Kostol najsvätejšieho mena Ježišovho pri Largo di Torre Argentina

**Kostol najsvätejšieho mena Ježišovho pri Largo di Torre Argentina** () alebo skrátene **Kostol Ježiša** (tal. *Chiesa del Gesù*) je baroková sakrálna stavba v Ríme. Je materským chrámom jezuitskej rehole.

Kostol je príkladom stavieb, ktorých povesť prekročila nielen hranice mesta, ale aj štátu. Vďaka činnosti jeho zakladateľov sa stal známym takmer na celom svete. Z architektonického hľadiska predstavuje del Gesù vzorový model kostolov postavených v tzv. jezuitskom stavebnom štýle.

## Dejiny stavby
Pôvodne na tomto mieste stával malý farský kostol Santa Maria della Strada. V roku 1542, dva roky po vzniku jezuitského rádu, pridelil pápež Pavol III. rehoľným bratom tento malý kostolík a o sedem rokov nato ho povolil zbúrať, aby na jeho mieste mohol vzniknúť väčší chrám, hodný rastúceho významu rehole. Takmer dvadsať rokov však trvalo vyriešenie rôznych majetkových sporov, kým sa v roku 1568, vďaka mecenášstvu kardinála Alessandra Farnese, začalo so stavbou.

Kardinál Farnese poveril vypracovaním projektu nového kostola renomovaného architekta Giacoma Barozziho. Barozzi (známy najmä pod menom mesta, z ktorého pochádzal, Vignola) sa zhostil úlohy so cťou a vytvoril projekt, ktorý sa svojou koncepciou a architektonickým prevedením stal vzorom mnohých barokových sakrálnych stavieb v Európe.

Pôdorys kostola má tvar latinského kríža s ukončením v podobe apsidy podľa vzoru ranokresťanských bazilík. Vignola, ktorý na stavbe pracoval až do konca svojho života, touto koncepciou vyhovel religióznym požiadavkám zadávateľov stavby. Rádoví stavitelia po Vignolovej smrti stavbu i dokončili a v novembri 1584 vysvätili. Dnešný vzhľad priečelia kostola, otvárajúceho sa do rovnomenného námestia, je výsledkom práce významného talianskeho sochára a architekta druhej polovice 16. storočia Giacoma della Portu, ktorý v diele spojil prvky renesančného a barokového stavebného slohu.

## Architektúra stavby
[vľavo|náhľad|[Baciccio, *Vzývanie baránka*, 1682, freska v apside]]Kostol má v pôdoryse tvar latinského kríža s centrálnou kupolou nad miestom kríženia pozdĺžneho a priečneho ramena. Architektonicky je kostol jednoloďovou stavbou s priečnym transeptom, pričom loď je po bokoch členená na každej strane štvoricou malých kaplniek.

Priečelie kostola, členené horizontálne i vertikálne, zaujme svojím umeleckým stvárnením a prísnou symetrickosťou. Nápadné je najmä horizontálne členenie na dve poschodia oddelené širokým trámom, nesúcim nápis s menom mecenáša stavby. Druhému, nahor sa zužujúcemu poschodiu, ukončenému trojuholníkovitým štítom, dominujú po stranách umiestnené výrazné volúty. Rovnako ako horné tak i dolné podlažie je vertikálne delené pilastrami a stĺpmi.

Tri brány sú od okolitého terénu výškovo oddelené mohutným schodiskom. Nad strednou je reliéfne stvárnený znak jezuitskej rehole. Nad oboma bočnými bránami sú v nikách umiestnené sochy jezuitských svätcov - vľavo svätého Ignáca z Loyoly a vpravo svätého Františka Xaverského.

## Interiér kostola
[vľavo|náhľad|[Baciccio, *Triumf mena Ježišovho*, 1676 - 1679, stropná freska v centrálnej lodi. Umelec poňal strop ako jednoliaty priestor bez okrajového rámca - postavy akoby prečnievali cez obkladanú klenbu chrámu; vzniká tak ilúzia otvorenej oblohy s víziou nebeských zástupov oslavujúcich Ježišovo meno, pričom zatratené duše sa rútia do tmy]]Ešte väčší duchovný a umelecký zážitok získa návštevník v interiéri kostola. Monumentálna výzdoba je reprezentovaná predovšetkým impozantnými stropnými freskami, patriacimi k vrcholným prácam neskorobarokovej sakrálnej výmaľby.

Pôvodne bolo interiérové vybavenie ako aj výzdoba kostola strohé a jednoduché. Dnešná, honosnosťou hýriaca baroková výzdoba, tvorená dokonalou súhrou rôznofarebných mramorov, štukatúry, zlatenia, fresiek a sôch, už neposkytuje predstavu a jednoduchej dekorácii interiéru v čase vzniku stavby.

### Stropné fresky
V druhej polovici 17. storočia bolo rozhodnuté o novom vybavení interiéru. Zámerom predstaviteľov rehole bolo urobiť na návštevníkov kostola dojem a súčasne virtuóznym spôsobom vzdať hold vykupiteľskému dielu Ježiša Krista. Vďaka doporučeniu slávneho sochára a architekta Gian Lorenza Berniniho fascinujúcu freskovú výzdobu klenieb vytvoril jeho priateľ Giovanni Battista Gaulli, známy i pod menom Baciccio. Fresky - *Vzývanie baránka* (v apside), *Triumf mena Ježišovho* (v centrálnej lodi), *Anjelský cyklus* (v kupole) a *Apoteóza svätého Ignáca* (nad svätcovým oltárom v ľavom transepte) -, fascinujúce svojou dynamickosťou a priestorovou iluzívnosťou, priniesli umelcovi nehynúcu slávu.

Baciccio začal na výzdobe pracovať v roku 1672. Ako prvá vznikla freska v kupole zachytávajúca umelcovu predstavu o raji. Nebeská scéna predstavuje postavy ohlasujúce Kristov príchod - starozákonných prorokov, podávajúcich správu o Ježišovom diele a štyroch evanjelistov ako i štyroch učiteľov cirkvi, ktorí Ježišovo dielo vykladali.

Témou fresky na strope hlavnej lode je oslava Ježišovho mena a velebenie jeho spásneho diela: pred jeho slávou padá na kolená celý vesmír - a záleži na každej bytosti, či bude spasená. Všetci, ktorí mu uverili budú zachránení; tí, ktorí sú ovládaní hriechom budú zatratení (ožarujúce Božie svetlo ich oslepuje). Scéna dýcha svojou dramatičnosťou.

Jej protipólom je freska *Vzývanie baránka* z roku 1682 v apside kostola, kde pohľad na mystického Baránka, sprevádzaného anjelmi, navodzuje atmosféru pokoja a harmónie.

Najmladším dielom je freska nad oltárom svätého Ignáca, ktorá pochádza z roku 1685.

Okrem freskovej výmaľby súčasťou maliarskej výzdoby sú štukatérske práce a alegorické sochy Antonia Raggiho a Leonarda Retiho.

### Kaplnky
Súčasťou centrálnej lode je osem postranných kaplniek (po štyroch na každej strane). Vľavo sú to kaplnky (smerom k hlavnému oltáru): ***Kaplnka svätého Františka Borgiu*** (*Capella di S. Francesco Borgia*) so stropnými freskami zachytávajúcimi výjavy martýria apoštolov svätého Petra a svätého Pavla (autor Niccolò Circignani), ***Kaplnka Svätej rodiny*** (*Capella della Sacra Famiglia*) s freskovou výzdobou zachytávajúcou udalosti pred Kristovým narodením a z jeho najranejšieho detstva (*Nebeské slávnosti narodenia Krista*, *Zvestovanie pastierom*, *Vraždenie neviniatok*, *Predstavenie Krista v chráme* a *Klaňanie troch kráľov*), ***Kaplnka Najsvätejšej Trojice*** (*Cappella della Santissima Trinità*); tesne pred presbytériom je ***Kaplnka Panny Márie na ceste*** (*Capella di S. Maria della Strada*), ktorá nesie názov kostolíka pôvodne stojaceho na mieste dnešnej stavby.

Prvou kaplnkou na pravej strane je ***Kaplnka svätého Ondreja*** (*Capella di S. Andrea*) s freskami s výjavmi zo života niektorých svätcov, druhou kaplnkou je kaplnka zvaná *Capella della Passione* s lunetovými freskami, ktorých dominantným námetom je utrpenie Krista (*Ježiš v Getsemanskej záhrade*, *Judášov bozk*, *Ecce homo* a i.), nasleduje tzv. ***Anjelská kaplnka*** (*Capella degli Angeli*) so stropnou freskou *Korunovácia Panny Márie*; pred apsidou sa vpravo nachádza ***Kaplnka Najsvätejšieho Srdca Ježišovho*** (*Capella del Sacro Cuore*).

### Oltáre
[right|náhľad|Pohľad do presbytéria kostola s hlavným oltárom od [Antonio Sarti|Antonia Sartiho z rokov 1834 - 1843. Oltárny obraz *Obrezanie Krista* namaľoval Alessandro Capalti]]Okrem hlavného oltára, pochádzajúceho až z 19. storočia, umelecky i historicky hodnotnejšie sú oltáre v transepte kostola. Oba patria prvým svätcom jezuitského rádu - vľavo svätému Ignácovi z Loyoly a vpravo svätému Františkovi Xaverskému. Oltár svätého Ignáca z Loyoly nad hrobom tohto svätca vytvoril v rokoch 1696 - 1700 jezuitský mních Andrea Pozzo. Pôvodná monumentálna socha tohto svätca zo striebra bola dielom francúzskeho umelca Pierra Le Grosa. V roku 1798 však bola socha roztavená; dnešná pochádza z rokov 1803 - 1804 z dielne Antonia Canovu. Pod oltárnou menzou sú v bohato zdobenej bronzovej schránke uchovávané svätcove ostatky. Oltár svätého Ignáca pôsobivo dopĺňajú dve monumentálne alegorické súsošia: po pravej strane *Náboženstvo porážajúce herézu* od Pierra Legrosa a po ľavej *Viera víťaziaca nad modloslužobníctvom* od Jeana-Baptistu Théodona.

Oltár je pozoruhodný i tým, že počas dňa je socha svätého Ignáca ukrytá za oltárnym obrazom, kým podvečer sa obraz pomocou zvláštneho zariadenia odsunie a svätcovu sochu odhalí.

Pravej časti transeptu dominuje oltár sv. Františka Xaverského, vytvorený architektom Pietrom da Cortonom v rokoch 1674 - 1678, s oltárnym obrazom z roku 1679 (dielo Carla Marattu) s námetom svätcovej smrti.

V presbytériu sa okrem hlavného oltára (dielo Antonia Sartiho z rokov 1834 - 1843) s oltárnym obrazom s námetom Kristovej obriezky (autor Alessandro Capalti) nachádza i pomník kardinála a neskoršieho svätca Roberta Bellarmina z roku 1622 od Gian Lorenza Berniniho.

## Iné projekty

## Zdroje
* Ch. Stukenbrock, B. Topper, *1000 mistrovských děl evropského malířství 1300 - 1850*, Slovart, Praha, 2008, ISBN 978-80-7391-129-4
* B. Hitzen-Bohlen, *Řím - umění a architektura*, Slovart, Praha, 2008, ISBN 978-80-7391-061-7
* J. Pijoan, *Dejiny umenia 7*, Tatran, Bratislava, 1990, ISBN 80-222-0122-7
* M. Kitson, *Barok a rokoko*, Pallas, Bratislava, 1972

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka kostola
* Turistický portál Ríma

Kategória:Rímskokatolícke kostoly v Ríme
Kategória:Barokové kostoly v Taliansku
Kategória:Jezuitské kostoly
Kategória:Titulárne kostoly