Sýrske vojny

**Sýrske vojny** boli sériou šiestich ozbrojených konfliktov medzi dvoma poprednými helénskymi mocnosťami, Seleukovskou ríšou a ptolemaiovským Egyptom, teda dvoma nástupníckymi štátmi ríše Alexandra Veľkého. Vojny prebehli v 3. a 2. storočí pred Kr., presnejšie v rokoch 274 pred Kr. – 168 pred Kr. Hlavným cieľom bolo získanie kontroly nad územím zvaným Koilé Sýria (dnešná južná Sýria, Libanon a Izrael). Tieto konflikty vyčerpali obe strany a urýchlili ich neskorší úpadok a pohltenie Rímskou ríšou a Partskou ríšou. Okrajovo sa o týchto vojnách zmieňujú biblické knihy Machabejcov.

## Prológ
[náhľad|[Bitka pri Ipse, jedna z najväčších v staroveku, zmenila celý antický svet.]]
náhľad|340x340px|Mapa Blízkeho východu: Koilé Sýria je vyznačená žltou farbou.
Územie Koilé Sýrie, rovnako ako Egypta a Perzie, bolo ovládané Macedóniou už za Alexandra Veľkého. Po jeho smrti v roku 323 pred Kr. vypukli vojny diadochov, v ktorých sa Koilé Sýria dostala pod vládu Antigona I. Monofthalma.

V roku 301 pred Kr. využil egyptský kráľ Ptolemaios I. Sótér udalosti okolo bitky pri Ipse, v ktorej koalícia diadochov porazila Antigona, a vojensky obsadil Koilé Sýriu. Hoci sa bitky priamo nezúčastnil, nárokoval si územie ako odmenu. Víťazní spojenci však túto oblasť pridelili Seleukovi I. Níkátórovi, zakladateľovi Seleukovskej ríše. Seleukos, ktorý bol Ptolemaiovi zaviazaný za predchádzajúcu pomoc, sa rozhodol sporné územie zatiaľ neriešiť silou. Napätie však zostalo a po smrti oboch panovníkov (Ptolemaios zomrel v roku 283 pred Kr. a Seleukos bol zavraždený v roku 280 pred Kr.) sa ich nástupcovia okamžite zaplietli do otvoreného nepriateľstva.

## Vojny
 
### Prvá sýrska vojna (274 – 271 pred Kr.)
Prvá sýrska vojna bola prvým priamym vojenským stretom medzi dvoma nástupníckymi štátmi o nadvládu nad východným Stredomorím. Proti sebe stáli egyptský kráľ Ptolemaios II. Filadelfos (spolu so svojou manželkou Arsinoé II.) a seleukovský panovník Antiochos I. Sótér.

#### Predohra a vnútorná nestabilita
Vojne predchádzal pokus o strategické obkľúčenie Egypta, tzv. „kliešťový manéver“. Antiochov zať a Ptolemaiov nevlastný brat, Magas z Kyrény, zaútočil na Egypt zo západu (z Kyrenaiky), zatiaľ čo Antiochos I. pripravoval ofenzívu z východu. Magas však musel postup zastaviť kvôli vzbure libyjských nomádov vo svojom zázemí. Ptolemaios II. nemohol situáciu okamžite využiť na protiútok, pretože v rovnakom čase čelil nebezpečnej vzbure 4 000 galských žoldnierov (Galaťanov), ktorých musel nechať zlikvidovať na pustom ostrove v delte Nílu.

#### Priebeh konfliktu
V roku 274 pred Kr. prešiel Ptolemaios II. do ofenzívy a vpadol do seleukovskej Sýrie. Antiochos I. útok odrazil a pripravil rozsiahlu odvetnú inváziu do Egypta. Ohrozenie bolo natoľko vážne, že Ptolemaios II. a Arsinoé II. sa osobne odobrali do strategického pohraničného mesta Pélousion, aby dohliadli na obranné línie a organizáciu vojska. Arsinoé II. sa v tomto období prejavila ako mimoriadne schopná organizátorka a podľa niektorých prameňov priamo ovplyvňovala vojenskú stratégiu.

Antiochova protiofenzíva však stroskotala na logistických a ekonomických problémoch. Extrémne náklady na vojnu vyvolali v Babylonii hospodársku krízu, ktorú dokumentujú dobové astronomické denníky. Armádu navyše zdecimovala náhla epidémia moru. V roku 271 pred Kr. bol Antiochos I. nútený od svojich plánov upustiť a stiahnuť sa.

#### Výsledok a územné zisky
Hoci mier uzavretý v roku 271 pred Kr. nepriniesol radikálne prekreslenie hraníc, Egypt z vojny vyšiel ako víťaz. Ptolemaiovcom sa podarilo udržať strategicky dôležitý Damask a definitívne upevniť svoju moc nad fénickým pobrežím, Kilíkiou a Káriou v Malej Ázii. Ptolemaios II. následne využil víťazstvo na propagandistické účely, čo dokladá aj oslavná báseň básnika Theokrita (*Enkómion eis Ptolemaion*), v ktorej vyzdvihuje kráľa ako neprekonateľného vládcu morí a pevnín. 
 
### Druhá sýrska vojna (260 – 253 pred Kr.)
Druhá sýrska vojna bola pokračovaním mocenského zápasu medzi ptolemaiovským Egyptom a Seleukovskou ríšou. Proti starnúcemu Ptolemaiovi II. stál mladý a energický Antiochos II. Theos, ktorého tentoraz netradične podporil Rhodos, hoci ten zvyčajne stál na strane Egypta.

#### Predohra a vzbury v zázemí
Vojne predchádzala tzv. Chremónidova vojna (267 – 261 pred Kr.), ktorá oslabila egyptský vplyv v Grécku. Situáciu skomplikovala vnútorná kríza v ptolemaiovskom rode: proti otcovi sa vzbúril jeho najstarší syn a vtedajší spoluvládca Ptolemaios, známy ako „Ptolemaios Syn“. Našiel podporu v Miléte, kde sa moci zmocnil tyran Timarchos, a na ostrove Samos. Vzbura však bola rýchlo potlačená; po jari roku 259 pred Kr. sa Ptolemaios Syn už v oficiálnych egyptských záznamoch neobjavuje, čo znamená jeho odstránenie z následníctva.

#### Námorné porážky Egypta
Hlavným dejiskom vojny boli Egejské more a pobrežie Malej Ázie. Egyptská flotila, dlhodobo považovaná za neporaziteľnú, utrpela dve vážne rany:
* Bitka pri Efeze (cca 258 pred Kr.): Egyptský nauarchos Chremónides podľahol rhodskému loďstvu, v dôsledku čoho Egypt dočasne stratil strategický Efez.
* Bitka pri Kose (255 pred Kr.): Egyptský nauarchos Patroklos utrpel drvivú porážku od macedónskeho kráľa Antigona II. Gonata, ktorý v tomto konflikte podporoval Seleukovcov. Táto porážka znamenala faktický koniec ptolemaiovskej námornej hegemónie nad gréckymi ostrovmi.

V Malej Ázii využil situáciu Antiochos II. a znovudobyl územia v Kilíkii, Pamfýlii a Iónii vrátane Milétu a Samasu, ktoré Seleukovci stratili v predchádzajúcom konflikte.

#### Mier a dynastická pasca
Vojna skončila v roku 253 pred Kr. diplomatickým zmierom, ktorý bol spečatený politickým sobášom. Antiochos II. si vzal za manželku dcéru Ptolemaia II., Bereniku, prezývanú Ferneforos („Prinášajúca veno“).

Tento mier však v sebe niesol zárodok ďalšej vojny. Antiochos II. musel kvôli Berenike zapudiť svoju prvú manželku Laodiku I. a zbaviť jej deti následníctva. Po smrti Ptolemaia II. (246 pred Kr.) sa však Antiochos vrátil k Laodike, čo vyvolalo tragickú reťaz udalostí: Laodika nechala Antiocha aj Bereniku s jej malým synom otráviť. Táto potupa egyptskej princeznej viedla k okamžitému vypuknutiu *tretej sýrskej vojny*, známej aj ako „Laodikejská vojna“.
 
### Tretia sýrska vojna (246 – 241 pred Kr.)
Tretia sýrska vojna, v starogréckych prameňoch označovaná aj ako „laodikejská vojna“ (), bola vyvrcholením dynastických sporov medzi ptolemaiovským Egyptom a Seleukovskou ríšou. Proti sebe stáli noví panovníci oboch ríš: egyptský kráľ Ptolemaios III. Euergetés a formálne len 19-ročný Seleukos II. Kallinikos, za ktorého však fakticky vládla jeho matka Laodika I..

#### Príčina: Dynastická tragédia v Antiochii
Bezprostrednou príčinou vojny bolo porušenie mierovej zmluvy z roku 253 pred Kr. Seleukovský kráľ Antiochos II. Theos sa po smrti Ptolemaia II. vrátil k svojej prvej manželke Laodike I. a zapudil egyptskú princeznú Bereniku. Krátko nato však Antiochos II. v Efeze náhle zomrel – pravdepodobne ho otrávila Laodika, ktorá následne nechala v Antiochii zavraždiť aj Bereniku a jej malého syna, ktorý mal byť zákonným nástupcom trónu.

#### Ptolemaiov bleskový útok
Ptolemaios III. vtrhol do Sýrie, aby pomstil svoju sestru. V prístave Seleukeia Pieria aj v samotnej Antiochii ho nadšene vítali Berenikini stúpenci. Po príchode do mesta však zistil, že Berenika je už mŕtva. Ptolemaios využil moment prekvapenia a bez väčšieho odporu obsadil Sýriu, Mezopotámiu a Kilíkiu. Do správy dobytých území dosadil svojich generálov, medzi nimi aj Xanthippa, známeho veliteľa z púnskych vojen.

Už v prvej polovici roka 245 pred Kr. sa však Ptolemaios III. musel nečakane vrátiť do Egypta. Dôvodom bola prvá zaznamenaná domorodá vzbura v delte Nílu v ptolemaiovskej histórii, ktorú vyvolalo vysoké zdanenie a sociálna nerovnováha spôsobená nákladmi na vojnu. Kráľ sa vrátil s nesmiernou korisťou, čím si vyslúžil prídomok *Euergetés* (Dobrodinec), no stratil možnosť definitívne doraziť seleukovskú moc.

#### Seleukovská protiofenzíva a Egejské more
Seleukos II. využil kráľov odchod a znovu získal Babyloniu. Boje pokračovali aj v Egejskom mori. Egyptská flotila pod velením Ptolemaia Andromachovho (pravdepodobne nemanželského syna Ptolemaia II.) dobyla pobrežie Trákie a Efez, no neskôr utrpela porážku od macedónskeho kráľa Antigona II. Gonata pri ostrove Andros. Ptolemaios Andromachou bol nakoniec zavraždený vlastnými vojakmi v Efeze.

#### Výsledok a vrchol ptolemaiovskej moci
Mier uzavretý v roku 241 pred Kr. bol pre Egypt mimoriadne výhodný. Ptolemaiovská ríša sa stala najmocnejším štátom helenistického sveta. Egypt získal:
* Strategický prístav Seleukeia Pieria, čím kontroloval obchodné cesty zo strednej Ázie.
* Trvalú prítomnosť na pobreží Trákie a v Malej Ázii.
* Dominanciu nad väčšinou východného Stredomoria.

Naopak, Seleukovská ríša sa po vojne ocitla v rozvrate. Satrapie v Baktrii a Parthii sa fakticky osamostatnili, čím sa začal proces nezvratného úpadku seleukovskej moci na východe.
 
### Štvrtá sýrska vojna (219 – 217 pred Kr.)
[náhľad|[Antiochos III. Veľký|Antiochos III. Veľký (Megas)]]
Štvrtá sýrska vojna bola prvým veľkým stretom novej generácie vládcov: ambiciózneho seleukovského kráľa Antiocha III. a egyptského panovníka Ptolemaia IV. Filopatora. Obaja nastúpili na trón ako približne dvadsaťroční a Antiochos si za svoj hlavný cieľ stanovil obnovu ríše v jej niekdajšom rozsahu, čo zahŕňalo aj znovuzískanie Koile Sýrie.

#### Neúspešný úvod a zrada v ptolemaiovskom tábore
Prvý pokus o ofenzívu podnikol Antiochos III. už v lete roku 221 pred Kr., no narazil na pripravenú egyptskú obranu v údolí Bikáa pod velením Theodota z Aitólie. Seleukovský kráľ musel ťaženie prerušiť, aby potlačil vzburu satrapu v Mezopotámii.

Skutočná vojna vypukla na jar roku 219 pred Kr.. Antiochovi sa vďaka zrade podarilo získať strategický prístav Seleukeia Pieria, ktorý bol v egyptských rukách 27 rokov. Krátko nato k nemu prebehol aj samotný Theodotos, znechutený intrigami na dvore v Alexandrii, a odovzdal mu sýrsku provinciu. Antiochos bleskovo postúpil na juh, ovládol Týros a Ptolemais (Akkon) a do svojej flotily začlenil štyridsať ukoristených egyptských lodí.

#### Egyptská reforma a diplomatické klamstvo
Zatiaľ čo Antiochos upevňoval svoju moc v Palestíne, egyptský minister Sosibius začal v Alexandrii horúčkovité prípravy na obranu. Aby získal čas, predstieral záujem o mierové rokovania a v zime roku 219 pred Kr. uzavrel štvormesačné prímerie. Počas tohto obdobia Ptolemaiovci vykonali radikálnu vojenskú reformu: do armády bolo prvýkrát vo veľkom počte (cca 20 000 mužov) začlenené pôvodné egyptské obyvateľstvo, vycvičené v štýle macedónskej falangy.

#### Bitka pri Rafii (217 pred Kr.)
K rozhodujúcemu stretu došlo 18. júna 217 pred Kr. v bitke pri Rafii (neďaleko dnešnej Gazy). Proti sebe stáli dve obrovské armády (dokopy vyše 130 000 vojakov). Unikátom bitky bol súboj slonov – menšie africké slony Ptolemaiovcov čelili väčším indickým slonom Antiocha III. Hoci indické slony v boji dominovali, egyptská pechota vďaka novým domorodým posilám seleukovskú falangu drvivo porazila.

#### Výsledok a národné prebudenie
Antiochos III. bol nútený ustúpiť do Antiochie. Ptolemaios IV. obnovil ptolemaiovskú správu v Sýrii, no v mierovej zmluve bol prekvapivo zmierlivý: ponechal Antiochovi prístav Seleukeia Pieria, pretože ho považoval za príliš nákladný na obranu.

Víťazstvo pri Rafii však malo pre Egypt osudný vedľajší účinok. Domorodí Egypťania si po úspechu v bitke uvedomili svoju dôležitosť pre štát, čo viedlo k vzostupu nacionalizmu a následne k veľkému domorodému povstaniu v Hornom Egypte, ktoré na dlhé desaťročia rozvrátilo ptolemaiovskú moc.
 
### Piata sýrska vojna (202 – 195 pred Kr.)
Piata sýrska vojna znamenala prelom v dejinách helenizmu. Na rozdiel od predchádzajúcich konfliktov do nej výrazne zasiahli nové mocnosti – Macedónia a vzmáhajúca sa Rímska republika. Hlavnou príčinou vojny bola vnútorná slabosť Egypta po smrti Ptolemaia IV. (204 pred Kr.), kedy sa moci chopili neschopní regenti v mene neplnoletého Ptolemaia V.

#### Tajná dohoda a seleukovská ofenzíva
Koncom roka 203 pred Kr. uzavreli Antiochos III. Veľký a macedónsky kráľ Filip V. tajnú dohodu o rozdelení ptolemaiovských zámorských dŕžav. Na jar 202 pred Kr. vtrhol Antiochos do Koilé Sýrie, čím sa začala piata sýrska vojna. Egyptská diplomacia sa zúfalo obrátila na Rím so žiadosťou o pomoc, no Rimania boli v tom čase plne zamestnaní konfliktom s Filipom V. (druhá macedónska vojna).

#### Bitka pri Paneione (200 pred Kr.)
Po počiatočných úspechoch Antiocha sa egyptskému generálovi Skópovi z Aitólie podarilo v zime 201/200 pred Kr. dočasne získať späť väčšinu Palestíny vrátane Jeruzalema. Rozhodujúci obrat však nastal v lete roku 200 pred Kr. v bitke pri Paneione (pri prameňoch Jordánu). Antiochos III. tu drvivo porazil Skópasa, ktorý sa s 10 000 mužmi stiahol do prístavu Sidón. Po dlhom obliehaní Skópas v roku 199 pred Kr. kapituloval a Sidón sa stal seleukovským.

#### Rímska intervencia a strata dŕžav v Malej Ázii
Kým Antiochos upevňoval moc v Sýrii, Filip V. napádal ptolemaiovské základne v Egejskom mori a Trákii. Rimania po víťazstve nad Filipom vyslali delegáciu k Antiochovi s požiadavkou na vrátenie dobytých miest Ptolemaiovi V. Antiochos však rímskych vyslancov obratne neutralizoval prísľubom mieru s Egyptom a dynastického sobáša. V roku 197 pred Kr. tak Seleukovci nerušene dobyli ptolemaiovskú Kilíkiu, Lýkiu a strategický Efez.

#### Výsledok: Mier z Rafie a sobáš s Kleopatrou
Vojna skončila v roku 195 pred Kr. mierovou zmluvou, v ktorej sa Egypt musel definitívne vzdať všetkých svojich ázijských a európskych dŕžav. Mier bol spečatený v zime 194/193 pred Kr. v Rafii (tzv. „svadba v Rafii“), kde sa Ptolemaios V. oženil s Antiochovou dcérou Kleopatrou I. Syrou.

Tento konflikt znamenal:
* Koniec ptolemaiovskej nadvlády nad Koilé Sýriou a Palestínou (tie sa už nikdy nevrátili pod egyptskú správu).
* Začiatok politickej závislosti Egypta od Rímskej republiky.
* Seleukovskú hegemóniu na Blízkom východe, ktorá však čoskoro narazila na rímske záujmy.

### Šiesta sýrska vojna (170 – 168 pred Kr.)
[náhľad|Lept od holandského umelca [Jan Luyken|Jana Luykena (17. stor.) zobrazujúci rímskeho vyslanca Laenasa, ako kreslí kruh okolo Antiocha IV.]]
Šiesta sýrska vojna bola posledným priamym vojenským konfliktom medzi Ptolemaiovcami a Seleukovcami. Podobne ako predchádzajúca vojna, aj táto prebiehala na pozadí rímskej expanzie (tretia macedónska vojna), ktorá viedla k definitívnemu zániku macedónskeho kráľovstva. Výsledkom vojny bolo potvrdenie Ríma ako rozhodujúceho arbitra v celom východnom Stredomorí.

#### Predohra a prípravy na odvetu
Po smrti Ptolemaia V. Epifana (180 pred Kr.) vládla v Egypte ako regentka jeho manželka Kleopatra I. Po jej predčasnej smrti v roku 176 pred Kr. prevzali regentstvo dvorania Eulaios a Lenaios. Tí okamžite začali pripravovať vojenskú odvetu s cieľom získať späť Koile Sýriu, ktorú Egypt stratil v piatej sýrskej vojne. V roku 175 pred Kr. nastúpil na seleukovský trón energický Antiochos IV. Epifanes, ktorý ptolemaiovskú propagandu sledoval s veľkými obavami a začal pripravovať preventívne opatrenia.

#### Priebeh vojny a seleukovská invázia
Vojna vypukla v roku 169 pred Kr., keď egyptské vojská vyrazili smerom k sýrskym hraniciam. Antiochos IV. však útok nielen očakával, ale bol naň aj lepšie pripravený. Egyptskú armádu zastavil už na hraniciach pri meste Pelusium, ktoré následne obsadil. V Alexandrii vypukla panika, regenti boli zosadení a nahradení Komanom a Kineom.

Antiochos vtrhol do Egypta, obsadil veľkú časť Dolného Egypta vrátane starobylého Memfisu a postupoval na Alexandriu. Mladého kráľa Ptolemaia VI. Filométora (svojho synovca) donútil prijať seleukovské poručníctvo. Alexandria sa však pod vedením mladšieho kráľovho brata Ptolemaia VIII. odmietla vzdať. Antiochos mesto obľahol, no kvôli vnútorným problémom v Sýrii a nečakaným záplavám Nílu sa koncom roka 169 pred Kr. musel stiahnuť. Egyptskí súrodenci (Ptolemaios VI., Ptolemaios VIII. a Kleopatra II.) sa následne zmierili a obnovili spoločnú vládu troch panovníkov.

#### Deň v Eleusíne a rímske ultimátum
Na jar roku 168 pred Kr. Antiochos IV. zaútočil na Egypt znova a súčasne nechal obsadiť Cyprus. Keď sa jeho vojská opäť blížili k Alexandrii, došlo k jednému z najslávnejších diplomatických incidentov staroveku. 

Rímska republika, ktorá práve 22. júna 168 pred Kr. definitívne porazila Macedóniu v bitke pri Pydne, vyslala do Egypta posolstvo vedené Gaiom Popilliom Laenasom. Stretli sa na alexandrijskom predmestí Eleusína. Laenas bez pozdravu podal Antiochovi písomné rímske ultimátum, ktoré žiadalo okamžitý odchod z Egypta a Cypru. Keď Antiochos požiadal o čas na poradu s radcami, Laenas palicou opísal v piesku okolo kráľa kruh a vyhlásil: *„Skôr než prekročíš tento kruh, daj mi odpoveď pre rímsky senát.“*

Šokovaný Antiochos, vedomý si osudu macedónskeho kráľa Persea, ultimátum prijal. 30. júla 168 pred Kr. (podľa demotických prameňov) opustil Egypt.

#### Výsledok a rímska hegemónia
Šiesta sýrska vojna potvrdila totálny úpadok oboch helenistických ríš. 
* Egypt sa od tohto momentu stal faktickým rímskym protektorátom.
* Seleukovská ríša bola ponížená a zastavená v momente svojej najväčšej územnej expanzie.
* Rím sa stal nespochybniteľným pánom východného Stredomoria bez toho, aby v tejto vojne musel nasadiť jedného vojaka.
 
## Dôsledky a historický význam vojen
Sýrske vojny, trvajúce s prestávkami viac než jedno storočie, zásadne zmenili politickú mapu starovekého sveta. Hoci Egypt v poslednom konflikte vďaka rímskemu zásahu neprišiel o formálnu nezávislosť, obe helenistické veľmoci boli týmito vojnami smrteľne vyčerpané.

* **Ptolemaiovský Egypt:** Kráľovstvo stratilo takmer všetky svoje zahraničné dŕžavy v Malej Ázii, Trákii a Levantii. Po „dni v Eleusíne“ sa Egypt dostal pod priamy politický vplyv Rímskej republiky, z ktorej sa stal postupne faktický vazalský štát. Neustále vojnové výdavky viedli k devalvácii meny a drastickému zvyšovaniu daní, čo vyvolalo vlnu nacionalistických domorodých povstaní (najmä v Hornom Egypte) a trvalú nestabilitu ptolemaiovskej moci.

* **Seleukovská ríša:** Hoci Antiochos III. a Antiochos IV. dosiahli v neskorších vojnách vojenské úspechy, ríša nebola schopná udržať kontrolu nad obrovským územím. Krátko po skončení sýrskych vojen stratili Seleukovci kontrolu nad východnými provinciami (Média, Perzia), ktoré ovládli Parti pod vedením Mithradata I. Vnútorne rozvrátený štát, paralyzovaný nekonečnými dynastickými spormi o trón, sa nakoniec stal obeťou rímskych výbojov na západe a partských na východe.

Z dlhodobého hľadiska sýrske vojny vytvorili mocenské vákuum na Blízkom východe, ktoré umožnilo mocenský vzostup Ríma. Helénistické monarchie, ktoré sa namiesto spojenectva proti spoločným nepriateľom navzájom vyčerpali, uvoľnili cestu rímskej nadvláde nad celým Stredomorím.

## Referencie

## Pozri aj
* Ptolemaiovci
* Seleukovská ríša
* Helenizmus
* Diadochovia

Kategória:Ptolemaiovci
Kategória:Seleukovci
Kategória:Dejiny Sýrie
Kategória:Dejiny Egypta
Kategória:3. storočie pred Kr.
Kategória:2. storočie pred Kr.