Prosper Mérimée

**Prosper Mérimée** (* 28. september 1803, Paríž, Francúzsko – † 23. september 1870, Cannes, Francúzsko) bol francúzsky spisovateľ, historik a archeológ.

## Život
náhľad|left|Prosper Mérimée, päťročný, autorka Anne Moreau-mama
Narodil sa ako syn spisovateľa Léonora Mériméeho a spisovateľky, maliarky a portrétistky Anne Moreauovej. Prosper vyštudoval právo a učil sa viaceré cudzie jazyky: arabčinu, ruštinu, gréčtinu a angličtinu. Je jedným z prvých prekladateľov z ruštiny do francúzštiny.

Mérimée si obľúbil mysticizmus, históriu a nadreálnosť. Bol ovplyvnený historickou fikciou popularizovanou Walterom Scottom, psychologickou drámou Alexandra Sergejeviča Puškina a ukrutnosťou.

Po ukončení štúdia práva sa začal venovať literatúre a zároveň vstúpil do služby v administratíve. V roku 1830 sa stal tajomníkom v kabinete grófa d’Argout, rýchlo prešiel funkciami na ministerstve námorníctva a ministerstve obchodu aby sa stal nakoniec generálnym inšpektorom historických monumentov a pamiatok. V tomto úrade pracoval i jeho otec ako tajomník. Funkcia dovoľovala Mériméemu mladšiemu venovať sa literárnej tvorbe.

V tomto období požiadal svojho priateľa z detstva architekta Eugène Viollet-le-Duca aby uskutočnil jednu z prvých rekonštrukcií budov vo Francúzsku. Funkcia inšpektora mu umožňovala cestovať po všetkých regiónoch Francúzska a na Korziku, odkiaľ čerpal námety pre svoje poviedky, novely a romány. V období 18361841 uverejňoval aj správy z týchto ciest.

V období svojho úradu si dopisoval s mnohými antikvármi a odborníkmi na antikvity vo Francúzsku, napríklad s prezidentom „La Société des antiquaires de l’Ouest à Poitiers“(Spolok starožitníkov západu v Poitiers,) Guyom de Chergé. Poitiers je mesto, v ktorom zachránil mnoho pozostatkov, menovite kaplnku/krstiteľnicu sv. Jána ohrozenú demolíciou.
náhľad|left|Portrét Mériméea od Champmartina
V susednom departmente Deux-Sèvres radil architektovi z Niortu Pierre-Théophile Segretainovi pri rekonštrukcii viacerých kostolov. Na svojich inšpekčných cestách sa zastavoval v Niorte, kde okrem iného kreslil svoje obľúbené mačky.

V roku 1841 spolu s jeho priateľkou George Sandovou sa zaslúžil o objavenie slávnej tapisérie *The Lady and the Unicorn* – Dáma a jednorožec – počas ich pobytu v zámku Boussac v regióne Limuzínsko, čo sa považuje za významný počin pre výskum stredovekého umenia. Príbeh vstúpil do histórie aj vďaka jeho literárnemu spracovaniu George Sandovej.

Charles Arnaud, miestny vedec v Niorte, mu daroval šťuku vytvarovanú zo zaváranej Archangeliky, niortskú špecialitu, pri príležitosti nástupu Napoleona III. k moci.

V roku 1844 bol prijatý za člena *l’Académie des inscriptions et belles-lettres* a v tom istom roku do Francúzskej akadémie do kresla po Charlesovi Nodierovi.

Prevezmúc povinnosť a dlhy za svojho priateľa grófa Libriho bol v roku 1852, 4. júla, uväznený v *[[Conciergerie|Consiergerie]] (parížska väznica)* na dva týždne a zaviazaný zaplatiť pokutu tisíc frankov.

Mérimée bol priateľom komtesy de Montijo, neskoršej cisárovnej Eugénie, manželky Napoleona III., ktorej poslal skicu „podľa portrétu od Vélasqueza vo veľkosti 55x40 cm, kúpenú za 8 frankov, vo forme výrezu z väčšej postavy a posúdenú ako originál všetkými znalcami, ktorí sú tu uvedení“.

Keď sa v roku 1853 udialo korunovanie cisárovnej Eugénie, cisárstvo udelilo Mériméemu post staršieho senátora v Senáte. Predtým, v 1844 dosiahol aj titul grand officier a komandér Čestnej légie vo Francúzskej akadémii. Pocty ho postavili do stredu literárneho sveta ako muža, ktorý pracoval štyridsať rokov v archeológii, histórii a románopisectve.

V roku 1853 s stal členom usporiadateľskej komisie na svetovej výstave v Londýne.

Pre pobavenie cisárskeho dvora zostavil svoj slávny Dictée v roku 1857.
Predtým, ako dosiahol úspechy a slávu napísal dve apokryfické diela pod vymyslenými menami autorov:

* 1. 1825 – Divadlo Clary Gazul, španielskej komediálnej herečky, autor Joseph Gazul
* 2. 1827 – Guzla, zbierka dávnych ilýrskych piesní od Hyacintha Maglanovicha

Prvá z publikácií je jedna z najkompletnejších literárnych mystifikácií, ktorá zavrhla romantickú revolúciu vo Francúzsku podnecujúc vtipy, napríklad o zahraničnej romantickej literatúre. Hry však nevyšli ako vhodné pre divadelné uvedenie. Neskôr v roku 1850, Mérimée upravil a uviedol jednu z nich pod názvom La carosse de Saint Sacrament, Voz sv. Sakramentu, hra však nemala úspech.

Mérimée tiež uverejnil pod rúškom anonyma *La Jacquerie, scènes féodales*(Sedliacke povstanie, feudálne scény, (1828) a Chronique du règne de Charles IX (1829) – Kronika panovania Karola IX.
Signoval a uverejnil svoje diela, novely, malé romány, historické epizódy, archeologické zápisky a literárne štúdie v *La revue de Paris* a v *la Revue des deux mondes*, ktoré tvorili mnohé vydania čísiel revuí, buď pod názvami jednotlivých diel alebo pod súbornými názvami zbierok.

Ilustroval knihu kolegu historika Julesa Champfleuryho s názvom les Chats (Mačky) v roku 1869.

Mériméeho skon bol oznámený v r. 1869 oficiálne v Paríži skôr, ako umelec naozaj umrel. Klebetu verejne dementovali v Le Figaro. V roku 1870, keď naozaj skonal, sa práve nachádzal na jednom zo svojich početných kúpeľných pobytov v Cannes. Mérimée trpel na astmu.

Počas Komúny roku 1871 boli jeho dokumenty a knihy v jeho dome v Paríži na rue de Lille 52 zničené požiarom. Románopisec a kritik umenia Louis Edmond Duranty, žiak Champfleuryho, muž portrétovaný Degasom, bol biologickým potomkom Mériméeho.

## La base Mérimée
Je to dátová báza historických objektov vo Francúzsku. Bola nazvaná podľa Prospera Mériméeho ako bývalého generálneho inšpektora historických monumentov. Už v roku 1834 začal tvoriť zoznam francúzskych historických objektov pod názvom « l’Inventaire Général des Monuments et Richesses Artistiques de la France ».(Všeobecný inventár monumentov a pokladov umenia Francúzska.) Databáza bola založená André Malrauxom.
150px|left|Victor Hugo – kresba Prospera Mériméeho

## Kritika
Kritikmi Mériméeho boli Victor Hugo a profesionálny kritik Charles du Bos.

## Dielo
Mérimée sa stal členom krúžku romantických autorov Cénacle a Petit cénacle (súčasť prvého), ktorý sa zúčastnil na vypískaní premiéry hry Victora Huga Hernani. Príbehy, ktoré rozpráva, sú plné tajomna a sú umiestnené často v cudzine, napríklad v Španielsku, Rusku, na Korzike. Jedna z jeho noviel bola inšpiráciou pre libreto opery Carmen. Témy, ktoré si vyberá, ladia s romantickým štýlom: tragické, mystické, historické a horrorové rámce.

### Novely

* *Španieli v Dánsku*, Les Espagnols au Danemark (1825)
* *Žena a diabol*, Une Femme est un diable (1825)
* *Sedliacke povstanie*, La Jacquerie (1828)
* *Rodina Carvajal*, La Famille Carvajal (1828)
* *Kronika panovania Karola IX.*, Chronique du règne de Charles IX (1829)
* *Mateo Falcone* (1829)
* *Vízie Karola, XI.*, Vision de Charles XI (1829)
*  L’Enlèvement de la Redoute (1829)
* *Tamango* (1829
* *Federigo* (1829)
* *Príbeh Rondina*, Histoire de Rondino (1830)
* *Etruská váza*, Le Vase étrusque (1830)
* *Partia triktraku*, La Partie de trictrac (1830)

* *Mozaika*, Mosaïque (1833)
* *Dvojitá nenávisť*, La Double méprise (1833)
* *Duše očistca*, Les Âmes du purgatoire (1834)
* *Venuša z Ille*, La Vénus d’Ille (1837)
* *Colomba* (1840)
* *Arsène Guillot* (1844)
* *L’Abbé Aubain* (1844)
* Carmen (1845)
* *Il Viccolo di Madama Lucrezia* (1846)
* *Dve dedičstvá*, Les Deux Héritages (1850)
* *Modrá izba*, La Chambre bleue (1866)
* *Lokis* (1869)
* *Djoûmane* (1870)

### Dráma
* *Cromwell*,1822, divadelná hra – debut. Nebola uvedená a autor zničil rukopis.
* *Divadlo Clary Gazul*, Le Théâtre de Clara Gazul (1825)
* *La Guzla* (1827)

### Cestopisy
* *Španielske listy*, Lettres d’Espagne (1832)
* *Zápisky z ciest*, Notes de voyages (18351840)

### Eseje
* *Esej o sociálnej vojne*, Essai sur la guerre sociale (1841)
* *Štúdie o rímskej histórii*, Études sur l’histoire romaine (1845)
* *Príbeh Dona Pedra I., kráľa Kastílie*, Histoire de Don Pèdre Ier, roi de Castille (1847)
* *Literatúra v Rusku, Nicolas Gogol*, La Littérature en Russie, Nicolas Gogol (1851)
* *Epizóda z histórieRuska, Chyby Demetriove*, Épisode de l’Histoire de Russie, Les Faux Démétrius (1852)

### Korešpondencia
* *Listy Panizzimu*, Lettres à Panizzi (recueil, date 1856 )
* *Nevydaná korešpondencia*, Une correspondance inédite (octobre 1854février 1863), avertissement de Fernand Brunetière (3ème édition, Calmannn-Lévy 1897 – publiée pour la 1ère fois ds La Revue des Deux Mondes)
* *Diela Mauricea Parturiera*, Ouvrages de Maurice Parturier :
* *Une correspondance inédite de Prosper Mérimée (*supplément littéraire du Figaro des 2, 9, 16 et 23 mars 1929)
* *Mérimée, Listy v Grasset*, Mérimée, Lettres aux Grasset (La Connaissance, 1929)
* *Curiosités sur Mérimée* (Le Figaro Littéraire, 17 octobre 1931)
* *Lettres de Mérimée à la famille Delessert* – préface d’Emile Henriot (Plon, 1931)
* *Upresnenia o Mériméeovi*, Précisions sur Mérimée (La Revue de Paris, des 1er et 15 septembre 1932)
* *Okolo Mériméeho*, Autour de Mérimée (Giraud-Badin, 1932)( Bulletin du Bibliophile, 20 mai 1932)
* *Listy M. Ludoviccovi Vitetovi*, Lettres de M. à Ludovic Vitet (Plon, 1934)
* *Dva listy od P.M. [[George Sandová|George Sandovej]]*, Deux lettres de P. M. à George Sand (Le Divan, juilletseptembre 1935)
* *Listy od P.M. Madame de Beaulaincourt*, Lettres de P. M. à Madame de Beaulaincourt, 18661870 (Calmann-Lévy, 1936)
* *Úvod ku korešpondencii M. Starožitníkom západu*, Introduction aux lettres de M. aux Antiquaires de l’Ouest, recueillies et annotées par Jean Maillon (1937)
* *Correspondance générale Paris* (Le Divan ; le tome VI (18501852) date de 1947)
* *Literárne priateľstvo, Prosper Mérimée a [[Ivan Turgenev]]*, Une amitié littéraire, Prosper Mérimée et Ivan Tourgueniev (Hachette, 1952)

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroje
* 

 

Kategória:Francúzski spisovatelia
Kategória:Francúzski archeológovia
Kategória:Členovia Francúzskej akadémie
Kategória:Romantizmus (literatúra)