Exegéza

**Exegéza** (po grécky ἐξηγεῖσθαι *vyvádzať von*) je kritické skúmanie akéhokoľvek textu, zvlášť ale náboženského, ako napr. Biblia, Talmudu, Midraša, Koránu atď. **Exegéta** je odborník na exegézu. Samotné slovo *exegéza* znamená vytiahnutie významu daného textu. Niekedy sa chápe ako protiklad k vkladaniu vlastného výkladu do daného textu. Exegéza sa tak snaží o objektívny prístup k textu. V našich podmienkach sa najčastejšie hovorí o **biblickej exegéze**.

## Biblická exegéza

Biblická exegéza sa potom člení na dva prístupy. Prvý z nich je **exegéza zjavená**, ktorá predpokladá, že autori textov boli pri písaní textu inšpirovaní Duchom svätým, a ich slová sú preto Božím zjavením. **Racionálna exegéza** sa zakladá na myšlienke, že autori sami stoja za svojím dielom, a preto sa k textu pristupuje s ohľadom na ich porozumenie.

Medzi hlavné strediská súčasnej katolíckej biblickej exegézy patrí:
*Jeruzalemská škola založená roku 1873 Marie-Joseph Lagrangem
*Pontificio Istituto Biblico v Ríme založený Piom X. roku 1905

## Exegetické metódy

Exegéza (chápaná väčšinou v zmysle exegézy racionálnej) používa na výklad textu a jeho významu najrôznejšie metódy, ktoré v svojej celistvosti umožňujú pochopenie posolstva textu. Väčšinou sa hovorí všeobecne o **historicko-kritickej metóde**, čo je v podstate súhrn niekoľkých metód, ktoré exegétovi pomáhajú odhaliť význam. Metódy zastrešené pod týmto názvom sú 
**kritické*, pretože pristupujú k posvätnému (v prípade Biblie biblickému) textu ako k akémukoľvek inému literárnemu celku, ktorý má svoju históriu a ktorý prešiel dlhými dejinami vzniku a vývoja. 
* *historické*, keďže skúmajú text z hľadiska jeho historického vývoja a predovšetkým z hľadiska významu, aký mal daný text v dobe svojho vzniku. 

Úlohou historicko-kritickej metódy je zistiť, aký význam mal text v okamihu napísania, resp. aké posolstvo ním chcel autor odovzdať. 

Čiastkové metódy sa delia do dvoch skupín na metódy **synchrónne** a metódy **diachrónne**. Synchrónne metódy skúmajú text v jeho terajšej, konečnej podobe, zatiaľ čo diachrónne ho skúmajú z hľadiska jeho vzniku a vývoja, ktorý dnešnej konečnej podobe predchádzal. Zvyčajne sa potom všetky tieto metódy navzájom kombinujú.  

### Synchrónne metódy

* **Jazyková a [[syntax|syntaktická]] analýza** uskutočňuje rozbor štruktúry textu, použitého výberu lexikálnej zásoby a gramatiky jazyka, spojenie prvkov textu (usporiadanie jednotlivých viet), použité štylistické figúry (personifikácia, irónia, hyperbola, apod.), stavby a členenia textu.
* **[[Sémantika|Sémantická]] analýza** sa zaoberá významom jednotlivých slov či väčších vetných celkov. Snaží sa zachytiť pole významov jednotlivých termínov a podľa kontextu určiť konkrétny význam použitých termínov v danom texte. 
* **Naratívna analýza** študuje text z hľadiska výpravného, jeho dynamiku, vzťahy medzi jednajúcimi postavami a zmenu situácie. Významným bádateľom v tomto smere je napr. Vladimír Propp a jeho podrobná naratívna analýza ruských ľudových rozprávok. 
* **Pragmatická analýza** skúma cieľ, aký chcel autor dosiahnuť. Text môže mať funkciu informačnú (prenos informácií), konatívnu (prosba/príkaz, snaha podnietiť čitateľa priamo k nejakému konaniu), emotívnu (vyjadrenie vlastných pocitov), poetickú a pod. Každá z týchto funkcií môže byť vyjadrená viacerými spôsobmi, v závislosti okrem iného od autority autora textu a od konkrétnej situácie. 
* **Analýza [[literárny druh|literárnych druhov]]** sa zaoberá použitým literárnym druhom textu. Literárny druh závisí od kultúry, ktorá ho vytvorila a používa vždy na nejakú konkrétnu, inštitucionalizovanú a opakujúcu sa situáciu (tzv. Sitz im Leben). Správne určenie literárneho druhu textu je podmienkou pochopenia zámeru a posolstva autora. Táto metóda je veľmi príbuzná štúdiu foriem.

### Diachrónne metódy

* **Literárna analýza** skúma, nakoľko je daný text jednotný a v prípade nejednotnosti v ňom hľadá použité pramene. Hlavné úlohy literárnej kritiky sú dva: vymedziť začiatok a koniec textovej jednotky a stanoviť mieru jej koherencie čiže súvislosti. 
* **Analýza tradícií** sleduje vývoj jednotlivých tradícií, myšlienok a myšlienkových či náboženských predstáv v čase a naprieč rôznymi textami. 
* **Analýza foriem** sa zaoberá literárnymi formami krátkych textov. Tieto danou kultúrou presne stanovené formy slúžia predovšetkým k lepšiemu šíreniu textu od človeka k človeku.  Tzv. Formgeschichte čiže *dejiny formy* sa podrobne zaoberajú predovšetkým ústnou tradíciou (tradovaním) krátkych textov pred ich písomným zaznamenaním a fixovaním. Táto metóda sa dopĺňa so štúdiom literárnych druhov. 
* **Analýza redakcie** je dôležitá v prípade, že autor textu pri jeho zostavovaní používal staršie pramene. V tomto prípade sa skúma, akým spôsobom do týchto prameňov zasiahol a ako pozmenil či upravil ich pôvodný význam. Úpravy autora sú viditeľné predovšetkým z výberu textov (čo vybral a čo vynechal), z toho, ako vybrané texty zoradil, a aké sú jeho obľúbené (kľúčové) slová a obraty.  

**Doplnkové metódy** - Tieto metódy možno síce aplikovať na text, ale nám o ňom vydávajú len čiastočné informácie a sú často jednostranné. Pokiaľ sú vzaté bezvýhradne, potom môžu byť nebezpečne zavádzajúce. 
* Psychologická analýza
* Sociálna analýza
* Historická analýza (chápe text ako historický prameň) 
* Feministická exegéza

Kategória:Náboženstvo
Kategória:Jazykoveda