open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alen Panov

**Alen Volodymyrovyč Panov** (; * 14. február 1978, Berehovo, Zakarpatská oblasť, Ukrajinská SSR, ZSSR) je ukrajinský diplomat, právnik, verejný činiteľ. Profesor a vedúci Katedry medzinárodnej politiky Fakulty medzinárodných ekonomických vzťahov Užhorodskej národnej univerzity.

## Životopis
Narodil sa 14. februára 1978 v Berehove na Ukrajine a získal titul kandidáta historických vied a doktora filozofie od Užhorodskej národnej univerzity. Začal svoju kariéru ako učiteľ a lektor na univerzite.

Od roku 1999 bol stálym národným predstaviteľom (vedúcim misie) v Karpatskom euroregióne. – prvej medzinárodnej regionálnej organizácii v postsocialistických krajinách východnej Európy, združujúcej 23 regiónov z Maďarska, Poľska, Rumunska, Slovenska, Ukrajina. V roku 2002 sa stal zástupcom primátora Užhorodu. Od roku 2006 bol ukrajinským konzulom v Maďarsku so sídlom v Nyíregyháze. Počas svojej diplomatickej misie vyhral proces o obmedzení možností miestneho pohraničného styku pre občanov Ukrajiny na maďarskom súde. To bol prvý precedens v konzulárnej praxi Ukrajiny a EÚ, ktorý neskôr potvrdil aj Európsky súdny dvor.

Od roku 2010 je profesorom a vedúcim akademickej katedry medzinárodnej politiky Užhorodskej národnej univerzity. Autor 16 monografií a kníh. Zahraničný člen Orgánu Maďarskej akadémie vied. Predseda Zväzu ukrajinských diplomatov, riaditeľstvo Zakkarpattya od roku 2011.  Autor myšlienky a zakladateľ Záhradného námestia Márii Terézii v Užhorode, ktoré bolo prvým súkromným záhradným námestím na Ukrajine. Autor konceptu Užhorodská renesancia, v rámci ktorej sa venuje obnove antických kaštieľov na historickom Hradnom vrchu.

## Referencie

Kategória:Ukrajinskí diplomati
Kategória:Ukrajinskí právnici
Kategória:Ukrajinskí univerzitní profesori
Kategória:Osobnosti zo Zakarpatskej oblasti
The Right Stuff (kniha)

***The Right Stuff*** je kniha, ktorú napísal americký novinár a spisovateľ Tom Wolfe v roku 1979.

Kniha opisuje príbehy prvých amerických astronautov programu Mercury, ich manželiek a skúšobných pilotov ako napríklad Chuck Yeager. V knihe sa spomína rivalita so Sovietskym zväzom, skúšobné lety s experimentálnym raketovým lietadlom X-15, začiatky amerického vesmírneho programu, kultúra a rodinný život skúšobných pilotov. Pojmom „right stuff“ (doslovný preklad „správna vec“) Wolf v knihe charakterizuje súbor psychických vlastností, ktoré musia skúšobní piloti mať, aby boli schopní vykonávať svoju vysokorizikovú prácu.

Roku 1980 kniha získala ocenenie National Book Award. V roku 1983 bola aj sfilmovaná. V roku 2022 bol vydaný prvý slovenský preklad s názvom *Správna posádka*.

## Referencie

Kategória:Knihy z 1979
Kategória:Literatúra faktu
Kategória:Sfilmované knihy
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1971

**Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1971** boli štvrté juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Majstrami Európy sa po tretíkrát stali hokejisti Sovietskeho zväzu.

## Skupina A
Turnaj Skupiny A sa hral od 27. decembra 1970 do 3. januára 1971 v Prešove v Česko-Slovensku.

### Konečné poradie

|}
Nórsko malo zostúpiť do Skupiny „B“ ME 1972, ale nezostúpilo, lebo Rumunsko ako víťaz skupiny „B“ ME 1971 sa vzdalo možnosti hrať Skupinu „A“.

### Zápasy

## Skupina B
Turnaj Skupiny B sa hral od 28. decembra 1970 do 3. januára 1971 v Bukurešti v Rumunsku.

### Konečné poradie

|}
Rumunsko mohlo postúpiť do Skupiny „A“ ME 1972, ale vzdalo sa tejto možnosti.

### Zápasy

## Referencie

Kategória:Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov
Kategória:Ľadový hokej v 1971
Kategória:Ľadový hokej v Česko-Slovensku
Kategória:Ľadový hokej v Rumunsku
Kategória:Športové podujatia v Česko-Slovensku
Kategória:Športové podujatia v Rumunsku
Kategória:Športové podujatia v Prešove
Kategória:Šport v Bukurešti
Kategória:Šport v Česko-Slovensku v 1971
Le Belov-van ’t Hoffov vzťah

náhľad|Štyri asymetrické uhlíkové atómy v glukóze (štyri väzby uhlík-kyslík zvýraznené červenou farbou)
**Le Belov-van ’t Hoffov vzťah** hovorí, že počet stereoizomérov organických zlúčenín, ktoré neobsahujú rovinu symetrie, je 2*n*, kde *n* je počet asymetrických uhlíkových atómov. Túto hypotézu oznámili Joseph Achille Le Bel a Jacobus Henricus van ’t Hoff zároveň v roku 1874 a popisovala všetky vtedy známe molekulárne asymetrie.

U aldohexóz sú napríklad štyri uhlíkové atómy asymetrické, takže podľa Le Belovho-van ’t Hoffovho vzťahu má takáto zlúčenina 24&nbsp;=&nbsp;16 stereoizomérov. Takto skutočne i je: tieto zlúčeniny predstavujú dva enantioméry ôsmych rôznych diastereomérov (alóza, altróza, galaktóza, glukóza, gulóza, idóza, manóza a talóza).

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Stereochémia
The Right Stuff

**The Right Stuff** môže byť:

* kniha Toma Wolfa z 1979, pozri The Right Stuff (kniha)
* film USA podľa knihy Toma Wolfa z 1983, pozri The Right Stuff (film)
Ignác Martinovič

[náhľad|Obrázok zobrazujúci hlavu Ignáca Martinoviča po exekúcii, [Zsigmond Pollák, Vasárnapi Ujság, 1869]]
**Ignác Martinovič** (* 20. júl 1755, Pešť, Uhorsko† 20. máj 1795, Budín) bol uhorský učenec, filozof, spisovateľ a vodca hnutia jakobínov.

## Biografia
Martinovič pracoval ako tajný agent a od začiatku svojej akademickej kariéry sympatizoval s novými radikálnymi liberálnymi myšlienkami.

Osvietenský absolutizmus skončil v Uhorsku za Leopoldovho nástupcu Františka II. (vládol v rokoch 1792 – 1835), ktorý si vytvoril averziu voči zmenám, čo spôsobilo Uhorsku desaťročia politickej stagnácie. Nový panovník, cisár František II., kvôli týmto činom odvolal Martinoviča a jeho kolegu Ferenca Gotthardiho, bývalého šéfa tajnej polície. Obmedzením slobody tlače sa cisár František II snažil zabrániť šíreniu revolučných myšlienok. Cisár začal vyšetrovanie proti autorom už vydaných diel a zhabal ich brožúry, vrátane troch Martinovičových diel, ktoré však boli vydané bez mena autora. Nečakaná udalosť však radikálne zmenila jeho osud: Dostal tajný list priamo z Parížskej komúny, samotného centra Francúzskej revolúcie, s takými signatármi ako Maximilien de Robespierre, Saint-Just a Georges Danton. List vyzdvihoval jeho vedeckú kariéru a talent, no jeho hlavným cieľom bolo presvedčiť ho – ako „najschopnejšieho človeka v Uhorsku“ – organizovať revolučné hnutia a radikalizovať existujúce spoločnosti a skupiny v mene „ Práva človeka a občana“ v Uhorsku a iných habsburských oblastiach. Martinovič následne založil rozsiahlu organizáciu hnutí a tajných organizácií, ktorých členov získaval väčšinou z „dôveryhodných“ už existujúcich radikálnych spoločností. Vo svojom Oratio pro Leopolda II. Martinovič  výslovne uvádza, že má byť uznaná len právomoc, ktorá vyplýva zo spoločenskej zmluvy; aristokraciu videl ako nepriateľa ľudstva, pretože bránila ľuďom vo vzdelaní. Mal na starosti rozprúdenie vzbury proti šľachte medzi uhorskými nevoľníkmi. V ďalšom zo svojich diel, Katechizmus ľudí a občanov, tvrdil, že občania majú tendenciu brániť sa akejkoľvek represii a že suverenita spočíva na ľude.
V roku 1794 nadobudol revolučný tlak v Uhorsku dve podoby, nacionalistický aristokratický z radov nižších šľachticov a šľachty a rovnostársku jakobínsku formu z buržoázie. Martinovič tak založil dva republikánske tajné kluby: jeden pre aristokratických členov („Compagnie des Réformateurs“) a jeden pre členov s buržoáznym pôvodom („Liberté Égalité Fraternité“). Pre každú spoločnosť napísal Martinovič samostatný „katechizmus“. Martinovič však bol zatknutý vo Viedni a rýchlo sa obrátil proti svojim maďarským jakobínom, čím sa ukončilo hnutie jakobínov v Uhorsku. Martinovič bol odsúdený na smrť za velezradu.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Uhorskí filozofi
Kategória:Františkáni
Kategória:Popravené osobnosti
Kategória:Osobnosti z Budapešti
Kategória:Pochovaní na cintoríne Kerepesi
Rajón (Ukrajina)

náhľad|Mapa Ukrajiny s vyznačenými oblasťami a ich rajónmi

**Rajón** () je územnosprávna jednotka vyššej úrovne, na ktoré sa delí oblasti na Ukrajine.

V roku 2020 prebehla reforma, pri ktorej sa znížil počet rajónov zo 490 na 136. Zároveň sa do rozšírených, prípadne novovytvorených rajónov začlenili bývalé mestá oblastného významu, ktoré boli pod správou oblastí. Mestá Kyjev a Sevastopoľ nie sú súčasťou rajónu, pretože majú zvláštne postavenie.

De iure je na Ukrajine ale 140 rajónov, pretože v Autónomnej republike Krym, v súčasnosti okupovanej Ruskom, neprebehla plánovaná redukcia 14 rajónov na 10 nových. Ďalších 7 rajónov je na nekontrolovanom území Luhanskej a Doneckej oblasti.

## Zoznam rajónov na Ukrajine

## Pozri aj
* Administratívne členenie Ukrajiny
* Zoznam rajónov na Ukrajine do roku 2020

## Zdroje


Kategória:Administratívne členenie Ukrajiny
Ukrajina
NCIS: Hawaiʻi

**NCIS: Hawaii** (pôvodne ***NCIS: Hawai'i)*** je americký krimiseriál, ktorý sa točí okolo fiktívneho tímu špeciálnych agentov z NCIS, ktorý vedie vyšetrovanie trestných činov, ktoré súvisia s námorníctvom USA a námornej pechoty na území Havaja. Ide o tretí spin-off seriálu . Seriál bol stanicou CBS oficiálne objednaný 23. apríla 2021. Ide o prvý seriál z franšízy, ktorý sa predstaví samostatne a nie úvodnou dvoj epizódou v pôvodnom seriáli **. Vysielal sa od 20. septembra 2021 do 6. mája 2024.

## Seriály, ktoré sa odohrávajú v rovnakom universe
* NCIS
* 
* 
* 
* JAG
* Hawaii 5.0
* Scorpion
* MacGyver (2016)
*Magnum P. I. (2018)
* First Monday

## Popis
Seriál sleduje príbehy fiktívneho tímu agentov Námornej vyšetrovacej služby (NCIS) prezývaného NCIS: Pearl, ktorý operuje na Havaji.

## Obsadenie

* Vanessa Lachey - Jane Tennant, zvláštna agentka a šéfka NCIS: Pearl
* Noah Mills - Jesse Boone: Tennantovej partner, zástupca šéfky
* Yasmine Al-Busta - Lucy Tara, zvláštne agentka, nová posila tímu
* Jason Antoon - Ernie Malik, počítačový špecialista NCIS: Pearl
* Alex Tarrant - Kai Holman, mladší agent NCIS v tíme

## Časti
*Pozri [[Zoznam častí seriálu NCIS: Hawaii]]*

## Zdroj

Kategória:Televízne seriály CBS
Kategória:Kriminálne televízne seriály USA
Kategória:Televízne seriály z roku 2021
Tri kamene

**Tri kamene** () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Dubové, približne  (severo)východne od centra Banskej Štiavnice. 

## Poloha
Masív sa nachádza vo východnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Skalka. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Banská Štiavnica a Zvolen a zasahuje na katastrálne územie obce Banská Belá a Dubové. Najbližšími sídlami sú severným smerom ležiaci Kozelník a severovýchodne situované Dubové, západne sa nachádza Banská Belá a Banská Štiavnica, južne Banský Studenec a východne Dobrá Niva. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.

## Opis
Tri kamene sú dvojvrcholový masív, pričom na niektorých mapách je týmto názvom označený nižší () vrchol. Vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od Skalky () severným smerom a cez susednú Strelu () pokračuje západným smerom na Vtáčnik (). Severným smerom susedí Marcička () a Kmotra (), východným leží Ďurianová (), južným Holý vrch (), Skalky () a Anderloch () a západným je sedlom oddelená Strela a Kytla (). Oblasť patrí do povodia Hrona, kde vodu zo západnej časti odvádzajú prítoky Jasenice a z východnej prítoky Neresnice. Na vrchol nevedie značená trasa, no chodník z Dubového prechádza blízkym sedlom Volárska. 

### Výhľady
Lesný porast vrcholu neumožňuje rozhľad, ten je možný z úbočia, kde je viacero menších horských lúk. Z vhodných lokalít s nízkou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Štiavnických vrchov a susedného Javoria, pri dobrých podmienkach tiež Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry a Poľanu.

## Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, no západne vedie blízkym sedlom  zelená značka.

* po  zelenej značke cez sedlo Volárska:
** od severovýchodu z obce Dubové
** od juhu z Banského Studenca cez sedlo Caniar
* po  modrej značke od severu z obce Kozelník cez Marcičku

## Referencie

## Pozri aj
* Skalka (podcelok)
* Štiavnické vrchy
* Zoznam vrcholov v Štiavnických vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Štiavnických vrchoch
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Banská Štiavnica
Kategória:Vrchy v okrese Zvolen
Kategória:Banská Belá
Kategória:Dubové (okres Zvolen)
Zoznam rajónov na Ukrajine do roku 2020

náhľad|Mapa rajónov do roku 2020

Toto je zoznam ukrajinských rajónov pred reformou v roku 2020.

Kategória:Administratívne členenie Ukrajiny
Strela (vrch v Štiavnických vrchoch)

**Strela** () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Banská Belá, približne  (severo)východne od centra Banskej Štiavnice. 

## Poloha
Masív sa nachádza vo východnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Skalka. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a v katastrálnom území obce Banská Belá. Najbližšími sídlami sú severným smerom ležiaci Kozelník, západne situovaná Banská Belá a Banská Štiavnica a južne ležiaci Banský Studenec. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.

## Opis
Strela je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od Skalky () severným smerom. Východne susedí sedlom oddelený vrch Tri kamene (), severne leží Marcička (), západne Kytla () a Vtáčnik () a južným smerom Skalka a Anderloch (). Oblasť patrí do povodia Hrona, kde vodu odvádzajú prítoky Jasenice. Vrcholom prechádza značený chodník z Kozelníka do sedla Volárska. 

### Výhľady
Hustý porast vrchu Strela neumožňuje rozhľad. Z malých lokalít s riedkou vegetáciou na úbočí možno vidieť okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach zriedkavo tiež Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry a Poľanu.

## Prístup
* po  modrej značke:
** od severu z obce Kozelník cez Marcičku
** od východu zo sedla Volárska
* po  zelenej značke cez sedlo Volárska:
** od severovýchodu z obce Dubové
** od juhu z Banského Studenca cez sedlo Caniar

## Referencie

## Pozri aj
* Skalka (podcelok)
* Štiavnické vrchy
* Zoznam vrcholov v Štiavnických vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Štiavnických vrchoch
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Banská Štiavnica
Kategória:Banská Belá
Zoznam častí seriálu NCIS: Hawaii

Zoznam časti seriálu ******, ktorý je spin-off pôvodnej americkej NCIS. Seriál mal premiéru 20. septembra 2021. K 23. máju 2022 bolo odvysielaných 22 epizód a ukončená prvá séria. 31. marca 2022 bol seriál obnovený na druhú sériu.

## Časti

### 1. séria (20212022)

### 2. séria (20222023)

NCIS: Hawaii
Uhliskový potok (prítok Hlinského potoka)

**Uhliskový potok** je potok v regióne Horný Zemplín na území obce Hlinné v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji. Nachádza sa na pomedzí geomorfologického celku Slanské vrchy geomorfologického podcelku Šimonka z jednej strany a geomorfologického celku Východoslovenská pahorkatina geomorfologického podcelku Podslanská pahorkatina z druhej strany. Je ľavostranným prítokom Hlinského potoka a má dĺžku . Je vodným tokom VII. rádu.

## Prameň
Pramení v severnej časti územia obce Hlinné v  v lesnom extraviláne na južnom okraji pasienka *Uhliská*.

## Opis toku
Od prameňa tečie východným smerom striedavo cez lesný a nižšie i cez poľnohospodársky extravilán, pravým brehom obmýva pole *Krehelnica*, ďalej pole *Kopaniny*, ľavým brehom obmýva pole *Žliabky*, v  vteká do intravilánu a mení smer na juhovýchod, v  ústi do Hlinského potoka ako jeho ľavostranný prítok v povodí Tople. Vodný tok *Uhliskový potok* nemá významnejšie prítoky.

## Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku *Uhliskový potok* na území obce Hlinné v období pomenovacieho procesu bol pasienok *Uhliská*, v blízkosti prameňa vodného toku, ako pôvodná lokalita využívaná na tvorbu drevného uhlia. Produkcia drevného uhlia ako *jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu* mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach*. Z toponyma *Uhliská* rozšírením o formant *-ový* bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z [[prídavné meno|prídavného mena]] a z [[podstatné meno|podstatného mena]] v podobe *Uhliskový potok* ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.

Názov vodného toku *Uhliskový potok* bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum *Uhliskový potok'' nie je jedinečným hydronymom (marec 2022); existuje niekoľko takýchto homonymných názvov potokov.

## Referencie

Kategória:Vodné toky v okrese Vranov nad Topľou 
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Slanských vrchoch
Kategória:Vodné toky vo Východoslovenskej pahorkatine
Kategória:Hlinné
451 stupňov Fahrenheita

***451 stupňov Fahrenheita*** je dystopický román amerického spisovateľa Raya Bradburyho z roku 1953. Autor uvádza, že názov diela je odvodený od teploty, pri ktorej začne horieť papier.

Román opisuje americkú spoločnosť v budúcnosti, kde sú knihy zakázané a úlohou požiarnikov je tieto knihy spáliť. Hlavná postava, požiarnik Guy Montag, sa nedokáže stotožniť so svojou úlohou. Skončí so svojou prácou a stane sa ochrancom literatúry a kultúry.

Ľudia použili tento román, na poukázanie historickej úlohy pálenia kníh. V rozhlasovom rozhovore v roku 1956 Bradbury povedal, že napísal 451 stupňov Fahrenheita kvôli svojim vtedajším obavám (počas mccarthizmu) z hrozby pálenia kníh v Spojených štátoch. V neskorších rokoch knihu opísal ako komentár k tomu, ako masmédiá znižujú záujem o čítanie literatúry.

Román sa považuje za Bradburyho najlepšie dielo. V roku 1954 román vyhral ocenenie za literatúru American Academy of Arts and Letters a zlatú medailu Commonwealth Club of California.Neskôr v roku 1984 vyhral Prometheus Award "Hall of Fame" a v roku 2004 dostal retrospektívne ocenenie Hugo za rok 1954 v kategórii najlepší román.

Adaptácie románu zahŕňajú film Françoisa Truffauta z roku 1966, film Ramina Bahraniho z roku 2018 a dve dramatizácie rádia BBC.

Bradbury publikoval verziu divadelnej hry v roku 1979 a pomohol vyvinúť interaktívnu počítačovú hru s rovnakým názvom z roku 1984, ako aj zbierku svojich poviedok s názvom *A Pleasure to Burn*.

## Referencie

Kategória:Knihy z 1953
Kategória:Romány USA
Kategória:Cena Hugo
Kategória:Science fiction romány
Kategória:Sfilmované romány
Kategória:Antiutopické romány
Ján Lauko

**Ján Lauko** (* 23. september 1950 Bušince, ČSR) je slovenský hudobný a zvukový režisér, hudobný skladateľ a hráč na akordeón a klávesové nástroje. Ján Lauko je známy ako člen kapely Prúdy, spoluprácou so speváčkou Marikou Gombitovou a aj ako spoluautor viacerých piesní, medzi ktoré patria aj hity Pavla Hammela, „Poď“, "Klára" či „ZRPŠ“.

Ako hudobný režisér, či štúdiový hudobník sa Ján Lauko podieľal na produkcii viacerých významných hudobných albumov českej a slovenskej populárnej hudby, medzi inými so skupinou Modus, so skupinou Team, so skupinou Oceán, s kapelou M Efekt, s kapelou Fermata, s Karolom Duchoňom, s Jankom Ledeckým, s Robom Grigorovom a s mnohými ďalšími.

## Hudobná kariéra
Ján Lauko po maturite vyštudoval na konzervatóriu v Bratislave hru na akordeón. V roku 1971 sa po odchode Mariána Vargu a Fedora Freša stal spolu s gitaristom Jozefom Farkašom členom kapely Prúdy. Bol členom tejto skupiny aj v dobách, kedy vznikli piesne ako „Medulienka“ či „Učiteľka tanca“. Od roku 1974 pracoval aj v slovenskom hudobnom vydavateľstve Opus, kde pôsobil v nahrávacom štúdiu ako hudobný a zvukový režisér. S Prúdmi spolupracoval naďalej a to hlavne ako režisér nahrávok aj ako štúdiový hráč. S Pavlom Hammelom Ján Lauko naposledy spolupracoval pri nahrávaní albumu *Unpluged*. Je autorom alebo spoluautorom viacerých Hammelových hitov, medzi inými aj „Poď“,  "Klára" či „ZRPŠ“. 

V prvej polovici 80. rokov bol Ján Lauko pri vzniku prvých sólových hudobných projektov Mariky Gombitovej. Technicky s ňou spolupracoval na výrobe albumov, no je aj autorom jej siedmich skladieb, medzi nimi: „Cukráreň na dlani námestia“, „Srdcia dievčat“, „Rozhovor s neznámou“, či „Cirkusový kôň“. Tieto skladby vyšli na Marikiných albumoch *[[Môj malý príbeh]]* a *[[Slnečný kalendár (album)|Slnečný kalendár]]*.

## Referencie

Kategória:Slovenskí skladatelia modernej hudby
Kategória:Slovenskí akordeonisti
Kategória:Slovenskí popoví klávesisti
Kategória:Osobnosti z Bušiniec
Saola

**Saola** (lat. *Pseudoryx*) je rod z čeľade turovité a v rámci nej z podčeľade turorodé (Bovinae). Jediným druhom tohto rodu je **saola** alebo **vu quang** (*Pseudoryx nghetinhensis*).

## Rozšírenie
Areál výskytu sa nachádza v juhovýchodnej Ázii v Annamských vrchoch na rozhraní štátov Vietnam a Laos. Žije skrytým spôsobom života v hustých dažďových pralesoch a svetom bol tento druh objavený až v roku 1992 na základe kostrových pozostatkov a koží, a vedecky popísaný o rok neskôr. Chytiť a skúmať saolu zblízka sa žiadnemu vedcovi dlho nedarilo, živú ju v prírode žiadny nevidel, fotografií existuje len malý počet a v žiadnej zoologickej záhrade nežije. Existujú však pozorovania jedincov žijúcich krátky čas v zajatí.

## Opis
Na prvý pohľad sa podobá oryxom (rod *Oryx*), antilopám z púštnych oblastí Arábie a Afriky, tiež patriacim do čeľade turovitých. To sa odráža aj vo vedeckom rodovom názve *Pseudoryx*. V kohútiku dosahuje výšky okolo 85&nbsp;cm a váži 85 až 100&nbsp;kg. Približná dĺžka tela je 150&nbsp;cm a chvosta 25&nbsp;cm. Srsť má tmavohnedú so svetlejším odtieňom na šiji a spodných častiach tela. Úzky tmavý pruh prechádza od koreňa chvosta na zadné končatiny. Na hlave má svetlé škvrny, nad očami biele prúžky. Okolie dolnej pery a brada sú tiež biele. Chvost, na ktorom sa strieda biela farba s hnedou, je zakončený chumáčom čiernych chlpov. Saola má silný a dlhý krk. Mierne zahnuté rohy vretenovitého tvaru, dlhé 35 až 50&nbsp;cm, sú tmavej farby a vyrastajú obom pohlaviam. Meno saola v laoštine znamená "vretenovitého tvaru", čo odkazuje na tvar rohov.

## Ochrana
Na konci augusta 2010 bolo z Laosu oznámené, že miestni dedinčania jednu saolu chytili a priviedli do dediny, kde za niekoľko dní zviera uhynulo. Dokázali ho vyfotografovať a telo následne dostali vedci na skúmanie.

Podľa červeného zoznamu IUCN patrí saola ku kritický ohrozeným druhom. Počet jedincov je odhadovaný na najviac 750 kusov. Preto sa zišli odborníci z niekoľkých ochranárskych organizácií, aby naplánovali ďalšiu ochranu týchto unikátnych kopytníkov. Podľa správy Svetového fondu na ochranu prírody (WWF) chcú ochranári predovšetkým v Annamských vrchoch potlačiť pytliactvo (dosiaľ bolo zlikvidovaných takmer 200 tisíc drôtených ôk) a znížiť počet loveckých psov. V plánoch je tiež zlepšenie postupov pri pozorovaní saol a ich značkovanie rádiovými obojkami.

Ochranu koordinuje pracovná skupina za záchranu saol The Saola Working Group (SWG), ktorá plánuje vybudovanie záchrannej stanice pre tento druh. Na podpore tohto projektu sa podieľa niekoľko zoologických záhrad vrátane českej Zoo Praha.

## Galéria

Súbor:Saola skin.jpg|Niektoré z prvých známych pozostatkov, Zoologické múzeum v Kodani
Súbor:Saola horns.jpg|Rohy, Zoologické múzeum v Kodani
Súbor:Saola skull.jpg|Fragmenty lebky, Zoologické múzeum v Kodani
Súbor:Saola hooves.jpg|Kopytá, Zoologické múzeum v Kodani


## Referencie


* HOŠEK, Jan. *Saola, aneb, Největší zoologické objevy posledních let.* Praha: Scientia, 2007. 215 s. ISBN 978-80-86960-27-2.

## Zdroj

Kategória:Turovité
Kategória:Kriticky ohrozené druhy
Užhorodský rajón

náhľad
**Užhorodský rajón** () je administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.

Leží na západnom okraji Zakarpatskej oblasti pri hraniciach so Slovenskom, Maďarskom a Poľskom a zaberá okolie svojho hlavného mesta Užhorod, ktoré bolo do roku 2020 samostatné mesto oblastného významu, rovnako ako mesto a železničný uzol Čop. V rajóne žije približne 256 tisíc obyvateľov. Na ploche 870 km² tu žilo v roku 2004 74 399 obyvateľov, z ktorých tretinu tvorila maďarská menšina. Po administratívno-teritoriálnej reforme v júli 2020, ktorá znížila počet rajónov oblasti z 13 na 6, sa pripojením Veľkobereznianskeho a Perečínskeho rajóna rozloha okresu zvýšila na 2 362,4 km².

V Užhorodskom rajóne sa nachádzajú: 

* Mestá: Čop, Perečín a Užhorod 
* Sídla mestského typu: Seredné a Veľké Berezné 
* 120 dedín (z väčších napr. Eseň, Kostryna, Malé Berezné, Mynaj, Onokivci, Packaňovo, Palaď-Komarivci, Korytňany, Poroškovo, Rativci, Šalamúnová, Storožnica, Surty, Tarnivci, Turie Remety, Turjanské Bystré*,* Užok, Veľká Dobroň, Volosjanka, Vyška, Zaričovo) 

V rajóne je 14 územných spoločenstiev, komunít (ukrajinsky: *територіальних громад*) s administratívnymi centrami v týchto miestach: Užhorod, Čop, Perečín, Seredné, Veľké Berezné, Baranynci, Cholmok, Dubrynyči, Kostryna, Onokivci, Surty, Stavne, Túria Remet a Veľká Dobroň.

## Zdroj

* 

Kategória:Rajóny v Zakarpatskej oblasti
Ťačivský rajón

náhľad
**Ťačivský rajón** () je administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.

Na ploche 1 873,9 km² tu v roku 2020 žilo 185 023 obyvateľov.  V roku 2013 to bolo 174 284 a v roku 2004 171 850 obyvateľov. 

V Ťačivskom rajóne sa nachádza: 

* 1 mesto (Ťačiv, 9500 obyv., sídlo rajónu) 
* 5 sídiel mestského typu (Buštín, Dubove, Solotvyno, Terešva, Usť-Čorna) 
* 56 dedín, z toho väčšie obce sú: Nižná Apša , Vulchovce 

V Ťačivskom rajóne sa nachádza 10 územných spoločenstiev (hromad), z toho: 

* 9 vidieckych s centrami v obciach: Bedevla, Buštín, Vulchovce, Dubove, Neresnycja, Solotvyno, Terešva, Uglja a Usť-Čorna. 
* 1 mestské s centrom v Ťačive.

## Referencie


## Zdroj

*
Rachivský rajón

**Rachivský rajón** () je rajón Zakarpatskej oblasti v západnej Ukrajine. Jeho administratívnym sídlom je Rachiv. Podľa odhadov z roku 2022 tu žije 82 034 obyvateľov.

Na základe administratívnej reformy Ukrajiny sa 18. júla 2020 znížil počet rajónov Zakarpatskej oblasti na šesť. V januári 2020 sa populácia rajónu odhadovala na 92 543.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Rachivský rajón
Mukačevský rajón

náhľad
**Mukačevský rajón** () je administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine. 

Leží v západnej časti Zakarpatskej oblasti na rieke Latorica, ktorej údolím prechádza hlavná dopravná tepna - železničná trať Ľvov - Stryj - Čop. Administratívnym centrom je mesto Mukačevo, ktoré do roku 2020 spadalo pod pôsobnosť oblasti.

Na ploche 998 km² tu v roku 2004 žilo 101 443 obyvateľov, z toho 84 % Ukrajincov a Rusínov, ďalej Maďari, Nemci, Slováci, Rusi, Rómovia. V rámci administratívno-teritoriálnej reformy, ktorá v júli 2020 znížila počet rajónov oblasti z 13 na 6, bolo do rajóna začlenené -.-úze-.mie zaniknutého Voloveckého rajóna a časť bývalého Svaľavského rajóna. Tým sa jeho rozloha zväčšila na 2 056,5 km² a počet obyvateľov vzrástol na 253 tisíc. 

V rajóne je 13 územných spoločenstiev, komunít (ukrajinsky: *територіальних громад*) s administratívnymi centrami v týchto miestach: Velyki Lučky, Vyšný Koropec, Volovec, Horonda, Ždenijevo, Ivanivci, Kolčyno, Mukačevo, Nelipyno, Nyžni Vorota, Poljana, Svaľava a Čynadijevo.

## Zdroj
* 

Kategória:Mukačevský rajón
Kategória:Rajóny v Zakarpatskej oblasti
Chustský rajón

náhľad
**Chustský rajón** () je administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine. Jeho centrom je mesto Chust.

Rajón mal do administratívno-teritoriálnej reformy, ktorá v júli 2020 znížila počet rajónov oblasti z 13 na 6, rozlohu 975 km² av roku 2012 v ňom žilo približne 95 603 obyvateľov. Do rajónu bolo začlenené územie zaniknutého Mižhirského rajónu a časti bývalého Iršavského a Svaľavského rajóna. Tým sa jeho rozloha zväčšila na 3 180,3 km² a počet obyvateľov vzrástol na takmer 270 tisíc. V Chustskom rajóne je 13 územných spoločenstiev (hromad) s administratívnymi centrami v týchto obciach: Bilky, Vyškovo nad Tisou, Horinčovo, Dlhé, Drahovo, Zariča, Iršava, Kerecky, Koločava, Mižhiria, Pylypec, Sinovír a Chust.

## Zdroj
* 


Kategória:Rajóny v Zakarpatskej oblasti
Berehovský rajón

náhľad
**Berehovský rajón** () je administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine. 

Rajón s rozlohou 1 460,2 km² sa nachádza v rovinatej oblasti pri riekach Tisa a Latorica pozdĺž hranice s Maďarskom. Centrum okresu je Berehovo. Rajón má približne 210 tisíc obyvateľov, ktorí žijú v 105 sídlach. Žije tu 68% Maďarov, 24% Ukrajincov a Rusínov a 3,4% Rusov.

Berehovský rajón je najteplejším rajónom Podkarpatskej Rusi a je známy vinárstvom a termálnymi prameňmi. V Berehovskom rajóne sa nachádza 10 územných spoločenstiev (hromad) s centrami v týchto miestach: Veľká Behaň, Vylok, Vynohradiv, Baťovo, Pyjterfolvo, Korolevo, Velyki Berehy, Kamjanske, Berehovo a Koson.

## Zdroj

*
Retinosaurus

***Retinosaurus*** je rod vyhynutého jašterotvarého plaza z infraradu scinkov, v rámci ktorého možno patrí do taxónu Pan-Xantusiidae. Rod zahŕňa jediný druh ***Retinosaurus hkamtiensis***.

Druh bol opísaný na základe jedinca zachovaného v jantári. Skamenelina bola objavená v lokalite Hkamti v Mjanmarsku a datovaná do obdobia spodnej kriedy (albu) pred približne 110 miliónmi rokov. V jantári sa okrem fosílie plaza zachovalo aj niekoľko chrobákov.

Typový jedinec (GRS 29689) bol legálne získaný od mjanmarského obchodníka s drahokamami v roku 2019. Objav bol následne ohlásený v októbri 2021, a v januári 2022 bol platne opísaný tímom výskumníkov vedeným slovenským paleontológom Andrejom Čerňanským z UK v Bratislave.

## Etymológia
Vedci živočícha pomenovali *Retinosaurus hkamtiensis* (v doslovnom preklade "živicový jašter z Hkamti").Rodový názov "*Retinosaurus*" (doslova živicový jašter z Hkamti) je odvodený z gréckych slov "retine" (živica), čo odkazuje na pôvod nálezu v jantári (mineralizovanej živici), a "saurus" (jašter). Druhový názov "*hkamtiensis*" odkazuje na lokalitu Hkamti, miesto nálezu typového jedinca.

## Opis
náhľad|(a) Fotografia jedinca v jantári (b-e) HRCT sken integumentu (telesného pokryvu)
*Retinosaurus hkamtiensis* bol drobný plaz, jeho dobre zachovaná lebka meria iba 1 cm (objavený však bol len nedospelý jedinec). Okrem trojrozmerne zachovaných kostí skamenená živica zakonzervovala aj šupinatú kožu vo výnimočných detailoch a dokonca aj časť dýchacej sústavy vo forme priedušnice a priedušiek. Fosíliu tvorí hlava a časť trupu s prednými končatinami. Viditeľný je tvar jednotlivých šupín a aj časť oka a viečka.

## Systematika
Na základe fylogenetických analýz sa zistilo, že *Retinosaurus* zrejme patril do širšej skupiny scinkov, pričom jeho najbližším žijúcimi príbuznými sú xantúziovité (Xantusiidae). Z väčšina analýz vyplynulo, že rod *Retinosaurus* je sesterským taxónom voči kladu skladajúceho sa z rodu *[[Tepexisaurus]]* a čeľade xantúziovité. Pretože typový jedinec predstavuje nedospelého jedinca, autori opisu upozorňujú, že s akýmikoľvek výsledkami fylogenetických analýz by sa malo narábať opatrne.

## Referencie


Kategória:Scinky
Kategória:Vyhynuté živočíchy
Kategória:Prehistorické plazy
Arabský pohár 2002

**Arabský pohár 2002** bol ôsmym ročníkom Arabského pohára, medzinárodného futbalového turnaja pre národné tímy pod hlavičkou UAFA. Turnaj sa hral v Kuvajte od 16. do 30. decembra 2002.

Víťazom turnaja sa stala , ktorá vo finále zdolala  1:0 po predĺžení.

## Tímy
Na turnaji si zahralo 10 tímov. Maroko na turnaj poslalo svoj tím do 23 rokov.

**AFC**

*  (hosť)
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

**CAF**

* 
*  Maroko U23

## Miesto konania

## Skupinová fáza

### Skupina A

### Skupina B

## Play-off

### Semifinále

### Finále

## Zdroj

Kategória:Arabský pohár FIFA
Kategória:Futbal v 2002
Kategória:Futbal v Kuvajte
Montgiscard

**Montgiscard** môže byť:
* francúzske mesto, pozri Montgiscard (obec)
* francúzsky kantón, pozri Montgiscard (kantón)
Monotrematum

***Monotrematum*** je vyhynutý rod z čeľade vtákopyskovité. Zahŕňa jediný druh ***Monotrematum sudamericanum***, ktorý žil počas paleocénu na území dnešnej Argentíny pred približne 61 miliónmi rokmi.. Niekedy sa považuje za súčasť rodu *[[Obdurodon]]* a druh sa potom volá ***Obdurodon sudamericanum***.

Ide o prvého kloakovca (vajcorodca), ktorý bol objavený mimo územia Australázie. 

## Systematika
Druh bol opísaný v roku 1992 a priradený k novému rodu *Monotrematum*, ktorého je zatiaľ jediným členom. Výskumníci porovnali fosílny materiál ku do rovnakej čeľade patriacemu austrálskemu rodu *[[Obdurodon]],* za súčasť ktorého sa tento taxón niekedy považuje (ako *Obdurodon sudamericanum*).

## Opis
Na rozdiel od recentného vtákopyska divného mali dospelé jedince druhu *Monotrematum sudamericanum* zuby. Práve tie boli objavené v roku 1992 v súvrství Salamanca v argentínskej Patagónii. Z nájdených zubov sú dva spodné a jeden horný, v súčasnosti sú uložené v zbierkach argentínskych múzeí Museo de La Plata a Museo Paleotológico Egidio Feruglio. Rod *Monotrematum* sa od rodu *Obdurodon* nelíši len miestom nálezu a geologickým obdobím, ale tiež veľkosťou nájdených zubov, ktoré sú približne dvakrát väčšie. Zachovaná sklovina v strednej oblasti ukazuje, že korunka je veľmi podobná korunke rodu *Obdurodon*. Je zložená z dvoch klinových výstupkov, predného, ktorý je širší a oddelený od zadného sedlom, ktoré spojuje lingválnu a bukálnu stranu korunky.

## Referencie

Kategória:Vtákopyskovité
Kategória:Vymreté cicavce
Rastislav Ballek

**Rastislav Ballek** (* 27. január 1971, Banská Bystrica) je slovenský dramatik a režisér.

## Život
Po štúdiu filozofie a sociológie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave pokračoval na VŠMU v Bratislave na odbore Divadelná réžia. Jeho študentské režijné práce *Odchod z Bratislavy* a *Podivíni* mali silný slovenský aj zahraničný ohlas. V období 1999 – 2001 bol interným režisérom v Divadle SNP v Martine, medzi rokmi 2001 – 2005 spolupracoval na réžii s Divadlom Alexandra Duchnoviča v Prešove, v rokoch 2002 – 2009 bol interným režisérom v Mestskom divadle v Žiline, kde v rokoch 2003 – 2008 zastával post umeleckého šéfa. Od roku 2006 začal intenzívnu prácu v Divadle Aréna v Bratislave, kde vytvoril kultovú divadelnú inscenáciu *Tiso* v roku 2005.  Tu inscenoval a režíroval hru *Kukura* v roku 2011, *Holokaust* (2012) alebo *Rosmersholm* (2013).

Rastislav Ballek režíroval svetovú premiéru komornej opery od Martina Burlasa *Kóma* v roku 2007 a spolupracoval s mnohými divadlami, napr. Slovenské komorné divadlo v Martine, Divadlo Alexandra Duchnoviča v Prešove, Činohra SND, Divadlo Rokoko v Prahe, Národní divadlo Brno. Jeho inscenácie a ďalšie divadelné projekty sú pravidelne uvádzané ma domácich a zahraničných festivaloch, napr. Divadlo v Plzni, Sterijino pozorje v Srbsku, Nová dráma/New Drama, Divadelná Nitra, festival Eurokaz v Záhrebe, Expo 2000 v Hannoveri. Je laureátom viacerých ocenení v prestížnej ankete *Dosky* vo viacerých kategóriách. V súčasnosti pôsobí v Mestskom divadle v Žiline.

## Dielo
Spolu s dramaturgom M. Kubranom inscenoval niektoré zabudnuté diela Svetozára Hurbana Vajanského *Letiace tiene* alebo torzo hry Mikuláša Dohnányho *Obchod z Bratislavy*. V Divadle SNP v Martine oživil dielo *Pustokvet* (1997) od Vajanského, *Atómy Boha* od Gejzu Vámoša (1998) a inscenáciu podľa poviedky Kristíny Royovej *Bez Boha* (1999). Rôzne kontroverzné udalosti slovenských dejín predstavil uvedením hier *Krcheň Nesmrteľný* (predloha podľa autorky Eva Maliti-Fraňová , *Tiso*, *Hollyroth*, *Mojmír II.* a *Súmrak ríše*. V týchto posledných hrách ho zaujala problematika národných a spoločenských hodnôt, hodnôt kultúrneho dedičstva, protichodnosť kapitálu a amorálnosti národa. U Balleka možno vidieť aj inscenácie svetovej klasiky, napríklad *Don Juan*, *Oresteia*, *Hamlet*, *Othello*, *Macbeth*, *Koniec hry*, *Nora*. Charakteristickými črtami Ballekových uvedení hier je moderný divadelný jazyk, sugestívna obraznosť a morálna výzva k divákovi. Dej hier pôsobí ako zložitá skladačka, ktorá sa postupne mení na zreteľný obraz ako odkaz divákovi.

Dielo Rastislava Balleka je inšpirované moderným európskym divadlom hlavne čo sa týka formy. Jeho hry boli uvedené aj v cudzojazyčnej mutácii, napr. v rusínskom a maďarskom jazyku.

## Referencie

## Zdroj
* Divadelný ústav Bratislava

Kategória:Slovenskí divadelní režiséri
Kategória:Slovenskí dramatici
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Osobnosti z Banskej Bystrice
Kategória:Absolventi Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení
Čínska agentúra pre pilotované kozmické lety

**Čung-kuo caj žen chang-tchien kung-čcheng pan-kung-š’** ( – *Čung-kuo caj žen chang-tchien kung-čcheng pan-kung-š’*; ; skratka: *CMSA*; historicky sa v oficiálnych dokumentoch používalo aj označenie ; skratka: *CMSEO*) je organizácia, ktorá zaisťuje inžinierske a administratívne funkcie pre lety človeka do vesmíru v Čínskej ľudovej republike. Agentúra založená v júni 1993 je jednotkou Čínskej ľudovej oslobodeneckej armády so sídlom v Pekingu a je priamo podriadená Oddeleniu pre rozvoj vybavenia Ústrednej vojenskej komisie (predtým Hlavné oddelenie pre vyzbrojovanie ľudovej oslobodeneckej armády).

Hlavnou úlohou agentúry je jednotné riadenie čínskeho pilotovaného vesmírneho programu vrátane stratégie rozvoja, plánovania, celkovej technológie, výskumu a výroby, výstavby infraštruktúry, organizácie a vykonávania letových misií, využitia a propagácie, medzinárodnej spolupráce a vydávania správ atď. Riaditeľom agentúry je od roku 2018 Chao Čchun, ktorý predtým pôsobil ako zástupca riaditeľa.

## Referencie

## Pozri aj
* Kuo-ťia chang-tchien ťü
* Čínska aerokozmická spoločnosť pre vedu a technológie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka – čínska verzia  
* Oficiálna stránka – anglická verzia

Kategória:Kozmonautika v Číne
Kategória:Kozmické agentúry
Kategória:Organizácie založené v 1993
Majstrovstvá WAFF vo futbale 2014

**Majstrovstvá WAFF vo futbale 2014** bol ôsmym ročníkom Majstrovstiev WAFF vo futbale, medzinárodného futbalového turnaja pre národné tímy pod hlavičkou WAFF. Turnaj sa hral v Katare od 25. decembra 2013 do 7. januára 2014. Obhajca titulu  sa turnaja nezúčastnila podobne ako  a . Taktiež sa nezúčastnil najúspešnejší tím turnaja , ktorý od tohto roku bol členom Stredoázijskej futbalovej asociácie.

Víťazom turnaja sa stal .

## Tímy
Na turnaji sa predstavilo deväť tímov. Irak na turnaji poslal svoj tím do 23 rokov.

* 
*  Irak U23
* 
* 
* 
* 
* 
*  (hosť)
* 

## Miesto konania

## Skupinová fáza

### Skupina A

### Skupina B

* Na určenie víťazov skupín sa použilo žrebovanie. Žrebovanie sa uskutočnilo po záverečnom zápase v skupine C. Druhé a tretie miesta sú zoradené podľa abecedných kritérií.

### Skupina C

### Tabuľka druhých tímov

## Play-off

### Semifinále

### Zápas o tretie miesto

### Finále

## Externé odkazy
* The West Asian Football Federation

## Zdroj

Kategória:Majstrovstvá WAFF vo futbale
Kategória:Futbal v 2014
Kategória:Futbal v Katare
Anderloch

**Anderloch** () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Banský Studenec, približne  východne od centra Banskej Štiavnice. 

## Poloha
Masív sa nachádza vo východnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Skalka. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a v katastrálnom území obce Banský Studenec. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí ležiaci Banský Studenec a západne situovaná Banská Belá a Banská Štiavnica. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.

## Opis
Anderloch je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od Banskej Štiavnice východným smerom na Skalku (). Severným smerom susedí Vtáčnik () a Kytla (), východným Krásny vŕšok () a sedlom oddelená Skalka, južným Jabloňový vrch () a Bukovina () a západným Veľký vrch () a Paradajs (). Oblasť patrí do povodia Hrona, kde vodu odvádzajú prítoky Jasenice. Na južnom úpätí je vybudované Studenské jazero. Na vrchol nevedie značený chodník. 

### Výhľady
Nesúvislý lesný porast vrcholovej časti umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou a nižšou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri dobrých podmienkach tiež Vtáčnik, Kremnické vrchy, Nízke Tatry a Poľanu.

## Prístup
Na vrchol nevedie žiadny značený chodník, no sedlom na východnom úbočí vedie  zeleno značený chodník z Banského Studenca do sedla Volárska.

## Referencie

## Pozri aj
* Skalka (podcelok)
* Štiavnické vrchy
* Zoznam vrcholov v Štiavnických vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Štiavnických vrchoch
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Banská Štiavnica
Kategória:Banský Studenec
Endopeptidáza

náhľad|Trypsín, príklad endopeptidázy (PDB ).
**Endopeptidáza** je proteolytická peptidáza, ktorá štiepi peptidové väzby medzi aminokyselinami vnútri bielkovinového reťazca. Popri endopeptidázach existujú exopeptidázy, ktoré štiepia peptidové väzby na jednotlivých koncoch reťazca. Z tohto dôvodu nevedia endopeptidázy štiepiť peptidy a bielkoviny na monomérne jednotky (aminokyseliny), zatiaľ čo exopeptidázy áno. Špeciálnym prípadom endopeptidázy je oligopeptidáza, ktorej strubstrátom sú oligopeptidy namiesto celých bielkovín.

Väčšina endopeptidáz štiepi špecifické väzby za alebo pred konkrétnymi aminokyselinami. Táto špecificita môže byť rôzna, čo umožňuje postupné štiepenie celého proteínu. Medzi príklady endopeptidáz patria:

* Trypsín - štiepi za Arg alebo Lys, ak za nimi nenasleduje Pro. Veľmi striktný, optimálne pH je 8.
* Chymotrypsín - štiepi za Trp, Phe alebo Tyr, ak za nimi nenasleduje Pro. Štiepi pomalšie po His, Met alebo Leu. Optimálne pH je 8.
* Elastáza - štiepi za neutrálnymi aminokyselinami, ak ich nenasleduje Pro.
* Pepsín - štiepi pred Leu, Trp, Phe alebo Tyr, ak sa pred nimi nenachádza Pro. Optimálne pH je 2.
* Enteropeptidáza, enterokináza - štiepi trypsinogén, konkrétne za karboxylovou skupinou Lys v počiatočnej sekvencii DDDDKX.
* Termolyzín - štiepi pred Ile, Met, Phe, Trp, Tyr alebo Val, ak sa pred nimi nenachádza Pro. Niekedy štiepi za Ala, Asp, His alebo Thr.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Hydrolázy
Čínska aerokozmická spoločnosť pre vedu a technológie

[thumb|Sídlo spoločnosti v [Pekingu]]

**Čínska aerokozmická spoločnosť pre vedu a technológie** ( – *Čung-kuo chang-tchien kche-ťi ťi-tchuan*; ; skratka: *CASC*) je hlavným dodávateľom čínskeho vesmírneho programu. Je vo vlastníctve štátu a má množstvo podriadených subjektov, ktoré navrhujú, vyvíjajú a vyrábajú kozmické lode, nosné rakety, strategické a taktické raketové systémy a pozemné vybavenie. Spoločnosť oficiálne vznikla v júli 1999 v rámci reformy čínskej vlády. Predtým bola súčasťou Čínskej aerokozmickej spoločnosti (). Rôzne inkarnácie programu siahajú až do roku 1956. Spolu s výrobou kozmickej a obrannej techniky CASC vyrába aj množstvo civilných produktov, ako sú stroje, chemikálie, komunikačné zariadenia, dopravné zariadenia, počítače, produkty pre zdravotnú starostlivosť a zariadenia na ochranu životného prostredia.

## Referencie

## Pozri aj
* Kuo-ťia chang-tchien ťü
* Čínska agentúra pre pilotované kozmické lety

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka – čínska verzia
* Oficiálna stránka – anglická verzia

## Zdroj

Kategória:Podniky v Číne
Kategória:Kozmonautika v Číne
Uhliskový potok (prítok Ondalíka)

**Uhliskový potok** je potok v regióne Horný Zemplín na území obce Ďapalovce v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Je ľavostranným prítokom Ondalíka v povodí Ondavy a má dĺžku . Je vodným tokom VII. rádu.

## Prameň
Pramení v severnej časti územia obce Ďapalovce v  v lesnom extraviláne na juhozápadnom svahu vrchu *Uhlisko* s , ktorého vrchol leží už na území susednej obce Nižná Sitnica v okrese Humenné v Prešovskom kraji.

## Opis toku
Od prameňa tečie južným smerom cez lesný extravilán, veľkým oblúkom sa stáča na juhozápad, tesne pred svojim ústím v  podteká cestu z Rafajoviec do Piskoroviec a po krátkom úseku v  v poli *Kopaniny* ústi do Ondalíka ako jeho ľavostranný prítok v povodí Ondavy. Vodný tok *Uhliskový potok* nemá významnejšie prítoky.

## Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku *Uhliskový potok* na území obce Ďapalovce v období pomenovacieho procesu bol vrch *Uhlisko*, v blízkosti prameňa vodného toku, ktorého vrchol je ale umiestený už na území susednej obce Nižná Sitnica v okrese Humenné v Prešovskom kraji ako pôvodná lokalita využívaná na tvorbu drevného uhlia. Produkcia drevného uhlia ako *jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu* mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach*. Z toponyma *Uhliská* rozšírením o formant *-ový* bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z [[prídavné meno|prídavného mena]] a z [[podstatné meno|podstatného mena]] v podobe *Uhliskový potok* ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.

Názov vodného toku *Uhliskový potok* bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum *Uhliskový potok'' nie je jedinečným hydronymom (marec 2022); existuje niekoľko takýchto homonymných názvov potokov.

## Referencie

Kategória:Vodné toky v okrese Vranov nad Topľou 
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Ondavskej vrchovine
Kategória:Ďapalovce
Stará islandčina (rozlišovacia stránka)

**Stará islandčina** alebo **staroislandčina** môže byť:
*severogermánsky jazyk (najmä) na Islande od 9. do 14. resp. 16. storočia, pozri stará islandčina
*len novšia časť z predchádzajúceho bodu, t.j. severogermánsky jazyk (najmä) na Islande od 11./12. do 14. resp. 16. storočia, pozri pod stará islandčina
*západná stará severčina (t.j. vrátane najmä starej nórčiny), pozri pod staroseverčina
*staroseverčina (v zmysle všetky severogermánske jazyky od 8./9. do 14. resp. 16. stor.), pozri staroseverčina

## Pozri aj
*staroseverčina

## Zdroje
Paraván

náhľad|Čínska zástena z 18. storočia. Drevo, sklo a papier.
**Paraván** (iné názvy: **španielska stena**,  **zástena**) je ľahká provizórna a samostatne stojaca stena, ktorá rozdeľuje priestor. Často býva skladacia z viacerých dielov a prenosná.

Už počas vlády dynastie Čou (1050 až 256 pred Kr.) sa za panovníka počas audiencií dávali jednodielne hodvábne zásteny. Skladacie zásteny vznikli počas vlády dynastie Chan (206 až 220 pred Kr.). Do Európy sa dostali na konci stredoveku. Od 17. storočia európski stolári začali vytvárať svoj vlastný dizajn.

Používa sa oddelenie interiéru (spálňa), vytvorenie súkromia (u lekára) alebo ako rekvizita v divadle. Využíva sa aj na zabránenie prievanu alebo ako dekorácia.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Nábytok
Štálovo

**Štálovo**, staršie **Štálová** () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Močiar, približne  severovýchodne od centra Banskej Štiavnice. 

## Poloha
Masív sa nachádza v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a zasahuje na katastrálne územie obcí Podhorie a Močiar. Najbližším sídlom je na severnom úpätí ležiaca obec Močiar, východným smerom sa nachádza Kozelník a južným Podhorie a Banská Belá. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.

## Opis
Štálovo leží v hrebeni, ktorý vedie od Studeného vrchu () cez Snožu () na Radošovo (). Severným smerom leží Plieška () a Holý vrch (), východným Rejchard () a Radošovo, južným Suchý vrch (), Brezový vrch () a Snoža a západným Jaseňový vrch () a Orech (). Oblasť patrí do povodia Hrona, kde vodu z celého masívu odvádzajú prítoky Jasenice. Vrcholom vedie značená trasa z blízkeho sedla Kráľov stôl. 

### Výhľady
Lesný porast vrcholovej časti neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou a nízkou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri dobrých podmienkach z vhodných miest tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry, Poľanu a Javorie.

## Prístup
* po  zelenej značke:
** od východu z obce Kozelník cez Rejchard
** od západu zo Sklených Teplíc cez sedlo Kráľov stôl
* po  modrej značke cez sedlo Kráľov stôl:
** od juhu z obce Podhorie 
** od severu z obce Šášovské Podhradie cez Istebné

## Referencie

## Pozri aj
* Hodrušská hornatina
* Štiavnické vrchy
* Zoznam vrcholov v Štiavnických vrchoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Štiavnických vrchoch
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Banská Štiavnica
Kategória:Podhorie (okres Banská Štiavnica)
Kategória:Močiar (okres Banská Štiavnica)