Obsedantno-kompulzívna porucha

**Obsedantno-kompulzívna porucha** (v slovenčine zriedkavejšie aj **obsesívno-kompulzívna porucha**; v súčasnej angličtine: *obsessive-compulsive disorder* – skratka **OCD**) je duševné ochorenie charakteristické vtieravými myšlienkami a nutkaním na rôzne úkony. Postihnutému vtieravé myšlienky (obsesie) spôsobujú úzkosť, ktorej sa snaží zbaviť vykonávaním rôznych úkonov (kompulzie). Tieto úkony postihnutý sám považuje za nezmyselné alebo nesprávne, no podvoľuje sa im, aby sa zbavil napätia a úzkosti spôsobených obsesiami a to až do takej miery, že postihnutému zasahujú do bežného života. Postihnutí si môžu mylne myslieť, že sú za obsesie zodpovední a že to svedčí o ich šialenosti, čo vedie k strachu z nepochopenia či výsmechu a nevyhľadaniu lekára. Najlepšie šance na vedenie kvalitného života spočívajú vo vyhľadaní odbornej pomoci, pretože OCD nie je vyliečiteľné, no je liečiteľné a postihnutí môžu viesť kvalitný život porovnateľný so zvyškom populácie.

## Príznaky
Obsesie majú formu nežiaducich, často opakovaných myšlienok či obrazov, ktoré postihnutému spôsobujú úzkosť. Zatiaľ čo bežní ľudia môžu mať rovnaké myšlienky ako tí postihnutí OCD, ľudia s OCD ich nesprávne interpretujú ako katastrofické alebo ohrozujúce. Namiesto toho, aby sa im naďalej nevenovali ako ostatní, si ľudia s OCD často spájajú obsah týchto vtieravých myšlienok so svojou osobou, túžbami alebo identitou. Vzhľadom na to, že tieto myšlienky nie sú príjemné, spôsobujú napätie a úzkosť. Medzi časté typy obsesií patrí strach z kontaminácie a nečistoty, posadnutosť symetriou a perfektným uložením vecí, myšlienky týkajúce sa tabuizovaných tém (napríklad sexu či náboženstva) či agresívne myšlienky týkajúceho sa iných, či samého seba. Typy obsesií, ktoré sa postihnutému vtierajú do hlavy, sa môžu v priebehu času meniť, keďže obsesie sa často týkajú tých oblastí, na ktoré jednotlivcovi v danom čase záleží (napr. rodič môže mať vtieravú myšlienku, že ublíži svôjmu dieťaťu).
náhľad|Opakovaná kontrola vypnutia plynu je príkladom kompulzie.
Kompulzie sú úkony, konanie alebo rituály, ktoré postihnutý vykonáva v reakcii na úzkosť spôsobenú obsesiou. Vykonanie takéhoto úkonu z krátkodobého hľadiska postihnutému prinesie úľavu, no z dlhodobého hľadiska len posilní pôvodnú obsesiu a keď sa tá znovu votrie do mysle, postihnutý znovu pocíti potrebu vykonať kompulzívný úkon. Kompulzie môžu byť buď viditeľné, ako napríklad kontrolovanie zamknutia dverí, alebo neviditeľné, ako napríklad opakovanie špecifickej frázy či počítanie. Medzi časté kompulzívne úkony patrí opakované kontrolovanie vecí, počítanie istého úkonu (napr. krokov), usporadúvanie vecí istým spôsobom či nadmerné umývanie rúk. Pri obsedantno-kompulzívnej poruche postihnutí tieto úkony vykonávajú často a po dlhú dobu (minimálne 1 hodinu denne), čo im spôsobuje problémy v škole, zamestaní či vo vzťahoch. Deti s OCD chcú svoje školské úlohy dokončiť dokonalo. Na racionálnej úrovni ľudia postihnutí OCD vedia, že ich kompulzie nedávajú zmysel, no emočne pociťujú takú úzkosť, že sa týmto nutkaniam radšej poddajú. Problémom totiž nie sú samotné myšlienky, ktoré nie sú špecifické len pre ľudí s OCD, ale s nimi spojená úzkosť a strach. Kvôli iracionalite a nezmyselnosti kompulzií ich postihnutí často považujú za divné a hanbia sa za ne, čo im často bráni vyhľadať odbornú pomoc alebo sa niekomu zdôveriť, čo oddaľuje diagnostiku a liečbu. Problémom je aj to, že postihnutí si často neuvedomujú, že ich prejavy sú spôsobené ochorením a nevypovedajú nič zlé o nich, ich osobnosti či túžbach.

## Príčiny
Presná príčina spôsobujúca obsedantno-kompulzívnu poruchu zatiaľ nie je známa, predpokladá sa však súvis s nízkou hladinou sérotonínu u postihnutých osôb, čo je hormón, ktorý nervové bunky využívajú na vzájomnú komunikáciu a ovplyvňuje emócie, náladu a spánok. Aj keď OCD nie je dedičné, jeho prítomnosť u príbuzných môže zvýšiť riziko výskytu. Vplyv prostredia môže tiež zohrať rolu pri nástupe ochorenia, napríklad pokiaľ bol postihnutý jedinec v minulosti šikanovaný, fyzicky alebo sexuálne zneužívaný alebo zanedbávaný. Niekedy môže ochorenie začať po dôležitej životnej udalosti, akou je napríklad pôrod alebo strata blízkeho.

### Behaviorálny model – teória učenia
Podľa teória učenia sa jedinec v istom momente naučil asociovať dovtedy neutrálny podnet s podnetom, ktorý vyvoláva úzkosť. Týmto spojením sa potom reakcia jedinca na podnet vyvolávajúci úzkosť rozšírila aj na neutrálny podnet. Kognitívny model teda predpokladá, že obsesie sú podmienené (naučené) reflexy. Keďže kompulzia dočasne znižuje úzkosť, motivuje jedinca toto správanie opakovať na základe princípu operančného podmieňovania.

Táto teória však nevysvetľuje, prečo si pacienti nespomínajú na spúšťací moment, v ktorom by učenie (asociácia) nastalo. Rovnako tak nevie vysvetliť, prečo sa obsesie vzťahujú na konkrétne témy, ale nie iné. Tiež pomocou nej nevieme určiť pôvod obsesíí, hlavne tých, ktoré sa nevzťahujú k prežitému źivotu pacienta, napríklad obsesie zamerané na symetriu.

### Kognitívny model
Kognitívny model vníma fakt, že väčšina populácie má nechcené vtieravé myšlienky. Zatiaľ čo zdravý jedinec sa však nad týmito myšlienkami nebude pozastavovať, u ľudí s OCD dochádza k nesprávnemu interpretovaniu, resp. hodnoteniu týchto myšlienok ako znaku vysokého rizika pre seba samých alebo ostatných, za ktoré nesú zodpovednosť. Pri liečbe sa tento model zameriava na zmenu presvedčení jedinca, akými sú napríklad zvýšená zodpovednosť. Cieľom je vytvorenie si nového, menej hrozivého myšlienkového modelu pre žitú skúsenosť.

## Diagnostika

Pri určovaní diagnózy ide najčastejšie o rozhovor psychiatra s pacientom, pri ktorom sa skúma dĺžka príznakov, miera úskosti a miera narušenia bežného života. Zisťujú sa pacientove myšlienky, pocity a vzorce správania, ktoré narušujú každodenné aktivity. Použitý môže byť Obsedantno-kompulzívny skríning podľa Zohar-Fineberg, ktorý obsahuje 5 otázok. S povolením pacienta sa môže špecialista spýtať aj blízkych a priateľov. Na vylúčenie iných chôrob môže špecialista vyšetriť aj fyzické symptómy.

V priemere prejde od nástupu príznakov po diagnostiku 7 rokov. Tento priemer je podľa štúdie z roku 2022 vyšší pre starších pacientov ako mladších, čo indikuje, že liečba obsedantno-kompulzívnej poruchy sa zlepšuje. Napriek tomu je toto číslo stále príliš vysoké, keďže pokiaľ medzi nástupom ochorenia a začiatkom jeho liečby prešli viac ako 2 roky, pravdepodobnosť účinnosti liekov proti OCD sa znižuje. Dlhší čas neliečenia OCD je tiež spojený s horšími klinickými príznakmi. Zaujímavosťou je, že úspešná liečba obsedantno-kompulzívnej poruchy nebola predpovedaná vekom, v ktorom ochorenia nastúpilo, ale dĺžkou odkladania liečby. Inými slovami, človek s nástupom OCD vo veku 22 rokov, ktorý začal liečbu v 23 rokoch, má lepšie šance na priaznivý výsledok liečby ako človek, ktorého príznaky začali vo veku 15 rokov a neboli liečené do veku 22 rokov. Ľudia, ktorým sa príznaky objavia skôr majú väčšiu tendenciu odďalovať liečbu, pretože môžu na začiatku príznaky OCD zľahčovať alebo považovať za normálne. Naopak, tí, ktorým sa OCD objaví v neskoršom veku (po detstve alebo adolescencii) vyhľadávajú liečbu skôr.

### Diferenciálna diagnostika

#### Anankastická porucha osobnosti (OCPD)
Obsedantno-kompulzívna porucha (OCD) sa líši od anankastickej poruchy osobnosti (OCPD, iné názvy: obsedantno-kompulzívna porucha osobnosti, anankatiscká psychopatia). Ľudia trpiaci touto poruchou osobnosti síce kladú prílišný dôraz na poriadok a detaily, no ich myšlienky sú ego-syntonické. To znamená, že aj napriek ich patologickému charakteru ich považujú za svoje vlastné a nespôsobujú im úzkosť. Prakticky sa dá povedať, že myšlienky spôsobené anankastickou poruchou osobnosti sú súčasťou ich vlastnej osobnosti, teda dlhodobého modelu správania, prežívania a myslenia. Obsesie OCD sú naproti tomu ego-dystonické, to znamená, že sú v rozpore s myslením jedinca, ktorý ich vníma ako neakceptovateľné. Tento ego-dystnonický charakter je dôvodom, prečo myšlienky pri OCD spôsobujú úzkosť. V prípade diagnostiky a liečby OCD ide však pozitívum, pretože pacient si uvedomuje, že OCD predstavuje poruchu a je tak jednoduchšie ju identifikovať, vyhľadať pomoc a podstúpiť liečbu. Pri ego-syntonických poruchách osobnosti (vrátane anankastickej poruchy osobnosti) je problémom to, že pacient svoje myšlienky a správanie nevníma ako odchýlku od normálu, čo častokrát znemožnuje identifikáciu poruchy a tiež aj jej liečenie, keďže je, narozdiel od OCD, hlboko zakorenená v osobnosti jednotlivca a nie je teda v jeho vnímaní ľahko vnímateľná ako psychická porucha, ako niečo externé. Inými slovami, ľudia s OCD vedia, že ich obsesie sú v rozpore s ich presvedčením, zatiaľ čo ľudia s anankastickou poruchou osobnosti (OCPD) považujú svoje patologické myšlienky za vhodné a správne. Tieto rysy osobnosti im potom spôsobujú problémy v medziľudských vzťahoch, čím sa vyznačujú aj iné poruchy osobnosti. Naproti tomu spôsobuje OCD problémy hlavne človeku, ktorý ním trpí a všeobecne nemá negatívny dopad na iterakciu s ostatnými, ako je to napr. u OCPD.

## Liečba
Obsesívno-komulzívna porucha sa lieči dlhodobo a často celoživotne, pričom úplne vyliečenie je vzácne. Vďaka liečbe sa však pacient naučí s touto poruchou žiť a môže viesť rovnako kvalitný život ako ľudia bez nej, čo dokazuje aj to, že túto poruchu majú mnohé známe osobnosti. OCD sa lieči pomocou liekov, psychoterapiou alebo ich kombináciou. Ľahšie formy OCD sa dajú zvládnuť terapiou bez užívania liekov. Keďže obsedantno-kompulzívna porucha má obdobia zlepšenia a zhoršenia, je možné, že aj po úspešnej liečbe sa bude musieť pacient k liečbe vrátiť.

### Terapia

Z hľadiska terapie sa často využíva typ kognitívnej behaviorálnej terapie (KBT) zvaný Prevencia expozície a reakcie (expozičná liečba). Princípom tejto terapie je, aby bol pacient vystavený situácii, v ktorej sa mu do mysle votrú obsesívne myšlienky, no je mu zabránené vykonať kompulzívny úkon. Pacient je tak postupne vystavovaný podnetu, ktorý mu spôsobuje úzkosť. Časom sa naučí, že napriek cítenej hrozbe v podobe úzkosti mu žiadne skutočné nebezpečenstvo pri danom podnete nehrozí a naučí sa reagovať na podnet primeranejšie, podobne ako ostatní ľudia. Čeliť obsesiám a nevykonať žiadne kompulzie môže byť na začiatku terapie náročné, no postupne je možné úzkosť znížiť alebo odstrániť.

Pri miernej forme OCD ide zvyčajne o 8 až 20 terapeutických sedení v intervale jedno sedenie za týždeň. Alternatívou sú každodenné sedenia trvajúce po dobu 3 týždňov. Okrem toho pacient cvičí aj doma medzi sedeniami. Výhodou KBT oproti liekom je jej dlhotrvajúci efekt aj po ukončení liečby.

Dôležité je, aby rodina jedincovi s OCD nepomáhala s kompulziami a vyhýbavým správaním, uisťovaním alebo zmenou rodinného fungovania. Takéto, i keď dobre mienené správanie rodinných príslušníkov podporuje OCD cyklus (obsesia-úzkosť-kompulzia-dočasná úľava) a je spojené s horšími výsledkami pri terapii i braní liekov, vážnejšími príznakmi a obmedzeným fungovaním v bežnom živote. Pokiaľ je rodina zapojená do terapie, výsledky zvyknú byť lepšie ako pri individuálnej terapii.

### Lieky
Z hľadiska liekov ide o typ antidepresív zvaných selektívne inhibítory spätného vychytávania sérotonínu (SSRI). Tie bránením vychytávania sérotonínu zvyšujú jeho účinok v mozgových synapsiách a zabezpečujú tým chemickú rovnováhu v mozgu. Účinnosť liečby pomocou antidepresív sa hodnotí po 10 až 12 týždňoch každodenného užívania, pričom liečba trvá zvyčajne aspoň rok. Pri liečbe OCD sa používajú vyššie dávky SSRI ako pri klinickej depresii. Vysadzovanie liekov nastáva, pokiaľ výskyt symptómov je nepatrný alebo žiadny. Vysadenie prebieha stupňovito počas niekoľkých mesiacov, aby sa predišlo nežiadúcim účinkom. V prípade nezlepšenia príznakov sa môžu použiť aj antipsychotické lieky.

### Stimulačné a neurochirurgické postupy
V prípade neúspechu terapeutickej a farmakologickej liečby môžu byť použité metódy, ktorými sa mení elektrická aktivita v určitej časti mozgu. Pri transkraniálnej magnetickej stimulácii (TMS) sa neinvazívne zariadenie drži nad hlavou pacieta, pričom magnetické polia stimulujú nervové bunky. Pri hĺbkovej stimulácii mozgu (DBS) sa neurostimulátor a elektródy implantujú do špecifických štruktúr mozgu a následne elektrické impulzy tieto oblasti stimulujú, čo zmierňuje príznaky poruchy.

### Liečba v minulosti
V minulosti sa na liečbu OCD využívala aj psychoanalýza, tento prístup sa však v súčasnosti kvôli nedostatku dôkazov o jeho účinnosti už prevažne nepoužíva. Problém spočíva v tom, že psychoanalýza nemá vplyv na obsesie a kompulzie, teda symptómy OCD. Ak aj pomôže, tak je to spravidla až potom, čo pacient absolvoval kognitívno behaviorálnu terapiu alebo bral lieky, čo potvrdzuje vyššiu účinnosť týchto metód. Keďže obsesie a kompulzie sú v psychoanalýze považované za prejav vnútorných konflitkov v nevedomí, psychoanalýza nabáda pacienta vyhľadať zdroj týchto symptómov vo svojej minulosti, čo vyvoláva väčšiu neistotu a tým zhoršuje OCD. Tiež to neprispieva k vybudovaniu si väčšej tolerancie k neistote. Príkladom škodlivého dopadu psychoanalýzy je napríklad interpretácia obsesií so sexuálnym obsahom ako nevedomých impulzov jednotlivca, čo vedie k stigmatizácii. Zároveň je to protichodné voči súčasnému chápaniu OCD ako duševného ochorenia, za ktorého vznik pacient nemôže niesť zodpovednosť.

## Výskyt a súbežné ochorenia
Podľa štúdie z roku 2020 postihuje obsedantno-kompulzívna porucha v určitej fáze života 1,5% žien a 1% mužov, pričom dlhodobo sa často uvádza aj výskyt u 2–3% populácie bez ohľadu na pohlavie. Ide o jedno z najčastejších duševných ochorení. Konkrétne dáta o výskyte OCD na Slovensku zatiaľ neexistujú.

Pacienti s OCD často trpia aj inými, najmä psychickými ochoreniami (komorbiditami). Ide o úzkostné poruchy (hlavne generalizovaná úzkostná porucha), afektívne poruchy (hlavne klinická depresia), impulzívne poruchy a poruchy užívania návykových látok. Tiež môže ísť o poruchu pozornosti s hyperaktivitou (ADHD) alebo hypochondrickú poruchu.

Nasledujúca tabuľka sumarizuje súbežné ochorenia, ktoré sa vyskytujú u pacientov s OCD. Ide o sumarizačnú štatistiku, ktorá bola vytvorená na základe viacerých jednotlivých štúdii (tzv. metaštúdia). Prevalencie sú udávané ako 95% interval spoľahlivosti.

## Témy OCD obsesií
[náhľad|Jednotlivci s témou náboženstva a morálky môžu mať úzkosť, že pôjdu do [Peklo|pekla. Kompulzívnym úkonom sa potom snažia uistiť, že sa tak nestane.]]
Podstatou obsedantno-kompulzívnej poruchy je prítomnosť vtieravých myšlienok (obsesií) a na nich sa viažucich neutralizačných úkonov (kompulzií). Zatiaľ čo táto štruktúra je prítomná u všetkých ľudí trpiacich touto poruchou, obsahom obsesií môže byť čokoľvek. Obsah obsesií sa častokrát viaže k špecifickým témam (okruhom), pričom je možné zažívať viaceré typy naraz. Typy vtieravých myšlienok sa môžu v priebehu času meniť, keďže obsesie sa často týkajú oblastí, na ktorých jednotlivcovi v danom čase záleží (napr. rodič môže mať vtieravú myšlienku, že ublíži svôjmu dieťaťu, pričom takéto myšlienky nemal, dokým rodičom nebol). Je nemožné zosumarizovať všetky potenciálne témy OCD obsesií, keďže môže ísť o čokoľvek, no výskumom a psychologickou praxou sa ustálili niektoré tematické okruhy. Prejav OCD u jednotlivcov je teda rôzny, i keď štruktúra poruchy je rovnaká (obsesia-úzkosť-kompulzia-dočasná úľava).

Keďže obsah vtieravých myšlienok sa týka prejavu OCD a nie jej samotnej podstaty, tematické okruhy sa oficiálne neklasifikujú ani nediagnostikujú. Napriek tomu má zmysel o tematických okruhoch obsesií (niekedy nazývaných *témy* alebo *typy* OCD) hovoriť. Jednotlivcom to napomáha uvedomiť si, že ich problém nemajú sami. Taktiež im to umožňuje identifikovať svoj problém ako symptóm liečiteľnej poruchy a nie ako znak toho, že by s nimi nebolo niečo v poriadku. Toto je dôležité najmä pri obsesiách s tabuizovanými témami, ktoré sú spoločnosťou odsudzované alebo ilegálne.

Napríklad tematický okruh nemorálnych, samovražedných alebo pedofilných (P-OCD) vtieravých myšlienok sa môže kvôli svojmu obsahu javiť katastrofálne, no v skutočnosti za ním stojí rovnaký princíp obsesie a kompulzie ako pri iných obsahoch vtieravých myšlienok, napr. pri strachu z nečistoty. Poznanie týchto okruhov teda umožňuje jednotlivcovi s OCD uvedomiť si, že za týmito myšlienkami stojí obsedantno-kompulzívna porucha a nie morálna dekadencia, chcenie zomrieť či pedofília. Toto je dôležité, pretože pri tabuizovaných obsahoch vtieravých myšlienok sa jednotlivci zdráhajú vyhľadať odbornú pomoc, obávajúc sa nepochopenia a odsúdenia.

Niektoré tematické okruhy môžu byť tiež náročné na identifikovanie ako symptómu OCD kvôli svojej komlexnosti. Napr. existenčné OCD si môže jednotlivec zmýliť s normálnym „filozofovaním“ a neaplikovať rovnaké postupy zvládania poruchy ako pri iných priamočiarejších typoch obsesií, ktoré už predtým zažil. Vzťahová OCD (R-OCD) je tiež niekedy náročná na identifikovanie, keďže sa môže javiť ako bežné pochybnosti o vzťahu alebo o partnerovi.

Dôležitosť poznania rôznych prejavov OCD je demonštrovaná aj výskummi, v ktorých vtieravé myšlienky s tabuizovaným obsahom vedú k nesprávnej diagnóze u psychológa oveľa častejšie ako vtieravé myšlienky so stereotypným obsahom, napr. symetriou alebo strachom z kontaminácie.

Nasledujúca tabuľka uvádza prehľad známejších tematických okruhov vtieravých myšlienok. Pri absencii slovenských alebo českých matierálov o danej téme obsesií uvádzame voľné preklady anglických názvov.

## Skreslené zobrazenie OCD v médiách
náhľad|Bagatelizácia ochorenia: OCD nie je superschopnosť, ale vyčerpávajúce a život obmedzujúce ochorenie.
Obsedantno-kompulzívna porucha je v médiách zvyčajne zobrazovaná zjednodušene alebo skreslene, čo spôsobuje mylné predstavy väčšinovej spoločnosti o tomto ochorení. Toto môže u ľudí postihnutých OCD spôsobiť, že sa za svoje ochorenia hanbia, cítia trápne alebo majú pocit, že ich problémy nie sú podstatné. Ľudia, ktorí zápasia s tabuizovanými vtieravými myšlienkami môžu mať väčší problém sa so svojím ochorením niekomu zdôveriť a môže ich to viesť k väčšej izolácii a oneskoreniu začatia liečby.

Obsedantno-kompulzívna porucha je v médiách zvyčajne zobrazovaná buď postavami príliš zameranými na čistotnosť alebo majúcich divné zvyky, čo sa využíva na komediálny účel, alebo postavami, ktoré sa kvôli OCD stávajú nebezpečnými jedincami pre spoločnosť.
Príkladom komediálneho typu vyobrazenia OCD je postava detektíva Adriana Monka v americkom televíznom seriáli *[[Monk]]*. Tomu jeho kompulzívne správanie ohľadom čistoty, usporiadavania vecí a strachu z kontaminácie baktériami napomáha pri vyšetrovaní detektívnych prípadov, keďže si všíma veci, ktoré mu neskôr vo vyšetrovaní pomáhajú. Problém takéhoto vyobrazenia spočíva v tom, že obsedantno-kompulzívna porucha je takto vyobrazená ako pozitívna vlastnosť, čo ignoruje fakt, že pre mnohých je OCD vyčerpávajúce a život obmedzujúce ochorenie. Tiež tým priespieva k mylnej predstave, že ľudia trpiaci obsedantno-kompulzívnou poruchou sú len čistotní perfekcionisti, čo nie je pravda.

náhľad|Agresívne nutkavé myšlienky obsedantno-kompulzívnej poruchy nie sú spojené s prejavmi násilia.

Postava sériového vraha Coopera vo filme ''Pasca'' z roku 2024 je príkladom zobrazenia ľudí postihnutých obsedantno-kompulzívnou poruchou ako nebezpečných pre spoločnosť, čo je pre ľudí trpiacich OCD výrazné škodlivejšie ako využitie tohto ochorenia na komediálne účely. V tomto filme detektív zhodnotí, že vrah trpí obsedantno-kompulzívnou poruchou na základe toho, že šoféruje čierne auto a podľa detektíva ľudia s OCD preferujú tmavšie farby, aby zakryli špinu a vyzerali čistejšie. Nielenže táto replika nesúvisí s dejom filmu, ale takisto spája obsedantno-kompulzívnu poruchu s vraždou, pričom Cooperové kompulzie nemajú nijakú súvislosť so zabíjaním. Tento prípad poukazuje na to, že spoločenská mienka o ľudoch so psychickými ochoreniami ako o šialencoch často pochádza z médií a nie je založená na faktoch. Výskum ukazuje, že ľudia s psychickými ochoreniami majú v skutočnosti väčšiu pravdepodobnosť stať sa obeťou násilia ako páchateľom.

## Staršie názvy OCD
OCD môže nazývať aj ako obsedantno-nutkavá porucha; staršie: obsesívno [alebo obsedantno]-kompulzívna neuróza, nutkavá neuróza, obsedantná neuróza, obsesívna neuróza, anankastická neuróza.

## Referencie

## Externé odkazy
* Rozhovor s psychologičkou Mgr. Miriam Pšenákovou o obsedantno-kompulzívnej poruche v relácii Dámsky klub na Jednotke 18. júna 2025 (prvá časť rozhovoru od 12:15 do 24:00, druhá časť rozhovoru od 45:15 do 51:05). Uvedený je aj príklad kompulzívneho učenia sa pred skúškou u študentov.
* Rozhovor s psychiatričkou MUDr. Patríciou Tropek a pacientkou s OCD o obsedantno-kompulzívnej poruche v relácii Teleráno na Markíze 2. septembra 2025. Uvedený je aj príklad vtieravých myšlienok o ublížení dieťaťu u matky.
* YouTube kanál ''OCD and Anxiety'' Nathana Petersona (v angličtine). Vzdelávacie videá o obsedantno-kompulzívnej poruche, vrátane špecifických tém OCD obsesií.

Kategória:F42 Obsedantno-kompulzívna porucha
Kategória:Duševné poruchy