Hepacivirus hominis

náhľad|Elektrónový mikrograf HCV, 50 nm
***Hepacivirus hominis*** (do roku 2022: ***Hepacivirus C***, 1989 - 2016: ***vírus hepatitídy C***), tradične nazývaný aj **vírus hepatitídy typu C** (skr. HCV, z angl. *hepatitis C virus*) je druh vírusu. Je pôvodcom hepatitídy typu C. Bol objavený a pomenovaný v roku 1989, a čoskoro bol zaradený do čeľade *[[Flaviviridae]]* a v rámci nej do samostatného rodu, ktorý sa od roku 1996 volá *[[Hepacivirus]]*.náhľad|343x343pixelů|Štruktúra genónu HCV
náhľad|403x403bod|Životný cyklus HCV
náhľad|352x352bod|Prevalencia hepatitídy typu C

## Genóm
Genóm HCV je RNA molekula s pozitívnou polaritou, čiže nastáva okamžitá translácia na ribozóme za vzniku polyproteínu. RNA obsahuje 9600 nukleobáz, vzniknutý polyproteín má cca 3000&nbsp;aminokyselín, ktorý?? je ďalej štiepený proteázami na 3 štruktúrne a 7 neštruktúrnych proteínov. Genóm vírusu HCV má tri oblasti:

# 5´-nekódujúcu oblasť, ktorá obsahuje vnútorné vstupné miesto pre ribozómy (IRES).
# otvorený čítací rámec s 9600 nukleotidmi kódujúcimi prekurzorový polyproteín
# 3´-nekódujúca oblasť, ktorá je významná pri preplikácii HCV.

U HCV podľa úrovní genetickej zhody rozlišujeme:

* genotypy (genetická zhoda 50&nbsp;% - 70&nbsp;%) HCV má 6 genotypov.
* subtypy (genetická zhoda 70&nbsp;% - 80&nbsp;%)
* kvázišpécie (genetická zhoda nad 80&nbsp;%).
V Severnej Amerike a Európe sa vyskytuje genotyp 1 a 3, menej genotyp 2. V severnej a strednej Afrike sa vyskytuje genotyp 4. V južnej Afrike sa vyskytuje genotyp 5. V juhovýchodnej Ázii sa vyskytuje genotyp 6. Genotypizácia HCV bola dôležitá v minulosti (pred zavedením pangenotypických liečiv ako sofosbuvir) kvôli predikcii dĺžky liečby a určeniu pravdepodobnosti trvalej virologickej odpovede (SVR).

## Životný cyklus
Životný cyklus HCV začína naviazaním viriónu na receptor na povrchu cytoplazmatickej membrány. Receptor nie je známy, ako kandidátske molekuly boli navrhnuté:
* tetraspanín CD81
* scavengerový receptor B I (CR B I)
* adhézne molekuly DC-SIGN alebo L-SIGN
* receptor pre lipoproteín s nízkou hustotou (LDL receptor)  

Virión je po naviazaní na receptor internalizovaný endocytózou a uvoľnený v cytoplazme. Nasleduje dekapsidácia, čím sa uvoľní nahý RNA vírusu. Prebehne replikácia a translácia RNA na sieti membrán z neštruktúrnych proteínov a proteínov hostiteľskej bunky, ktorá sa nazýva replikačný komplex, ktorý je lokalizovaný na perinukleárnych membránach v okolí jadra bunky. 

Obalenie nukleovej kyseliny proteínmi (kapsidácia genómu HCV) prebieha v endoplazmatickom retikule a v Golgiho aparáte, čím vznikne nukleokapsid, ktorý sa ako zrelý virion dostáva exocytózou vonku y bunky do medzibunkového priestoru.

## Prenos
*Hepacivirus hominis* sa prenáša parenterálne (krvou prenosné infekcie):

* injekčná aplikácia drog - zdieľané ihly, striekačky a ďalšie parafrenálie potriesnené krvou infikovaného - je nutné používať *harm reduction* metódy: injikovať drogu vždy novou ihlou a striekačkou, použitú ihlu prekryť obalom, použitú strikačku s ihlou vymeniť v harm reduction centre za novú.
* tetovanie a piercing vykonávané za aseptických podmienok
* sexuálny kontakt s HCV-pozitívnou osobou (u sexuálnych praktík, pri ktorých môže dôjsť ku poraneniu a kontaktu s krvou: análny sex, BDSM etc.) HCV sa nepovažuje za sexuálne prenosnú chorobu. Bariérová ochrana (kondóm/pesar) predstavuje dostatočnú ochranu pred HCV.
* pred rokom 1992: prenos pri krvých transfúziách 
* perinatálny prenos z matky na dieťa počas pôrodu
* pravidelná dialýza
* profesionálne riziko expozície HCV: virológovia, lekári, sestričky
* transplantácia orgánov a tkanív infikovaných HCV
* rodinný kontakt s osobou s HCV pri zdieľaní hygienických pomôcok (zdieľané žiletky na holenie, zdieľané holiace strojčeky, zdieľané zubné kefky). 

## Nobelova cena za fyziológiu alebo lekárstvo, 2020
náhľad|407x407bod|Nobelova cena v roku 2020 udelená za objav vírusu hepatitídy typu C
Existenciu neznámeho vírusu, ktorý sa prenášal pri transfúziách, si uvedomil hematológ a vedúci sekcie infekčných chorôb v *National Institute of Health (NIH)* Harvey J. Alter (*1935) už v polovici 70. rokov 20. storočia. Ako dôkaz, že hepatitída mala infekčnú etiopatogenézu, Alter vykonal transfúziu krvi z človeka s hepatitídou šimpanzovi. Pozoroval vývoj hepatitídy u šimpanza. Keďže nešlo o hepatitídu typu A, ani o hepatitídu typu B, nazval ju non-A-non-B hepatitída (NANBH).

Celosvetové úsilie nájsť a opísať vírus spôsobujúci túto hepatitídu bolo náročné hlavne z dôvodu, že vtedy ešte neexistovala polymerázová reťazová reakcia (PCR – *polymerase chain reaction*). Úspešný bol až Michael Houghton, ktorý pracoval pre kalifornskú firmu Chiron Corporation, ktorý z krvi infikovaných šimpanzov izoloval fragmenty DNA, pričom väčšina z nich bola DNA šimpanzov, nie vírusová nukleová kyselina. Pri práci s fragmentami mu pomohol Daniel W. Bradley z Centra pre kontrolu a prevenciu chorôb (CDC - *Centre for Disease Control & Prevention*) v Atlante, ktorý navrhol lepší šimpanzí model na množenie vírusu. Houghtonovi sa podarilo "nájsť ihlu v kope sena" a našiel fragmenty, ktoré patrili vírusu HCV. Tieto fragmenty naklonoval a skúmal, či reagujú s protilátkami izolovanými z infikovaných pacientov. Týmto spôsobom Michael Houghton objavil nový vírus z čelade Flaviviridae, ktorý bol nazvaný vírus hepatitídy C  (HCV). 

Charles M. Rice pôsobiaci na Washingtonovej Univerzite v St. Louis dokázal, že nájdený flavivírus HCV naozaj spôsobuje hepatitítu typu C.  Rice upravil vírus HCV tak, aby skrátil počiatok infekcie a urýchlil nástup hepatitídy. Takto upraveným vírusom infikoval šimpanzov a dokázal, že vírus HCV spôsobuje hepatitídu typu C.

## Referencie

Kategória:Vírusy