Alexej Ivanovič Rykov

**Alexej Ivanovič Rykov** (; * 25. február 1881, Saratov, Ruská ríša, dnes Rusko – † 15. marec 1938, Moskva, Sovietsky zväz, dnes Rusko) bol sovietsky boľševický revolucionár, sovietsky politik a štátnik, ktorý sa najviac preslávil ako premiér Ruska a premiér Sovietskeho zväzu v rokoch 1924 – 1929, resp. 1924 – 1930.

## Život
### Raná kariéria
Rykov vstúpil do Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany v roku 1898 a po jej rozdelení na boľševickú a menševickú frakciu v roku 1903 sa pridal k boľševikom, ktorých viedol Vladimir Lenin. Aktívne sa zúčastnil na ruskej revolúcii v roku 1905.

### Októbrová revolúcia a občianska vojna
Niekoľko mesiacov pred Októbrovou revolúciou v roku 1917 sa stal členom petrohradského a moskovského sovietu a v júli až auguste toho istého roku bol počas VI. zjazdu boľševickej strany zvolený do ústredného výboru boľševickej strany. Rykov, umiernený politik, sa často dostával do politického konfliktu s Leninom a radikálnejšími boľševikmi, ale ukázal sa ako vplyvný, keď Októbrová revolúcia definitívne zvrhla ruskú dočasnú vládu, a ako taký zastával mnohé funkcie v novej vláde, počnúc októbrom a novembrom (podľa juliánskeho kalendára) ako ľudový komisár pre vnútorné záležitosti na prvom zozname Rady ľudových komisárov (Sovnarkom), ktorej predsedal Lenin.

Počas ruskej občianskej vojny (1918 – 1923) Rykov dohliadal na realizáciu hospodárskej politiky „vojnového komunizmu" a pomáhal dohliadať na distribúciu potravín pre Červenú armádu a Červené námorníctvo.

Po tom, ako Lenina v marci 1923 postihla tretia mŕtvica, bol Rykov spolu s Levom Kamenevom zvolený Sovietskym snemom za Leninovho zástupcu. Kým Rykov aj Kamenev boli Leninovými zástupcami, Kamenev bol úradujúcim premiérom Sovietskeho zväzu.

Lenin v januári 1924 zomrel na štvrtú mŕtvicu a vo februári bol Rykov zvolený Radou ľudových komisárov za premiéra Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky aj Sovietskeho zväzu, ktorým bol do mája 1929, resp. do decembra 1930, keď bol odvolaný politbytom.

### Vzostup Stalina a pád (1927 – 1938)
Rykovov zo svojho postu predsedu vlády uskutočnil drastické zmeny v mocenskej štruktúre Sovietskeho zväzu. V rokoch 1924 až 1930 si úloha komunistickej strany, neformálne vedenej Stalinom, ktorý ako generálny tajomník kontroloval členstvo v strane, čoraz viac uzurpovala právomoci legitímnych vládnych štruktúr. Hoci sa nedá uviesť presný dátum nástupu Stalina k moci, zjednotená opozícia, ktorú tvorili Kamenev, Zinoviev a Trockij, bola porazená a jej stúpenci boli do decembra 1927 vylúčení zo strany.

Po porážke Zjednotenej opozície Stalin prijal radikálnejšiu politiku a dostal sa do konfliktu s umierneným krídlom strany. Tieto dve frakcie manévrovali v zákulisí počas celého roka 1928. Vo februári až apríli 1929 konflikt vyvrcholil a umiernení, označení ako Pravá opozícia alebo „pravičiari", boli porazení a v novembri 1929 nútení „priznať svoje chyby". Rykov 18. mája 1929 stratil funkciu premiéra Ruskej SFSR v prospech Sergeja Syrcova, ale udržal si svoje ďalšie dva posty. Po priznaní ďalšej série „chýb" ho 19. decembra 1930 nahradil Vjačeslav Molotov na poste sovietskeho premiéra aj predsedu Rady práce a obrany. O dva dni neskôr bol Rykov vylúčený z politbyra a stratil všetky šance na politický postup.

Dňa 30. mája 1931 bol Rykov vymenovaný za ľudového komisára pôšt a telegrafov, pričom túto funkciu zastával aj po reorganizácii komisariátu na Ľudový komisariát spojov ZSSR v januári 1932. Dňa 10. februára 1934 bol degradovaný na kandidáta (bez hlasovacieho práva) na člena ústredného výboru strany. Dňa 26. septembra 1936, v dôsledku obvinení vznesených na prvom moskovskom procese proti Kamenevovi a Zinovjevovi a Tomského samovraždy, Rykov stratil funkciu ľudového komisára spojov, ale zachoval si členstvo v ústrednom výbore.

### Súdny proces a smrť

V očakávaní najhoršieho sa Rykov takmer rozhodol nasledovať príklad svojho blízkeho priateľa Michaila Tomského a predísť zatknutiu spáchaním samovraždy, ale jeho rodina ho presvedčila, aby to nerobil. Keď sa začiatkom roka 1937 zintenzívnil Stalinov veľký teror, Rykova a Bucharina vylúčili z komunistickej strany a zatkli na februárovom až marcovom zasadnutí ústredného výboru. Dňa 13. marca 1938 na procese s dvadsaťjednotkou boli Rykov, Bucharin, Nikolaj Krestinskij, Christian Rakovskij, Genrich Jagoda a šestnásť ďalších sovietskych funkcionárov uznaní vinnými z vlastizrady (že sa sprisahali s Trockým proti Stalinovi) a sovietskou vojenskou radou odsúdení na trest smrti. Rykov napísal sovietskej vojenskej rade list so žiadosťou o milosť, ale nepodarilo sa mu dosiahnuť, aby rozsudok zrušili. 15. marca 1938 ho s väčšinou odsúdených popravili.

## Rodina

Rykovova manželka Nina Semjonovová bola zatknutá v roku 1937. Jevgenija Ginzburgová, ktorá bola tiež zatknutá v roku 1937, zaznamenala, že k nej vo väznici Butyrka pristúpila „asi 55-ročná žena s výrazom akútneho utrpenia na tvári" a pýtala sa: „Už ich súdili? Zastrelili ich, či nie?" Ginzburgová sa dozvedela, že ide o Rykovovu manželku, ktorá márne čakala správy o svojom manželovi. 4. marca 1938 bola Nina Rykovová zastrelená.

Ich dcéra Natália, narodená v roku 1916, pracovala pre NKVD ako učiteľka až do otcovho zatknutia, keď ju poslali do administratívneho vyhnanstva v Tomsku, kde ju 1. marca 1938 zatkli a odsúdili na osem rokov v gulagu za „protisovietsku agitáciu". Po odpykaní trestu v roku 1946 bola odsúdená na päť rokov vyhnanstva vo východnom Kazachstane, ale ešte pred jeho uplynutím bola opäť zatknutá a vyhostená do Jenisejskej oblasti v Krasnojarsku. Vo vyhnanstve podstúpila dve operácie rakoviny, nemohla pracovať a bola úplne odkázaná na svojho manžela Waltera Perliho (1907 – 1961), bývalého dôstojníka estónskej armády, zatknutého počas sovietskej okupácie Estónska v roku 1940, za ktorého sa v júni 1949 v exile vydala. Perli, ktorý pracoval ako účtovník, finančne podporoval aj staršiu sestru Niny Rykovej, Jelenu Tolmačevovú, až kým ho neprijali do nemocnice s tuberkulózou. Prepustili ju v septembri 1954, po 16 rokoch väzenia a exilu.

## Rehabilitácia
V roku 1988 sovietska vláda zrušila jeho rozsudok a počas perestrojky ho rehabilitovala.

## Pozri aj

* Červený teror

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Ruskí politici
Kategória:Sovietski politici
Kategória:Starí boľševici
Kategória:Popravení politici
Kategória:Osobnosti zo Saratova
Kategória:Obete Veľkého teroru
Kategória:Nositelia Radu červenej zástavy