Jean-Paul de Lascaris-Castellar

Fra' **Jean-Paul de Lascaris-Castellar** (* 28. jún 1560, Castellar, Provensalsko† 14. august 1657, Valletta, Malta) pochádzal zo šľachtického rodu Lascaris z Vintimille, bol 57. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Do Rádu vstúpil v roku 1584, žil vyše tridsať rokov v priorstve a bol zodpovedný za celý rad kláštorných funkcií. Dostal na starosti dodávky obilia rádu a v roku 1615 aj rádové pece po celom ostrove. Správal sa dobre a bol povýšený na veliteľa väznice St. Anthony. V roku 1632 bol veľvyslancom Rádu v Španielskom kráľovstve.

Za veľmajstra bol zvolený 13. júna 1636 vo veku 76 rokov. Jednou z jeho prvých starostí bola obrana a zabezpečenie Malty, keďže obyvateľov maltských ostrovov prenasledoval strach z tureckého útoku. Pod jeho vedením boli postavené nové opevnenia a Malťania boli vycvičení v používaní zbraní. Jeho najpozoruhodnejším námorným úspechom bolo zajatie bohatej karavány na ceste z Konštantinopolu do Káhiry v roku 1644.

Lascaris však počas svojej vlády čelil mnohým ťažkostiam. Silný hladomor zničil Maltu a v rovnakom čase zúrila vojna medzi Francúzskom a Španielskom. Hoci veľmajster oficiálne zachoval neutralitu rádu, niekoľko francúzskych rytierov sa chopilo zbraní na strane francúzskeho kráľa. Miestokráľ Sicílie protestoval a na čas zastavil vývoz pšenice na Maltu. Našťastie Lascaris zabezpečil, že pšenicu priviezli z Neapola, kým neboli zrušené sankcie.

Veľmajster bol medzi rytiermi dosť nepopulárny pre svoje prísne metódy disciplíny. Rytierom vadil aj vplyv, ktorý naňho mali jezuiti. Počas maltézskeho karnevalu v roku 1639 sa niekoľko rytierov prezlieklo za rehoľníkov sv. Ignáca z Loyoly a boli za to na žiadosť jezuitov uväznení. Toto tvrdé opatrenie veľmajstra vyvolalo mladších rytierov, ktorá viedla k vyhnaniu jedenástich jezuitov z ostrova.

Napriek tomu sa v nasledujúcich rokoch Lascarisovej vlády uskutočnilo množstvo úspešných stavebných projektov, vrátane Lazzaretto v Marsamxett a nemocnice vo Vallette pre ženy trpiace nevyliečiteľnými chorobami. Rok 1645 bol svedkom príchodu francúzskych vojenských inžinierov, medzi nimi aj Blondel des Croisettes, ktorý mal zostať mnoho rokov rezidentným inžinierom rádu. Na ich radu urobil veľmajster niekoľko prístavieb k opevneniu na Malte, vrátane začiatku St. Margherita Lines (neskôr Cottonera Lines) okolo Bormla a Červenej veže (Red Tower) pri Mellieha v roku 1649.

V roku 1650 nariadil, aby sa všetky knihy patriace členom Rádu na Malte a v rôznych komendách v zahraničí nepredávali po smrti majiteľov, ale mali byť pridané do rádovej knižnice, ktorú mala byť sprístupnená verejnosti. Tak vznikla súčasná veľkolepá maltská verejná knižnica.

V roku 1651 rytieri s Lascarisovým súhlasom kúpili štyri ostrovy v Karibskom mori – Svätý Bartolomej, Svätý Krištof, Svätý Kríž a Svätý Martin – od upadajúcej Compagnie des Îles de l'Amérique. Dohodu podpísal veľvyslanec rytierov na francúzskom dvore Jacques de Souvré. Vlastnícke práva Rádu boli potvrdené v zmluve s Francúzskom o dva roky neskôr: kým kráľ zostane suverénnym, rytieri budú mať na svojich ostrovoch úplnú svetskú a duchovnú jurisdikciu. Jediným obmedzením ich vlády bolo, že mohli posielať iba francúzskych rytierov, aby spravovali ostrovy, a po nástupe každého nového francúzskeho kráľa mali poskytnúť zlatú korunu v hodnote 1000 écus. V roku 1665, po Lascarisovej smrti, rytieri predali svoje ostrovy späť Francúzsku, čím sa skončil tento krátky koloniálny projekt.

Lascaris zomrel 14. augusta 1657 vo veku 97 rokov a bol pochovaný v kaplnke Provence v Konkatedrále svätého Jána vo Vallette.

## Referencie

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Francúzski šľachtici