom, ale aj nečakanými rozhodnutiami, si tento sviatok neobľúbil. Pre veľké hodovanie ho prirovnával ku kráľovským praktikám, ktoré podľa jeho názoru v Amerike nemali miesto.

V roku 1863 poetka Sarah Josepha Hala, autorka povestnej poémy Mary mala malé jahňa, presvedčila Abrahama Lincolna, aby vyhlásil Deň vďakyvzdania za národný sviatok. Navrhla posledný novembrový štvrtok, aby sa nadviazalo na Washingtonovo rozhodnutie. Od roku 1941 sa tento najväčší americký sviatok oslavuje vo štvrtý novembrový štvrtok.

Kategória:Sviatky
Confessio Pentapolitana

**Confessio Pentapolitana** (v plnom znení **Confessio Christianae doctrinae quinque regiarum liberarumque civitatum in Hungaria superiore, Cassoviae, Leutschoviae, Bartahae, Epperiessini, ac Cibinii.**) bolo evanjelické vierovyznanie pre päť východoslovenských miest (Košice, Levoča, Bardejov, Prešov a Sabinov), zostavené v septembri 1549 rektorom bardejovskej školy Leonardom Stöckelom, ktorý bol študentom a priateľom Filipa Melanchtona. Bolo odpoveďou, či obranou na zákon uhorského snemu z roku 1548 v Bratislave, v ktorom kráľ Ferdinand I. vyzval prívržencov učenia Martina Luthera, aby predložili obsah svojho vyznania.

*Konfesia bola vypracovaná v zmysle Augsburgského vyznania (lat. Confessio Augustana) z roku 1530.
*Podľa Lexikonu slovenských dejín bola ústupkom voči katolicizmu, ale ostro namierená proti novokrstencom a iným radikálnym sektám. 
*Podľa Krátkych dejín Slovenska sa päť kráľovských miest viazaných spoluprácou z roku 1483, rozhodlo prijať spoločné vierovyznanie, aby sa očistili od podozrenia zo spájania sa so sakramentármi a anabaptistami. Okrem Confessio Augustano má za základ aj Melanchtonove Loci communes.
*Predložili ho kráľovským komisárom vyslaným Ferdinadom I. 2. augusta 1549, ktorí ho vzali na vedomie. Potvrdil ho aj Ferdinand I., prijali ho Jágerský biskup Anton Verančič a ostrihomský arcibiskup Mikuláš Oláh. Mestám zabezpečil pokoj od vrchnosti.

Konfesia bola zmierlivá voči katolicizmu, ale prísne odsudzovala anabaptistov a iné radikálne sekty.
Zmierlivá politika voči Rímsko katolíkom a nejednotnosť protestantských cirkví, ktorú katolíci na jednaniach s Lutheránmi tendenčne živili bola mylná.

Obrana proti rekatolizácii 16. októbra 1604 v Košiciach sa konalo zhromaždenie zástupcov piatich miest (Pentapolitana) – Košíc, Prešova, Levoče, Sabinova a Bardejova, na ktorom sa zástupcovia dohodli brániť svoju vieru proti rekatolizačným snahám Rímsko katolíkov so zbraňou v ruke.

Neskôr boli nasledovaní aj siedmimi banskými mestami v roku 1559 – Confessio Heptapolitana a 24 mestami zo Spiša (Bratstvo 24 duchovných z kráľovských miest) roku 1569 – Confessio Scepusiana.

## Referencie

## Pozri aj
* Augsburské vyznanie
* Confessio Heptapolitana
* Confessio Scepusiana

## Zdroje

* 
* 

Kategória:Kresťanské kréda
Kategória:Luteranizmus
Kategória:Dejiny Slovenska
Kategória:Dejiny Košíc
Dožinky

[thumb|Dožinky (Okrężne) v [Powiat sandomierski|Sandomierz. 1841]]

**Dožinky** alebo zastarano **obžinky** (obidva výrazy môžu byť mužského rodu alebo ženského rodu) sú slávnosť na ukončenie žatvy. V mnohých európskych aj mimoeurópskych krajinách má dodnes náboženský charakter, u nás ho stratili v 20. storočí. Slávnosť môže zahŕňať odváženie posledného snopu z poľa, odovzdanie dožinkového venca a prianie (vinšovanie) hospodárovi. Potom nasledovala hostina s hudbou a tancom, kde sa tí najbližší stretli pri jednom stole a hudbu hral miestny hudobník. Niekedy ľudia vyšli von do záhrady a tancovali s dospelými, dokonca aj deti. Dožinkový veniec sa schovával v hospodárstve do Vianoc alebo až do nasledujúcej žatvy.

## Pozri aj
* Žatva
* Domlatek
* Vinobranie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Dožinky  // Slovenské zvyky a tradície (slovenske-zvyky.webnode.sk)
* dožinky (obžinky)  (ludovakultura.sk)

Kategória:Sviatky
Kategória:Slovanské sviatky
Kategória:Ľudové zvyky
Kategória:Ruské sviatky
Vstrekovanie kvapalného paliva

**Vstrekovanie kvapalného paliva** môže byť:
* Vstrekovanie paliva (zážihový motor)
* Vstrekovanie kvapalného paliva (vznetový motor)
Wielka Krokiew

**Wielka Krokiew** je mostík určený pre skoky na lyžiach nachádzajúci sa v poľských Zakopané. Na mostíku sa každoročne koná podujatie svetového pohára.

## Skoky na Lyžiach 2023
Skoky na lyžiach 2023 sa konali od 13-15 Januára 2023

### Družinový konkurs [[14. január]]
Družinový konkurs sa konal od 16:00 do 19:00. Vyhral ho tým Rakúska Na druhom mieste sa umiestnil tým Poľska a na treťom mieste boli Nemci. 

### Konkurs jednotlivcov [[15. január]]
Konkurs jednotlivcov sa konal tiež od 16:00 do 19:00. Preteky boli počas pretekania prerušované kvôli poveternostným podmienkam. Vyhral ho Nórsky pretekár Granerud H. E. druhý skončil Poľsky skokan Dawid Kubacki a na treťom mieste sa umiestnil Štefan Kraft z Rakúska

## Tribúny pre divákov
Nachádzajú sa tu 6 tribún s toho dva sú pre VIP zónu. 

### Tribúna A
Tribúna A sa nachádza na hore pri Rozhodcovskich kabínach FIS. Lístok na tribúnu stojí okolo 150 Eur.

### Tribúna B
Tribúna B sa nachádza oproti tribúna A na hore. Lístok na tribúnu stojí ako na tribúne A.

### Tribúna C
Tribúna C sa nachádza pod tribúnou A. Lístok na tribúnu stojí ako na tribúne A.

### Tribúna D
Tribúna D sa nachádza oproti tribúne C a pod tribúnov B. Lístok stojí tak isto ako na tribúne A, B, a C,

## Poznámky
#  Ruuskanen pri skoku spadol, a tak skok nemohol byť vyhlásený za rekord mostíka.

## Iné projekty



Kategória:Skokanské mostíky
Kategória:Zakopané
Kategória:Šport v Malopoľskom vojvodstve
Kategória:Stavby v Malopoľskom vojvodstve
Kategória:Skoky na lyžiach v Poľsku
Heini-Klopfer-Skiflugschanze

**Heini-Klopfer-Skiflugschanze** je mamutí mostík určený pre lety na lyžiach nachádzajúci sa v nemeckom meste Oberstdorf. Tento mostík je tretím najväčším mostíkom na svete.

Konštrukčný bod mostíka je na hodnote 185 m, hill size (veľkosť mostíka) na méte 213 m. Rekord mostíka drží fínsky skokan Harri Olli, ktorý v roku 2009 tu skočil 225,5 m.

## Vývoj rekordu mostíka

[thumb|Tabuľa ukazujúca bývalý rekord rekord mostíka [Roar Ljøkelsøy|Roara Ljøkelsøya]]

## Pozri aj
* Schattenbergschanze

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Lyžiarsky klub Oberstdorf 
* Stránka organizačného výboru letov na lyžiach v Oberstdorfe 

Kategória:Skokanské mostíky
Kategória:Skoky na lyžiach v Nemecku
Kategória:Šport v Bavorsku
Kategória:Stavby v Bavorsku