open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kyselina 3-metyl-2-oxovalérová

**Kyselina 3-metyl-2-oxovalérová**  alebo **kyselina 2-keto-3-metylvalérová** je intermediát v rozklade izoleucínu. Jej konjugovanou zásadou je **3-metyl-2-oxovalerát** (**2-keto-3-metylvalerát**). Je to izomér kyseliny 2-ketoizokaprónovej.

## Štruktúra
3-metyl-2-oxovalerát obsahuje jedno chirálne centrum, takže môže existovať v dvoch rôznych enantioméroch. 3-metyl-2-oxovalerát vznikajúci z izoleucínu má vždy konfiguráciu *S*.

## Metabolizmus
3-metyl-2-oxovalerát vzniká z izoleucínu transamináciou. Reakciu katalyzuje aminotransferáza rozvetvených aminokyselín, pričom aminoskupina sa prenáša na 2-oxoglutarát za vzniku glutamátu:
: izoleucín + 2-oxoglutarát → 3-metyl-2-oxovalerát + glutamát
3-metyl-2-oxovalerát sa potom premieňa na 2-metylbutyryl-CoA pôsobením dehydrogenázy rozvetvených ketokyselín (BCKDH), ktorá zároveň redukuje NAD<sup>+</sup>. V reakcii sa uvoľňuje oxid uhličitý:
: 3-metyl-2-oxovalerát + NAD+ + CoASH → 2-metylbutyryl-CoA + NADH + H+ + CO2
Ak je aktivita BCKDH komplexu nedostatočná, dochádza k hromadeniu 3-metyl-2-oxovalerátu. Mutácie v génoch, ktoré kódujú tento enzýmový komplex, majú za následok vznik choroby javorového sirupu.

## Referencie

Kategória:Ketokyseliny
Gabriela Gajanová

**Gabriela Gajanová** (* 12. október 1999, Liptovský Mikuláš) je slovenská atlétka, venujúca sa behu na 800 metrov. V súčasnosti je členkou klubu AK ZŤS Martin. 

V roku 2017 na Majstrovstvách Európy v atletike do 20 rokov získala bronzovú medailu za beh na 800 m. Na majstrovstvách Európy v atletike v roku 2024 v talianskom Ríme získala striebro na 800 metrov. Gajanová v roku 2023 na World Athletics Continental Tour v Bellinzone zabehla 800 metrov za 1:58,78, čím prekonala kvalifikačný prah na letné olympijské hry 2024 v Paríži.

## Kariéra
### Juniorská kariéra
Behať začala, keď mala jedenásť rokov. Neskôr začala aj s atletikou a s cezpoľným behom. Svoju prvú bežeckú súťaž Ondrašovskú horičku odbehla v susednej obci Liptovská Ondrašová a aj napriek malým skúsenostiam ju vyhrala.

Gajanová sa na medzinárodnej súťaži prvýkrát zúčastnila v roku 2015, keď na Európskom letnom olympijskom festivale mládeže 2015 v Tbilisi vypadla v prvom kole behu na 400 metrov s časom 57,91 s a nedokázala sa kvalifikovať ani do finále štafety 4 x 100 metrov s časom 49,28. Rok na to získala v gruzínskom Tbilisi na ME v atletike do 17 rokov bronzovú medailu v behu na 800 m s časom 2:09,43 min. V júli 2017 na 24. juniorských majstrovstvách Európy v atletike v talianskom Grossete vyhrala bronzovú medailu v behu na 800 m. Vo finále 800 m behu dosiahla čas 2:07,15 min.. V roku 2018 skončila na MS do 20 rokov v Tampere štvrtá za 2:01,90 a kvalifikovala sa aj na ME v Berlíne, kde vypadla v predkole časom 2:02,57.

### Seniorská kariéra
Na Majstrovstvách Európy v atletike v Ríme vybojovala v júni 2024 striebornú medailu v behu na 800 m s časom 1:58,79 min, čím pre Slovensko získala prvú medailu z tohto podujatia od roku 2018, keď Matej Tóth v Berlíne vyhral striebro v chôdzi na 50 km.

Na Letných olympijských hrách 2024 v Paríži súťažila v behu na 800 metrov. V semifinálovom behu utvorila nový slovenský rekord. Jej čas 1:58,22 však na postup do finále nestačil a obsadila konečné 11. miesto. Na Halových majstrovstvách sveta v atletike 2026 v poľskom meste Toruň obsadila v behu na 800 metrov deviate miesto.

## Referencie

Kategória:Osobnosti z Liptovského Mikuláša
Kategória:Slovenskí bežci na 800 m
Kategória:Pretekári AK ZŤS Martin
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Atléti na Letných olympijských hrách 2024
Glutaronitril

**Glutaronitril** je nitril, ktorého vzorec je C3H6(CN)2. Jeho hydrogenáciou vzniká kadaverín.

Glutaronitril bol testovaný ako kosolvent pre lítiové batérie.

## Metabolizmus
Niektoré baktérie rodu *[[Pseudomonas]]* sú schopné využiť glutaronitril ako zdroj energie. Po analýze metabolizov bolo navrhnuté, že glutaronitril sa mení na 4-kyanobutyramid, kyselinu 4-kyanobutyrovú a nakoniec na kyselinu glutárovú. V procese sa štiepi amoniak.

Glutaronitril sa premieňa napríklad pôsobením alifatickej nitrilázy, ktorá mení nitrily na karboxyláty.

## Referencie

Kategória:Nitrily
Casper Van Dien

**Casper Van Dien** (rod. *Casper Robert Van Dien Jr.*; * 18. december 1968,  Milton, Florida, USA) je americký herec.

## Detstvo a mladosť

Van Dien má holandský pôvod, jeho matka bola učiteľka v materskej škole, a jeho otec bol Veliteľom námorníctva a stíhací pilot. Vo Van Dienovej rodine je dlhá vojenská tradícia. Jeho starý otec bol počas druhej svetovej vojny námorníkom.

## Kariéra

Van Dien účinkoval v niekoľkých menších rolách v rôznych televíznych seriáloch a filmoch. 

V roku 1996 si Van Dien zahral vo filme B*eastmaster III: The Eye of Braxus*. O rok neskôr, si zahral v životopisnom filme *James Dean James Dean: Race with Destiny*, kde stvárnil hlavnú postavu, herca Jamesa Deana. V rovnakom roku si zahral po boku hercov ako Dina Meyer, Denise Richards a Jake Busey vo filme *Hviezdna pechota*. 

V roku 1999 bol obsadený do filmu Tima Burtona, *[[Ospalá diera]]*. O rok neskôr, účinkoval v televíznom seriáli *Titani*, ktorý však nezískal pozitívny ohlas u televíznych divákov. 

V roku 2004 si zahral v sci-fi filme *Dracula 3000* spoločne sa raperom Cooliom a herečkou Erikou Eleniak. 

V roku 2013 Van Dien nahradil herca Matta Mullinsa v druhej sérii webovej série YouTube *Mortal Kombat: Legacy*.

Od roku 2018 účinkoval v televíznom seriáli *All American*.

## Súkromný život

V rokoch 1993 až 1997 bol Van Dien ženatý s Carrie Mitchum, s ktorou má dve deti. Od roku 1999 bola jeho manželkou herečka Catherine Oxenberg, s ktorou bol ženatý až do roku 2015. Majú spolu dve dcéry. Od roku 2018 je Van Dien ženatý s Jennifer Wenger.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Filmoví herci USA
Kategória:Televízni herci USA
Kategória:Osobnosti z Floridy
Kategória:Osobnosti USA holandského pôvodu
Kadaverín

**Kadaverín** je organická zlúčenina, ktorá obsahuje dve aminoskupiny, je to teda diamín. Je to bezfarebný kvapalina s nepríjemnou vôňou. V malom množstve sa nachádza v živých organizmoch, ale zvyčejne je spájaný s hnitím živočíšneho tkaniva. Kadaverín a putrescín sú dôvodom, prečo hnijúce mäso smrdí, avšak kadaverín prispieva i k iným nepríjemným zápachom.

## Metabolizmus
Kadaverín vzniká dekarboxyláciou lyzínu. Reakciu katalyzuje lyzíndekarboxyláza:

: lyzín → kadaverín + CO2

Kadaverín sa dá syntetizovať mnohými metódami, medzi ktoré patrí hydrogenácia glutaronitrilu a reakcie 1,5-dichlórpentánu.

## História
Kadaverín a putrescín prvýkrát opísal berlínsky doktor Ludwig Brieger (18491919) v roku 1885.

## Receptory
U dania pruhovaného bol identifikovaný vysokoafinitný receptor TAAR13c (z anglického *trace amine-associated receptor 13c*, v preklade „receptor asociovaný so stopovo sa vyskytujúcimi amínmi 13c“), ktorý reaguje na kadaverín. Podľa molekulárneho modelovania a dockovacích experimentov sa u ľudí viaže kadaverín na väzbové miesta bielkovín TAAR6 a TAAR8.

## Klinický význam
U niektorých pacientov s poruchami metabolizmu lyzínu sa vyskytuje zvýšená hladina kadaverínu. Zápach, ktorý vzniká pri bakteriálnej vaginóze, je spájaný s kadaverínom a putrescínom.

## Toxicita
Akútna orálna toxicita kadaverínu predstavuje 2 000 mg na kilogram telesnej hmotnosti. Nad koncentráciu 2 000 ppm (180 mg na kilogram telesnej váhy na deň) neboli pozorované žiadne nežiaduce účinky.

## Referencie

## Pozri aj
* Pentolínium
* Pentametónium
* Putrescín

## Zdroj

Kategória:Diamíny
HMS Colossus

**HMS Colossus** môže byť:
* loď britského Kráľovského vojnového loďstva spustená na vodu:
** v roku 1787, pozri HMS Colossus (1787)
** v roku 1803, pozri HMS Colossus (1803)
** v roku 1848, pozri HMS Colossus (1848)
** v roku 1882, pozri HMS Colossus (1882)
** v roku 1910, pozri HMS Colossus (1910)
** v roku 1943, pozri HMS Colossus (1943)
      
## Zdroje
Tribečské podhorie

**Tribečské podhorie** je geomorfologická časť Nitrianskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Leží východne a juhovýchodne od Topoľčian.

## Polohopis
Nachádza sa v strednej časti Podunajskej pahorkatiny a zaberá východný okraj podcelku Nitrianska pahorkatina. Zvlnené územie tvorí prechodné pásmo medzi západne ležiacou rovinatou Nitrianskou nivou a východne situovaným pohorím Tribeč. Západným smerom tak susedí Stredonitrianska niva, časť Nitrianskej nivy, na juhu podcelky Zobor a Jelenec a východne časti Zlatnianske predhorie, Hornonitrianske predhorie, Skýcovská vrchovina a Kolačnianska brázda – všetky patriace pohoriu Tribeč. Západný okraj lemuje niva rieky Nitry, ktorá celú oblasť odvodňuje. Z významnejších prítokov podhorím preteká Vyčoma, Dršňa, Lišňa, Dubnica a Hunták. 

Tribečské podhorie zasahuje do okresu Partizánske v Trenčianskom kraji a okresov Topoľčany a Nitra v Nitrianskom kraji. V dlhom páse je viacero sídiel, z nich najvýznamnejšie sú Klátova Nová Ves, Bošany, Nitrianska Streda, Solčany, Oponice a Horné Lefantovce. 

## Doprava
Od severovýchodu na juhozápad prechádza celým územím cesta II/593, ktorá dopravne obsluhuje všetky tunajšie sídla. Tvorí súbežnú alternatívu k ceste I/64, spájajúcej Partizánske a Nitru nivou rieky Nitry. Súbežne s ňou vedie - mimo územia Tribečského podhoria aj železničná trať Nové Zámky – Prievidza a južným okrajom aj bývalá trať Zlaté Moravce – Lužianky, dnes končiaca v Dražovciach. 

## Chránené územia
Východný okraj s presahmi do podhoria lemuje hranica Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie, z maloplošných území je na južnom okraji chránený areál Huntácka dolina.

## Turizmus
Zvlnené územie na okraji Podunajskej pahorkatiny ponúka vhodné podmienky na nenáročné túry a cykloturistiku. Oblasťou vedie niekoľko cyklotrás a z obcí do blízkych hôr aj značené turistické chodníky. V okolí je viacero atraktívnych pamiatok, napr. Kostol svätého Michala archanjela (Veľký Klíž) či Oponický hrad.

### Značené trasy
*  modro značený turistický chodník:
** z obce Veľký Klíž na Michalov vrch ()
** zo Solčian na Medvedí vrch ()
** z Kovariec na Veľký Tribeč ()
** z Horných Lefantoviec na Pusté
** z Podhorian na Hôrku a do Sedla pod Žibricou
*  zelená značka z Oponíc na Oponický hrad
*  žlto značený chodník:
** z Klátovej Novej Vsi na Javorový vrch ()
** z Podhorian na Zobor ()

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Nitrianska pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Nitrianska pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Turistická značkovaná trasa číslo 8166

**Turistická značkovaná trasa číslo 8166** je krátka žltá trasa v Dolnomoravskom úvale a Chvojnickej pahorkatine, ktorá začína v Skalici na želebičnej stanici a končí na námestí v Skalici. Dĺžka trasy je 11 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.

## Priebeh trasy

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

8166
Glutarylkoenzým A

**Glutarylkoenzým A** (**glutaryl-CoA**) je intermediát v metabolizme lyzínu, hydroxylyzínu a tryptofánu. Je to tioester glutarátu a koenzýmu A.

## Metabolizmus
Glutaryl-CoA vzniká z 2-oxoadipátu pôsobením dehydrogenázy 2-oxokyselín, ktorá zároveň redukuje NAD<sup>+</sup>. Počas reakcie sa molekula viaže na koenzým A a uvoľňuje sa oxid uhličitý:

: 2-oxoadipát + NAD+ + CoASH → glutaryl-CoA + NADH + H+ + CO2

U ľudí sa následne glutaryl-CoA premieňa na glutakonyl-CoA a krotonyl-CoA. Tieto reakcie (dehydrogenácia a dekarboxylácia) sú katalyzované jedným enzýmom, glutaryl-CoA dehydrogenázou. Glutakonyl-CoA, ktorý vzniká v procese, ostáva viazaný na enzým a potom dochádza k jeho dekarboxylácii. V procese sa redukuje FAD:

: glutaryl-CoA + FAD → glutakonyl-CoA + FADH2

: glutakonyl-CoA → krotonyl-CoA + CO2

Baktéria *[[Desulfococcus multivorans]]* obsahuje enzým, nedekarboxylujúcu glutaryl-CoA dehydrogenázu, ktorý katalyzuje len prvý krok reakcie (teda proces sa zastaví u glutakonyl-CoA, bez dekarboxylácie).

## Referencie

Kategória:Tioestery koenzýmu A
2-metyl-3-hydroxybutyrylkoenzým A

**2-metyl-3-hydroxybutyrylkoenzým A** (**2-metyl-3-hydroxylbutyryl-CoA**, **2M3HBA**) je intermediát v katabolizme izoleucínu.

## Metabolizmus
2-metyl-3-hydroxybutyryl-CoA vzniká z tiglyl-CoA pôsobením enoyl-CoA hydratázy:

: tiglyl-CoA + H2O → 2-metyl-3-hydroxybutyryl-CoA

Následne sa premieňa na 2-metylacetoacetyl-CoA pôsobením 3-hydroxy-2-metylbutyryl-CoA dehydrogenázy (3H2MBD). Oxidačným činidlom je NAD<sup>+</sup>:

: 2-metyl-3-hydroxybutyryl-CoA + NAD+ **→** 2-metylacetoacetyl-CoA + NADH + H+

Nedostatočná aktivita tohto enzýmu sa prejavuje ochorením známym ako 2-metyl-3-hydroxybutyrová acidúria s rôznymi symptómami, všetobecne však stratou mentálnych i motorických schopností a hypotóniou (nízkym svalovým napätím). V roku 2005 bolo bolo známych 7 pacientov s touto poruchou. 2M3HBA možno použiť ako marker pre túto poruchu.

## Referencie

Kategória:Tioestery koenzýmu A
Euromosty v Spijkenisse

**Euromosty Spijkenisse**, miestne známe ako **Spijkenisser Eurobruggen**, je projekt úžitkového umenia v meste Spijkenisse v holandskej provincii Južný Holland. Projekt bol realizovaný v rezidenčnej štvrti Het Land.

Mosty boli navrhnuté tak, aby predstavovali obrázky na zadnej strane eurobankoviek. Mosty 10 a 50 eurových bankoviek otvoril 26. októbra 2011 vtedajší komisár kráľovnej Južného Holandska Jan Franssen. Mosty bankoviek 5 a 20 boli umiestnené po nich, pričom len jedna strana predstavovala bankovky. Most za 200 eur bol umiestnený 17. októbra 2012. 26. septembra 2013 boli umiestnené posledné euromosty predstavujúce 100 a 500 bankovky.

Mosty navrhol Robin Stam. Sú vyrobené z betónového základu s farebnými betónovými panelmi umiestnenými po stranách.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Euro
Kategória:Mosty v Holandsku
Kategória:Stavby v Južnom Hollande
Jean-Jacques Caffieri

**Jean-Jacques Caffieri** (* 29. apríl 1725, Paríž, Francúzsko† 22. jún 1792, Paríž) bol francúzsky sochár. Bol menovaný *sculpteur du Roi* Ľudovíta XV. a neskôr mal ubytovanie v Galérii du Louvre. Navrhol *rampe d'escalier*, ktorá dodnes zdobí Palais Royal. Známejší je svojimi portrétnymi bustami z terakoty alebo mramoru, jeho busta Madame du Barry je v Ermitáži v Petrohrade. Preslávil sa svojimi bustami Pierra Corneilla a Jeana Racina pre foyer Comédie-Française.

## Život
Narodil sa v Paríži a pochádzal z rodiny sochárov z Talianska, ktorí sa presťahovali do Francúzska počas vlády kardinála Mazarina. Jeho otec Jacques Caffieri a jeho starší brat Philippe Caffieri boli tiež sochármi. Jean-Jacques zostal slobodný a nemal deti. Ako penzista vo Ville Medici v Ríme v rokoch 1749 až 1753, ako aj študent Françoisa Lemoyna, vstúpil v roku 1757 do Académie royale de peinture et de sculpture vo Francúzsku.

Vytvoril busty alebo portréty mnohých veľkých mužov, najmä Pierra Corneille, Thomasa Corneille, Philippe Quinaulta, Jeana de La Fontaine a Jean-Philippe Rameaua, ako aj pamätník Richarda Montgomeryho v Kaplnke svätého Pavla v New Yorku. Medzi jeho študentov patril Jean-Joseph Foucou.

## Bibliografia
* Auguste Jal, *Dictionnaire Critique de Biographie et d'Histoire*, Paríž, 1867

## Dielo
* Sochy od Caffieriho
* Busta grófa de Muy (Louis Nicolas Victor de Félix d'Ollières) od Jean-Jacquesa Caffieriho v Metropolitnom múzeu umenia v New Yorku (1776)
* Portrétna busta mladej ženy, terakota (California Palace of the Legion of Honor)

## Galéria

Súbor:Jean-Jacques_Caffieri_-_Portrait_bust_of_a_young_woman_CPLH_1927.211.JPG|Jean-Jacques Caffieri, cca 1770, *Portrétna busta mladej ženy*, terakota, California Palace of the Legion of Honor, San Francisco
Súbor:Vierge_à_l'enfant_de_Jean-Jacques_Caffieri_Eglise_Saint-Antoine_a_Compiegne_DSC_0276.JPG|Jean-Jacques Caffieri (pripisovaný), *Madona a dieťa*, Kostol Saint-Antoine, Compiègne, Oise, Picardie, Francúzsko
Súbor:Molière_Caffieri_Louvre_ENT_1987.08.JPG|Jean-Jacques Caffieri, *Portrét Jean-Baptiste Poquelina*, známy skôr ako Molière (16221673). Mramor, vystavený v Salóne v roku 1787. Oddelenie sôch, krídlo Richelieu, prízemie, miestnosť 29, Louvre, Paríž
Súbor:Pierre_Corneille,_Jean-Jacques_Caffieri,_Paris_1723_1792.JPG|Jean-Jacques Caffieri, cca 1779, *Pierre Corneille*, 140 cm x 92 cm, terakota, Musée des Beaux-Arts de Rouen, Normandia, Francúzsko
Súbor:Alexis_Piron_by_Jean-Jacques_Caffieri.jpg|Jean-Jacques Caffieri, cca 1762, *Alexis Piron*, Musée des Beaux-Arts de Dijon, Dijon, Francúzsko
Súbor:Jean-Philippe_Rameau_by_Jean-Jacques_Caffieri_-_20080203-03.jpg|Jean-Jacques Caffieri, cca 1760, *Jean-Philippe Rameau*, Musée des Beaux-Arts de Dijon, Dijon, Francúzsko


## Zdroj
* Výňatok z Jalovho biografického slovníka
* 

Kategória:Francúzski sochári
Kategória:Francúzske osobnosti talianskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti z Paríža
Kategória:Dvorní sochári
2-metylacetoacetylkoenzým A

**2-metylacetoacetylkoenzým A** (**2-metylacetoacetyl-CoA**) je intermediát v katabolizme izoleucínu.

## Metabolizmus
2-metylacetoacetyl-CoA vzniká pôsobením 2-metyl-3-hydroxybutyryl-CoA dehydrogenázy (3H2MBD) na 2-metyl-3-hydroxybutyrylkoenzým A. Oxidačným činidlom je NAD<sup>+</sup>:

: 2-metyl-3-hydroxybutyrylkoenzým A + NAD+ → 2-metylacetoacetyl-CoA + NADH + H+

2-metylacetoacetyl-CoA sa ďalej štiepi na acetyl-CoA a propionyl-CoA pôsobením acetyl-CoA acetyltransferázy, ktorá spotrebúva koenzým A:

: 2-metylacetoacetyl-CoA + CoASH → acetyl-CoA + propionyl-CoA

Rozklad 2-metylacetoacetyl-CoA v poslednom kroku robí i izoleucínu ketogénnu i glukogénnu aminokyselinu. Predstavuje posledný krok premeny izoleucínovej kostry na menšie látky. Propionyl-CoA potom podstupuje premenu cez metylmalonyl-CoA na sukcinyl-CoA, ktorá sa vracia do citrátového cyklu alebo využíva iným spôsobom. 

## Referencie

Kategória:Tioestery koenzýmu A
Riva presso Chieri

**Riva presso Chieri**, bežne nazývaná **Riva di Chieri** (piemontsky: *Riva 'd Cher*), je obec (*comune*) Metropolitného mesta Turín v talianskom regióne Piemont, ktorá sa nachádza asi 15 km juhovýchodne od Turína. Má rozlohu 35,8 km².

## Osobnosti
* Dominik Sávio, kanonizovaný pápežom Piom XII v roku 1954

## Referencie

Kategória:Turín
Kategória:Piemont
Imrich Degro

PhDr. **Imrich Degro,** PhD. (* 23. august 1969, Solivar) je slovenský kňaz, teológ, exorcista Košickej arcidiecézy, vysokoškolský pedagóg, odborný asistent a vedúci katedry filozofie a histórie na Teologickej fakulte v Košiciach, duchovný asistent v Spoločenstve svätého Michala archanjela v Košiciach a výpomocný duchovný v Rímskokatolíckej farnosti sv. Jána Nepomuckého v Haniske.

## Život
Narodil sa 23. augusta 1969 v Solivare (Prešov). Vyštudoval teológiu na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktorú ukončil v roku 1995, a bol vysvätený za kňaza v Dóme sv. Alžbety v Košiciach 17. júna 1995. V roku 1999 vyštudoval teoretickú filozofiu – metafyziku na Lublinskej katolíckej univerzite Jána Pavla II. v Lubline, kde v roku 2004 získal aj titul Doktor (PhD.) v odbore filozofia, a v roku 2010 titul doktor filozofie (PhDr.) na Teologickej fakulte v Košiciach KU v Ružomberku.

V rokoch 19972003 bol odborný asistent na Teologickom inštitúte v Košiciach CMBF UK v Bratislave a prefekt v Kňazskom seminári sv. Karola Boromejského v Košiciach. V roku 2003 bola založená Teologická fakulta v Košiciach KU v Ružomberku, kde pokračoval ako odborný asistent a prednáša dejiny filozofie, filozofickú antropológiu, filozofiu Boha a personalizmus. Od roku 2011 je vedúcim katedry filozofie a histórie. Je členom vedeckej rady a predsedom akademického senátu fakulty.

V roku 2002 ho košický arcibiskup Mons. Alojz Tkáč poveril službou exorcizmu pre individuálne prípady a od roku 2010 mu bola rozšírená pôsobnosť na celú Košickú arcidiecézu. Od roku 2016 je členom Medzinárodnej asociácie exorcistov (AIE).

V rokoch 19951997 bol kaplánom v Rímskokatolíckej farnosti Kráľovnej pokoja v Prešove, v roku 1997 v Košiciach, a od roku 2007 je výpomocný duchovný v Rímskokatolíckej farnosti sv. Jána Nepomuckého v Haniske, kde pôsobil niekoľko rokov ako kaplán na fare.

## Diela (výber)
* 1997 – *Charizmatické hnutie. Obnova v Duchu Svätom.*
* 2010 – *Filozofická antropológia.*
* 2011 – *Trpíme za hriechy svojich predkov?*
* 2016 – *Pane, príď mi na pomoc.*
* 2017 – *Ničivá sila okultizmu.*
* 2019 – *Príď a uzdrav nás!*
* 2020 – *Pýtame sa exorcistu.*

## Referencie

## Externé odkazy
* Dnes modernú prax uzdravovania rodových koreňov cirkevná tradícia neuznáva – rozhovor v denníku *[[Konzervatívny denník Postoj|Postoj]]* (2021)
* Niekedy je lepší psychológ a psychiater, až potom riešime diabla. – rozhovor v denníku Korzár (2022)
* Najmocnejšia zbraň proti diablovi – rozhovor v *[[Katolícke noviny (1940)|Katolíckych novinách]]* (2023)

Kategória:Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Kategória:Slovenskí teológovia
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Slovenskí náboženskí spisovatelia
Kategória:Exorcisti
Kategória:Vyučujúci na Teologickej fakulte Katolíckej univerzity v Ružomberku
Kategória:Absolventi Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Prešova
Paideros

**Paideros** () môže byť:
* starogrécky maliar váz, pozri Paideros (maliar)
* starogrécky výrobca terakotových figurín, pozri Paideros (koroplastik)
 
## Referencie
Bojnianska pahorkatina

**Bojnianska pahorkatina** je geomorfologická časť Nitrianskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Leží západne a juhozápadne od Topoľčian.

## Polohopis
Nachádza sa v strednej časti Podunajskej pahorkatiny a zaberá rozsiahlu strednú oblasť podcelku Nitrianska pahorkatina. Zvlnené územie nadväzuje na okolité pahorkatiny a zaberá široký pás Ponitria medzi západne ležiacim Považským Inovcom a rovinatou Nitrianskou nivou na východe. Severným smerom tak pokračuje Nitrianska pahorkatina časťou Bánovská pahorkatina, na juhozápade nadväzuje Zálužianska pahorkatina. Východný okraj vymedzuje Nitrianska niva časťou Stredonitrianska niva, na severovýchode časťou Bebravská niva a západne sa dvíha Považský Inovec a jeho podcelky Nízky Inovec, Krahulčie vrchy a Inovecké predhorie. Východne preteká rieka Nitry, ktorá celú oblasť odvodňuje. Z významných prítokov tu preteká Radošinka, Bojnianka, Chotina, Železnica a Andač. 

Bojnianska pahorkatina zasahuje do okresu Partizánske v Trenčianskom kraji, okresov Topoľčany a Nitra v Nitrianskom kraji a okresu Hlohovec v Trnavskom kraji. Na okraji leží mesto Topoľčany a z množstva obcí napríklad Prašice, Bojná, Radošina, Veľké Ripňany, Jacovce, Urmince a Nové Sady. 

## Doprava
Východný okraj pahorkatiny lemuje cesta I/64, spájajúca Partizánske a Nitru, na ktorú sa v Topoľčanoch pripája cesta II/499 do Piešťan i II/514 do Hlohovca. Južným okrajom prechádza aj významná spojnica Hlohovca a Nitry, cesta II/513. Na tieto cesty sa pripájajú všetky obslužné komunikácie v tejto oblasti. Železničné trate vedú nivou Nitry z Nitry do Prievidze a južným okrajom do Hlohovca, bez dopravy je trať do Radošiny. 

## Chránené územia
V tejto časti Nitrianskej pahorkatiny sa nachádza prírodná pamiatka Čermiansky močiar, chránený areál Tovarnícky park a Tesársky park.

## Turizmus
Zvlnené územie v strednej časti Podunajskej pahorkatiny ponúka vhodné podmienky na nenáročné túry a cykloturistiku. Oblasťou vedie niekoľko cyklotrás a z obcí do blízkych hôr aj značené turistické chodníky, atraktívne je rekreačné stredisko Duchonka. 

### Značené trasy
*  modro značený turistický chodník z obce Prašice na Panskú javorinu ()
*  zelená značka z Nitrianskej Blatnice k rotunde Jurko
*  žlto značený chodník od Duchonky:
** k vodnej nádrži Nemečky
** k Topoľčianskemu hradu

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Nitrianska pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Nitrianska pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
65. prieskumný prápor

**65. prieskumný prápor** (skrátene: 65. pspr, čestný názov: Prieskumný prápor Michala Strenka) je prápor Ozbrojených síl Slovenskej republiky.

Útvar sídli v Sokolovských kasárňach v Prešove.

## Dejiny
Rota ISTAR 2. mechanizovanej brigády vznikla 1. októbra 2005. „Táto jednotka vznikla zrušením útvarov a zariadení OS SR pôsobiacich v oblasti spravodajstva, prieskumu a elektronického boja. Išlo o Prieskumný prápor v Bardejove, Stredisko EPs v Prešove a Prápor elektronického boja v Štúrove.“ Prápor ISTAR vznikol zlúčením „roty ISTAR a prieskumnej roty 2.mb v podriadenosti 2. mechanizovanej brigády a prieskumnej roty v podriadenosti 1. mechanizovanej brigády“.
 
Od 1. septembra 2022 je prápor podriadení Veliteľstvu Pozemných síl Trenčín. Dovtedy bol súčasťou 2. mechanizovanej brigády. Od júna 2023 prápor nesie čestný názov Prieskumný prápor Michala Strenka. 24. mája 2024 prápor od prezidentky Zuzany Čaputovej prevzal bojovú zástavu.

### Velitelia
* 1. júl 201431.december 2017 pplk. Ing. Peter Ševčík
* 1.január 201828. február 2021 pplk. Ing. Dušan Cisár
* 1. marec 2021doteraz pplk. Ing. Marián Brinček

## Referencie

## Externé odkazy
* 65. prieskumný prápor 

Kategória:Pozemné sily Slovenskej republiky
Kategória:Slovenské vojenské jednotky
Kategória:Organizácie založené v 2014
Kategória:Prápory
Rue Louis-le-Grand

**Rue Louis-le-Grand** (*ulica Ľudovíta Veľkého*) je ulica v štrvti Gaillon v 2. obvode Paríža.

## Poloha a prístup
Rue Louis-le-Grand je verejná cesta nachádzajúca sa v 2. obvode Paríža. Začína sa na 16, rue Danielle-Casanova a končí sa na 31, boulevard des Italiens.

Je obsluhovaná linkami 3, 7 a 8 na stanici *[[Opéra (parížske metro)|Opéra]]*.

## Pôvod mena
Rue Louis-le-Grand vďačí za svoj názov blízkosti námestia Place Vendôme, predtým Place Louis-le-Grand.

## História
Ulica bola otvorená v roku 1703 na základe výnosu Kráľovskej rady podpísaného v Marly 3. júla 1703. V roku 1868 bola uzavrená, kvôli predlžovaniu rue Réaumur (rue du Quatre-Septembre), v roku 1876 výstavbou avenue de l'Opéra.

Ulica bola pomenované po Ľudovítovi Veľkom, teda Ľudovítovi XIV. Počas revolúcie bolo námestie Place Louis-le-Grand premenované na „Place des Piques“, ulica potom dostala názov „rue des Piques“. Reštaurácia prinavrátila dvom cestám meno, ktoré niesli v rámci Ancien régime.

## Pozoruhodné budovy a pamätné miesta
* Dom č. 1: maliar Hyacinthe Rigaud (16591743) zomrel v tomto dome 29. decembra 1743. Poctu mu vzdáva pamätná tabuľa pripevnená na stene.

Súbor:P1050003 Paris II rue Louis-le-grand Hyacinthe Rigaud rwk.JPG|dom maliara
Súbor:P1050004 Hyacinthe Rigaud plaque rue Louis-le-grand rwk.JPG|pamätná tabuľa umiestnená na poctu maliarovi

* Dom č. 9: bývalé sídlo novín *[[Le Canard enchaîné]]* v rokoch 1927 až 1940 potom novín *[[L'Œuvre (noviny)|L'Œuvre]]* potom novín *[[L'Aurore (noviny, 1944–1985)|L'Aurore]]*.
* Dom č. 29 (zbúraný v 1876): parížska pobočka l'Institution Morin, ktorú založil Prosper-Henri Morin, náprotivok zariadenia vo Fontenay-aux-Roses, a riadil ju v rokoch 18301850 jeho zať Guillaume Belèze.
náhľad|štítok od Émile Pingata (90. roky 19. storočia)
* Dom č. 30: centrála spoločnosti haute couture Émila Pingata, rivala Charlesa Fredericka Wortha, v rokoch 1860 až 1896, potom jeho nástupcu A. Wallèsa.
* Dom č. 32: kino Pathé Opéra v palais Berlitz, otvorené v 1950.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy

* Rue Louis-Le-Grand (radnica v Paríži)

## Zdroj

Louis-le-Grand
Celia Imrie

**Celia Imrieová** CBE (; * 15. júl 1952, Guildford, Surrey, Anglicko) je anglická herečka.

## Detstvo a mladosť

Imrieová sa narodila ako štvrté dieťa z piatich detí. Jej otec pochádzal z mesta Glasgow v Škótsku. Ako štrnásťročná, bola prijatá do Royal Waterloo Hospital s mentálnou anorexiou. Bola v starostlivosti kontroverzného psychiatra Williama Sarganta a dostala elektrošoky a veľké dávky antipsychotického lieku Largactil.

## Kariéra

Na začiatku svojej kariéry Imrieová účinkovala v mnohých zborových pantomímach. V roku 1975 získala prácu asistentky scénického manažéra a náhradníka v Royal Shakespeare Company spoločne s herečkou Glendou Jackson. V roku 1979 hrala v prvej revue Performing Ceals s Celiou Fox, ktorá sa hrala na rôznych miestach v Londýne. 

V roku 1983 si zahrala vedľajšiu úlohu vo filme *The Wicked Lady* po boku Faye Dunaway. V roku 1986 si zahrala po boku Christophera Lamberta vo filme *Highlander*. 

V roku 2001 si zahrala v komédii *Denník Bridget Jonesovej*. Po boku herečiek ako Helen Mirren, Julie Walters a Penelope Wilton si zahrala v komédii *Hore bez*.

V roku 2005 získala cenu Laurence Olivier Award za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe v divadelnom predstavení *Acorn Antiques: The Musical!*. 

V roku 2013 si zahrala v komédii *Dobrodružstvo s mojím ex*.

V rokoch 2019 až 2022 účinkovala v televíznom seriáli *Better Things*.

V roku 2023 stvárnila opakujúcu sa rolu v televíznom seriáli *The Diplomat*, po boku Keri Russell. 

Imrieová účinkovala v rozhlasových hrách BBC Radio 4's No Commitments a Bleak Expectations. Na začiatku roka 2007 narozprávala knihu Arabella, vysielanú v kategórii Book at Bedtime. Napísala aj niekoľko kníh. 

## Súkromný život

Imrie žije striedavo v Londýne a v Nice vo Francúzsku. V roku 1994 sa jej narodil syn, Angus Imrie. 

V júli 2005 utrpela pľúcnu embóliu a bola hospitalizovaná v nemocnici dva týždne.

V roku 2013 jej bol udelený čestný doktorát od Winchesterskej univerzity. 

V roku 2023 bola vymenovaná za veliteľa Rádu Britského impéria (CBE) za zásluhy o drámu.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Anglické divadelné herečky
Kategória:Anglické filmové herečky
Kategória:Anglické televízne herečky
Kategória:Držitelia Radu britského impéria
Kategória:Rozprávači audiokníh
Kategória:Držitelia ceny Laurenca Oliviera
Kategória:Anglické osobnosti škótskeho pôvodu
Zálužianska pahorkatina

**Zálužianska pahorkatina** je geomorfologická časť Nitrianskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Leží medzi Hlohovcom a Nitrou.

## Polohopis
Nachádza sa v juhozápadnej časti Podunajskej pahorkatiny a zaberá strednú a juhozápadnú oblasť podcelku Nitrianska pahorkatina. Zvlnené územie nadväzuje na okolité pahorkatiny a zaberá pás medzi nivami riek Váh a Nitra. Južným smerom pokračuje Nitrianska tabuľa, juhozápadne na krátkom úseku nadväzuje Podunajská rovina a západne podcelok Dolnovážska niva. Severne susedí Považský Inovec a jeho podcelok Inovecké predhorie a Nitrianska pahorkatina pokračuje časťou Bojnianska pahorkatina. Východný okraj lemuje Nitrianska niva časťami Stredonitrianska niva a Dolnonitrianska niva, medzi ktorými vystupujú Nitrianske vŕšky. Rieky Váh a Nitra pretekajú už mimo tohto územia a tak významnejšími vodnými tokmi sú Jarčie, Dlhý kanál, Malá Nitra, Cabajský potok a Andač. 

Zálužianska pahorkatina zasahuje do okresov Nitra a Nové Zámky v Nitrianskom kraji a okresov Hlohovec a Galanta v Trnavskom kraji. Na západnom okraji leží mesto Hlohovec, na východnom Nitra a z množstva obcí sa tu nachádzajú Dvorníky, Veľké Zálužie, Cabaj-Čápor, Komjatice a Zbehy. 

## Doprava
Centrálnou časťou pahorkatiny prechádza medzinárodne významná rýchlostná cesta R1 z Trnavy do Zvolena, východný okraj lemuje cesta I/64, spájajúca Nové Zámky a Nitru. Z Nitry do Šale vedie cesta II/562, západným okrajom  II/507 zo Serede do Hlohovca a severným okrajom cesta II/513 z Hlohovca do Nitry. Súbežne s touto cestou vedie aj železničná trať Leopoldov – Nitra a východným okrajom aj trať z Prievidze do Nových Zámkov. 

## Chránené územia
V tejto časti Nitrianskej pahorkatiny sa nachádza národná prírodná rezervácia Dubník a Bábsky les a chránený areál Rumanovský park a Bábsky park.

## Turizmus
Mierne zvlnené územie v strednej časti Podunajskej pahorkatiny ponúka vhodné podmienky na nenáročné túry a cykloturistiku. Oblasťou vedie niekoľko značených cyklotrás a z Hlohovca a Nitry aj značené turistické chodníky do blízkych pohorí. 

### Značené trasy
*  červeno značený turistický chodník:
** z Nitry na Zobor (; Ponitrianska magistrála)
** z Hlohovca na Inovec ()

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Nitrianska pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Nitrianska pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Motorový rušeň DH 100

**DH 100** je motorový rušeň s rozchodom 760 mm. Tieto rušne sa v súčasnosti (2025) využívajú na Oravskej, Čiernohronskej a Trenčianskej železnici. Boli vyrábané v roku 1989 v ZŤS Martin, závod Hliník nad Hronom. Hmotnosť je 14 ton, ťažná sila 38 kN, výkon motora 74 kW a maximálna rýchlosť 18 km/h.

## Prevádzkovatelia

### Oravská lesná železnica
Oravská lesná železnica vlastní rušne DH 100 s výrobným číslom 1, 3 a 4. Vyrobené boli v ZŤS Hliník nad Hronom v roku 1989.

### Trenčianska elektrická železnica
Trenčianska elektrická železnica vlastní 1 kus DH 100, ktorý bol vyrobený v roku 1989 s výrobným číslom 2 v závode 11 ZŤS v Hliníku nad Hronom. Používaná bola Holdingom ZVS v Dubnici nad Váhom pri vnútropodnikovej doprave.

## Referencie

DH100
Kategória:Úzkorozchodné rušne
Kategória:Dráhové vozidlá vyrábané od roku 1989
Nitrianska tabuľa

**Nitrianska tabuľa** je geomorfologická časť Nitrianskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Leží medzi Sereďou a Novými Zámkami.

## Polohopis
Nachádza sa na juhu strednej časti Podunajskej pahorkatiny a zaberá južný okraj podcelku Nitrianska pahorkatina. Rovinaté územie medzi nivami riek Váh a Nitra tvorí prechodnú oblasť medzi severne ležiacimi pahorkatinami a južne ležiacou rovinou. Severným smerom pokračuje Nitrianska pahorkatina časťou Zálužianska pahorkatina a juhovýchodne podcelok Nitrianska niva časťou Dolnonitrianska niva. Juhozápadným smerom nadväzuje Podunajská rovina a južne jej časť Novozámocké pláňavy. Západným okrajom preteká rieka Váh, no oblasť odvodňujú len vodné kanály a menšie vodné toky, medzi nimi Jarčie, Dlhý kanál a Cabajský potok. 

Nitrianska tabuľa zasahuje do okresu Nové Zámky v Nitrianskom kraji a okresov Šaľa a Galanta v Trnavskom kraji. Západne susedí mesto Sereď, na juhovýchodnom okraji ležia Nové Zámky. Z obcí sú najvýznamnejšie Šoporňa, Šintava, Pata, Mojmírovce, Močenok, Tvrdošovce a Rastislavice. 

## Doprava
Severozápadnou časťou územia prechádza medzinárodne významná rýchlostná cesta R1 z Trnavy do Zvolena a tiež na ňu sa pripájajúca cesta I/62 zo Serede. Centrálnu časť križuje cesta II/562 z Nitry do Šale, južnou vedie cesta I/75 zo Šale do Nových Zámkov a východnou cesta I/64 z Nitry do Komárna. Juhom prechádza významná železničná trať Bratislava – Štúrovo, východne vedie nivou Nitry trať z Nových Zámkov do Prievidze. 

## Chránené územia
V tejto časti Nitrianskej pahorkatiny sa nachádza iba chránený areál Močenský park, okrajovo na juhu aj prírodná rezervácia Palárikovské lúky.

## Turizmus
Rovinaté, málo zvlnené územie v strednej časti Podunajskej nížiny ponúka vhodné podmienky najmä na cykloturistiku a nenáročné prechádzky. Oblasťou vedie viacero značených cyklotrás, značené turistické chodníky tu nie sú. Severozápadnou časťou prechádza z Nitry cez Patu a Šintavu do Serede  modro značená Svätojakubská cesta. 

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Nitrianska pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Nitrianska pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Tetrakis(dimetylamino)etylén

**Tetrakis(dimetylamino)etylén** (**TDAE**) je bezfarebná kvapalná organická zlúčenina, ktorá patrí medzi enamíny. Primárne a sekundárne enamíny majú tendenciu izomerizovať (na imíny), ale terciárne enamíny sú kineticky stabilné. Nezvyčajnou vlastnosťou TDAE je to, že patrí medzi tetra-enamíny. Aminoskupiny majú kladný mezomérny efekt, takže dochádza k posunu elektrónovej hustoty smerom k dvojitej väzbe, čo výrazne upravuje vlastnosti molekuly, ktoré sa podobajú typickým alkénom.

## Štruktúra
Kryštalografická analýza ukázala, že TDAE má štruktúru deformovaného alkénu, pričom dihedrálny uhol medzi N2C-CN2 koncami je 28°. Dĺžka dvojitej väzby C=C je 135 pm, podobne ako u alkénov. Tetraisopropyletylén, ktorý je takmer izoštruktúrny s TDAE, má dĺžku C=C väzby 135 pm, ale má planárne usporiadanie okolo dvojitej väzby (C6 jadra). Naproti tomu dikatión [TDAE]2+ je alkán, ktorý má dlhšiu stredovú C-C väzbu a kratšie C-N väzby.
stred|náhľad|300x300bod|Štruktúra TDAE a jeho dikatiónu (vzdialenosti v pikometroch)

## Syntéza
TDAE vzniká reakciou trifluórchlóreténu s dimetylamínom:

## Reakcie
TDAE reaguje s kyslíkom v chemiluminiscenčnej reakcii za vzniku tetrametylmočoviny:

TDAE je donor elektrónov s potenciálom E = 1.06 V vs Fc+/0 (ferrocénu). S buckminsterfulerénom (C60) tvorí soli prenosom náboja:
:C2(N(CH3)2)4  +  C60   →   [C2(N(CH3)2)4+][C60−]
Oxidáciou vzniká dikatión.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Enamíny
Kategória:Chemiluminiscencia
Zoznam zahraničných ciest prezidenta Petra Pellegriniho

Toto je **zoznam zahraničných ciest prezidenta [[Peter Pellegrini|Petra Pellegriniho]]**, v poradí šiesteho prezidenta Slovenskej republiky, ktoré boli alebo budú uskutočnené od jeho inaugurácie dňa 15. júna 2024.

## Zhrnutie
Od júna 2024 navštívil prezident Peter Pellegrini 5 krajín počas 6 ciest.

## Zoznam
### 2024
náhľad|vpravo|Peter Pellegrini s na neformálnom zasadnutí Európskej rady 17. júna 2024.
náhľad|vpravo|Európsky lídri na summite EÚ 27. júna 2024.

## Referencie

Kategória:Medzinárodné vzťahy Slovenska
Zahraničné cesty prezidentky Petra Pellegriniho
Zahraničné cesty
Nitrianske vŕšky

**Nitrianske vŕšky** sú geomorfologickou časťou Nitrianskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Ležia na území mesta Nitra.

## Polohopis
Nachádzajú sa v strednej časti Podunajskej pahorkatiny, na východnom okraji podcelku Nitrianska pahorkatina. Návršie nápadne vystupuje nad mierne zvlnenú krajinu a nivu rieky Nitra priamo v krajskom meste a na malé lokality je husto zastavané a osídlené. Plošne malá oblasť tvorí akoby predĺženie Zobora, no ide o samostatnú časť, patriacu už do Nitrianskej pahorkatiny. Tá nadväzuje západným smerom časťou Zálužianska pahorkatina, severne susedí Stredonitrianska niva a východne Dolnonitrianska niva, ktoré sú súčasťou podcelku Nitrianska niva. Severný a východný okraj lemuje rieka Nitra, kam odteká voda z celej oblasti. Významnejšie vodné toky tu nie sú. 

Nitrianske vŕšky sa nachádzajú v okrese Nitra v Nitrianskom kraji, prakticky celým územím v katastri mesta Nitra. 

## Doprava
Južnou časťou územia prechádza medzinárodne významná rýchlostná cesta R1 z Trnavy do Zvolena, no mestom prechádza aj cesta I/64 z Topoľčian do Nových Zámkov a cesta II/562 do Šale. Zo severu na juh prechádza tiež železničná trať Nové Zámky – Prievidza. 

## Chránené územia
V tejto časti Nitrianskej pahorkatiny sa nachádza iba prírodná pamiatka Nitriansky dolomitový lom.

## Turizmus
Oblasť je atraktívna najmä kvôli historickým pamiatkam, no zaujmú i prírodné scenérie. Vzhľadom na hustú mestskú zástavbu tu nie sú vhodné podmienky na cykloturistiku, no mesto ponúka široké možnosti na nenáročné prechádzky.

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Nitrianska pahorkatina
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Nitrianska pahorkatina
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Glycylglycín

**Glycylglycín** je dipeptid glycínu, čo z neho robí najjednoduchší peptid. Zlúčeninu prvýkrát syntetizovali Emil Fischer a Ernest Fourneau v roku 1901 varením 2,5-diketopiperazínu (anhydridu glycínu) s kyselinou chlorovodíkovou.

Kvôli svojej nízkej toxicite je užitočný ako tlmiaci prvok pre biologické systémy s účinným rozsahom pH medzi 2,53,8 a 7,58,9; po rozpustení je však pri skladovaní len mierne stabilný. Používa sa pri syntéze zložitejších peptidov.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Diméry (chémia)
Kategória:Dipeptidy
Bitka pri Slankamene

**Bitka pri Slankamene** bola jednou z posledných a zároveň aj tých najväčších pozemných bitiek počas trvania Veľkej tureckej vojny. K samotnej bitke došlo dňa 19. augusta 1691 pri meste Slankamen (v súčasnosti Stari Slankamen, Srbsko) severne od Belehradu a to jednak medzi ríšskymi vojskami pod velením Ľudovíta Bádenského a Adama Zrínskeho a osmanskou armádou, ktorú viedol veľkovezír Mustafa Köprülü. Bitka sa napokon skončila vojenskou porážkou armád osmanských Turkov, pričom sám veľkovezír v boji padol.

## Predohra
[náhľad|Ľudovít Viliam, margróf bádenský (*[1655 - †1707) na olejomaľbe od Johanna Georga Seillera. Vojenské víťazstvo pri Slankamene mu napokon za jeho zásluhy prinieslo prezývku „Turecký Ľudovít“.]]

V roku 1689 sa hlavné velenie protitureckých vojsk dostalo do rúk Ľudovíta Viliama, markgrófa Bádenského, ktorého vojskám sa podarilo preniknúť až na územie Bosny. Armádam osmanských Turkov sa však podarilo opäť prevziať vojnovú iniciatívu takým spôsobom, vďaka ktorému sa zmobilizovali oddiely s cieľom znovudobytia Budína, v dôsledku čoho sa im podarilo postúpiť iba o niekoľko stoviek kilometrov smerom na sever. V roku 1690 však vojvoda Bádenský odtiahol so svojimi armádami z Belehradu a došiel do Sedmohradska. Po krátkom čase však musel túto aj krajinu opustiť, keďže sám veľkovezír medzitým začal vojenský pochod z Belehradu smerom na sever. Cisár Leopold I. Habsburský bol však zaneprázdnený vojnou na západe Európy proti francúzskym vojskám kráľa Ľudovíta XIV., čo znamenalo, že nemohol poslať silnejšiu armádu proti Osmanskej ríši. Dôsledkom tohto problému bolo, že vojvoda Bádenský mal napokon k dispozícii približne 45 tisíc vojakov.

## Krvavý stret
Dňa 19. augusta roku 1691 došlo k priamej zrážke na bojovom poli a to medzi habsburskými armádami a osmanskými vojskami pri Slankameni. Sám hlavný veliteľ nazval tento boj ako „*najkrvavejšou a najostrejšou*“ bitkou storočia. Čas a miesto boja zvolil turecký veľkovezír, ktorý však na bojisku utrpel zdrvujúcu porážku. Na bojisku našlo smrť 12 tisíc mŕtvych osmanských vojakov. Vojnové straty na strane kresťanských vojsk predstavovali približne polovicu. O život prišiel takisto Adam Zrínsky ako jediný syn bývalého a zároveň už zosnulého chorvátskeho bána Mikuláša VII. Zrínskeho (*1620 - †1664).

## Dôsledky boja
Bitka pri Slankamene dala osmanskej vojnovej strane jasne najavo, že Turci už nedokázali postupovať do Uhorska a zároveň vstúpiť na jeho územie. V nasledujúcich mesiacoch došlo k strate ďalších pevností. V roku 1692 stratili osmanskí Turci pevnosť Veľký Varadín a o dva roky neskôr sa podarilo európskym armádam získať Gyulu ako poslednú pevnosť severne od rieky Maroš.

## Referencie

## Literatúra
* 
* 
* KÓNYA, Peter et al. (2014). *Dejiny Uhorska (1000-1918)*. 2. vyd. Bratislava: Citadella. . 

## Pozri aj
* Veľká turecká vojna
* Zoznam vojenských bitiek osmansko-habsburských vojen

## Zdroj

Kategória:Bitky Osmansko-habsburských vojen
Kategória:Bitky Rímsko-nemeckej ríše
Kategória:Bitky v 1691
Von Richterova reakcia

**Von Richterova reakcia**, tiež nazývaná **von Richterova syntéza**, je v organická reakcia pomenovaná po Victorovi von Richterovi, ktorý túto reakciu objavil v roku 1871. Ide o reakciu aromatických nitrozlúčenín s kyanidom draselným vo vodnom roztoku etanolu za vzniku produktu arénovej substitúcie (substitúcia kruhu, ktorá vedie k vstupujúcej skupine umiestnenej vedľa predchádzajúcej polohy odchádzajúcej skupiny) karboxylovou skupinou. Hoci vo všeobecnosti nie je synteticky použitelná kvôli nízkemu chemickému výťažku a tvorbe mnohých vedľajších produktov, jej mechanizmus bol veľmi zaujímavý a prebehlo takmer takmer 100 rokov, kým bol navrhnutý aktuálne prijímaný mechanizmus.

## Všeobecná reakčná schéma
Nižšie uvedená reakcia ukazuje klasický príklad konverzie *p-*brómnitrobenzénu na kyselinu *m-*brómbenzoovú.
stred|250x250bod| Übersichtsreaktion der Von-Richter-Reaktion
Reakcia je typom nukleofilnej aromatickej substitúcie. Okrem brómderivátu sa ako substráty tejto reakcie môžu použiť aj nitroarény substituované chlórom a jódom, ako aj viac substituované deriváty. Výťažky sú však vo všeobecnosti nízke až stredné, pričom uvádzané percentuálne výťažky sa pohybujú od 1 % do 50 %.

## Mechanizmus reakcie
Niekoľko rozumných mechanizmov bolo navrhnutých a vyvrátených mechanistickými údajmi predtým, ako ten v súčasnosti akceptovaný, uvedený nižšie, navrhol Rosenblum v roku 1960 na základe experimentov s označovaním dusíkom-15 (15N).
stred|bezrámu|400x400bod
Kyanid sa najprv pripojí k *p-*brómnitrobenzénu, v *orto*-pozícii. Potom nasleduje uzavretie kruhu prostredníctvom nukleofilného ataku na kyanoskupinu, po ktorom sa imidátový medziprodukt rearomatizuje. Otvorením kruhu štiepením väzby dusík-kyslík vzniká *o-*nitrózobenzamid, ktorý sa recykluje za vzniku zlúčeniny obsahujúcej väzbu dusík-dusík. Elimináciou vody vzniká cyklický azoketón, ktorý podlieha nukleofilnému ataku hydroxidu za vzniku tetraedrického medziproduktu. Tento medziprodukt zaniká štiepením väzby uhlík-dusík, čím vzniká aryldiazén s *o-*karboxylovou skupinou, ktorý uvoľňuje plynný dusík za vzniku aniónovej formy pozorovaného produktu kyseliny benzoovej, pravdepodobne prostredníctvom vytvorenia a okamžitej 
protonizácie medziproduktu aryl aniónu. Produkt sa izoluje po kyslom spracovaní.

Následné mechanistické štúdie ukázali, že podrobenie nezávisle pripravených *o-*nitrózobenzamidových a azoketónových medziproduktov v podmienkach von Richterovej reakcie poskytlo očakávaný produkt, čo poskytlo ďalšiu podporu tomuto návrhu.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Menné reakcie
Kategória:Substitučné reakcie
Paideros (maliar)

**Paideros** () bol grécky maliar čiernofigúrových váz, činný v druhej polovici 6. storočia pred Kr.

Známy je len vďaka signatúre na fragmente keramického taniera (v tonde pinaxu) s vyobrazením vpravo kráčajúcej bohyne Atény so štítom a kopijou (jej spracovanie je dosť nedbalé), ktorý je uložený v *Múzeu antickej agory* v Aténach (Agora Museum AP 1859A, 2325C, 3 fragmenty). Takmer úplne zachovaný nápis typu *bústrofédon* („ako sa otáča vôl“ – ťahajúci pluh po brázdach, čiže striedajúce sa riadky, písané napr. zľava doprava a potom opačne) s jeho podpisom a podpisom hrnčiara Sóta, sa na fragmente nachádza pod okrajom odevu Atény:

 
Takáto trojriadková signatúra napísaná v type *bústrofédon* je veľmi zriedkavá. Zatiaľ čo bolo grécke meno Sotes v tom období celkom bežné, meno Paideros je veľmi ojedinelé. Je uvedené napr. na fragmente komédie dramatika Télekleida, ktorý žil viac ako o sto rokov neskôr. Je možné, že išlo o meno, ktoré si osvojil samotný maliar, alebo zrejme o jeho prezývku.
 
## Referencie

Kategória:Maliari starovekého Grécka
Dudvážska mokraď

**Dudvážska mokraď** je geomorfologická časť Dolnovážskej nivy, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Leží v rovine Vážskej nivy, medzi Čachticami a Zavarom.

## Polohopis
Nachádza sa v západnej oblasti Podunajskej pahorkatiny a zaberá západnú časť podcelku Dolnovážska niva. Tá sa rozprestiera v okolí susedného Váhu a lemuje východný okraj, západne susedí podcelok Trnavská pahorkatina a jej časti Trnavská tabuľa a Podmalokarpatská pahorkatina. Rovinatá mokraď sa tiahne v úzkom páse v povodí Dudváhu, ktorý odvodňuje celú oblasť. Priberá potoky pritekajúce z Malých Karpát, ktoré na dolných tokoch prepája sieť kanálov. Z významných vodných tokov tu preteká Dudváh, Dubová, Chtelnička, Holeška a Blava. 

Dudvážska mokraď zasahuje do Trnavského a Trenčianskeho kraja a okresov Trnava, Hlohovec, Piešťany a Nové Mesto nad Váhom. Z obcí sa tu nachádza Červeník, Krakovany, Čachtice, Veľké Kostoľany, Bučany a Zavar. 

## Doprava
Južnou a strednou časťou územia prechádza medzinárodne významná diaľnica D1 z Trnavy do Trenčína a s ňou súbežne vedúca cesta I/61. Na ne sa pripájajú cesty nižších tried, II/513, II/499 a najmä zo severu na juh prebiehajúca cesta II/504, ktorá dopravne obsluhuje mnohé tunajšie obce. Z juhu na sever prechádza južnou časťou tiež významná železničná trať Bratislava – Žilina a južným okrajom aj železničná trať Trnava – Sereď. 

## Chránené územia
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny sa nachádza prírodná pamiatka Brehové porasty Dubovej a chránený areál Dedova jama.

## Turizmus
Rovinaté územie Dolnovážskej nivy je vhodné na nenáročné prechádzky a cyklotúry. Oblasťou vedie niekoľko značených cyklotrás. Turisticky atraktívne je okolie Čachtíc na severnom okraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Podunajská pahorkatina
* Dolnovážska niva
* Geomorfologické členenie Slovenska

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Podunajská pahorkatina
Kategória:Dolnovážska niva
Kategória:Geomorfologické časti na Slovensku
Kategória:Mokrade na Slovensku