Rímske kráľovstvo

**Rímske kráľovstvo** je označenie pre obdobie starovekého Ríma od jeho vzniku ako mestského štátu v 8. storočí pred Kr. až po vyhlásenie Rímskej republiky v roku 509 pred Kr.

## Geografia
Rím bol založený na skupine pahorkov nad riekou Tiber. Miesto malo pre osídlenie výhodnú geografickú polohu: rieka poskytovala dostatok pitnej vody a ochranu, pahorky mali strategický význam a dobre sa bránili. V blízkosti viedli dve významné obchodné cesty: prvá od ústia rieky popri nej do vnútrozemia, druhá, pobrežná, spájala Etrúriu a Kampániu, pričom Tiber prekračovala brodom práve v tejto oblasti.

Pahorky boli samozrejme obývané dávno predtým, ako bolo možné Rím považovať za mesto; archeologické vykopávky zaraďujú prvé známky osídlenia do strednej bronzovej doby, stále osídlenie však vzniklo oveľa neskôr a datuje sa do obdobia okolo roku 1000 pred Kr. Toto obdobie sa označuje za ranú fázu latijskej kultúry. Niekoľko miestnych osád malo spoločné pohrebisko, ale inak tvorili samostatné jednotky.

## Rozvoj osídlenia
Väčšie a organizovanejšie osídlenie sa objavuje až po roku 800 pred Kr. Objavujú sa väčšie pohrebiská a prvé nálezy hrobov v oblasti esquillinskej nekropole, ktorá sa v 7. a 6. storočí pred Kr. stala hlavným rímskym pohrebiskom. Takisto sa na planine pri rieke Tiber objavuje grécka keramika, ktorá dokazuje obchodné styky so vzdialenejšími gréckymi osadami a tiež je prvou známkou toho, že z tejto oblasti sa neskôr stane veľké rímske trhovisko a prístav, známe ako Forum Boarium. Neskôr tu tiež bude stáť Ara Maxima, veľký Herkulov oltár.
Za jednu z prvých známok svedčiacich pre vzájomné spájanie a spoluprácu dovtedy samostatných osád sa považuje nález steny z hliny a dreva na kamennom základe na úpätí pahorku Palatino. Jej účel nie je jasný, no jej stavba na vtedajšiu dobu vyžadovala zjavne významnú organizáciu a úsilie.

Okolo roku 650 pred Kr. bola začatá premena močaristého údolia medzi pahorkami na zhromaždisko a obradisko, ktoré sa neskôr stalo známym ako politické centrum Ríma, Forum Romanum. Na konci 7. storočia vznikol ďalší verejný priestor, známy ako Comitium, kde sa v časoch kráľovstva hlasovalo, viedli súdne spory a prejednávali dôležité verejné záležitosti. Ako sa mesto postupne rozrastalo v okolí týchto centier vznikali ďalšie stavby, často s religióznym účelom. V tomto období bola vydláždená Via Sacra, zrejme najstaršia rímska cesta.

Rozvíjalo sa i ďalšie budúce centrum starovekého Ríma: Kapitol. Ten sa postupne stal centrom náboženského života Rimanov. V 6. storočí pred Kr. vzniklo i čiastočné opevnenie mesta vo forme priekopy a valu, vysokého až 12 metrov. V meste žila a prosperovala bohatá elita a koncom 6. storočia pred Kr. bol Rím jedno z najväčších miest na Apeninskom polostrove.

## Dejiny
Informácie o tomto období starovekého Ríma pochádzajú z archeologických vykopávok, fragmentov nápisov a podrobných popisov dejín Ríma, ktoré však vznikli o stáročia neskôr a ich spoľahlivosť je neistá.

Mesto a väčšinu jeho inštitúcii založil údajne prvý zo siedmych kráľov Ríma, Romulus. Ide takmer s istotou o mýtickú postavu, ktorá je metaforou k vysvetleniu názvu a existencie mesta. Údaje o roku, kedy k založeniu došlo, sa značne rozchádzajú; všeobecne bol za rok vzniku Ríma prijatý 753 pred Kr., ktorý udáva Marcus Terentius Varro, jeden z najväčších učencov staroveku.
Ostatní šiesti rímski králi mohli byť reálne žijúcimi osobami, ale ich činy sú plné mýtov, výmyslov a dobovej propagandy.

Sedem kráľov Ríma a obdobia ich vlády podľa Varra:
* *[[Romulus]]* (753 – 715 pred Kr.)
* *[[Numa Pompilius]]* (715 – 673 pred Kr.)
* *[[Tullus Hostilius]]* (673 – 642 pred Kr.)
* *[[Ancus Marcius]]* (642 – 617 pred Kr.)
* *[[Lucius Tarquinius Priscus]]* (616 – 579 pred Kr.)
* *[[Servius Tullius]]* (578 – 535 pred Kr.)
* *[[Tarquinius Superbus|Lucius Tarquinius Superbus]]* (534 – 509 pred Kr.)
Titul sa nededil a každý kráľ si pravdepodobne musel svoje právo vládnuť zabezpečiť sám. Zrejme stál na čele vojsk v prípadnej vojne, dával budovať verejné stavby a chrámy, mal významnú úlohu v rámci náboženských obradov a fungoval aj ako sudca. Predpokladá sa, že v Ríme fungovala rada hláv aristokratických rodín (akýsi predchodca senátu), ktorá bola poradným orgánom kráľa a ktorá ho zrejme zo svojho stredu i vyberala. Stretávala sa v budove známej ako Curia Hostilia. Aristokrati mali podľa Rimanov blízke vzťahy s bohmi a viaceré rodiny obsadzovali významné náboženské úrady.
Aristokratické rodiny sa v tomto období nezriedka medzi jednotlivými mestskými štátmi sťahovali; napríklad rodina Claudius, z ktorej o niekoľko storočí neskôr vyšiel i cisár, sa do Ríma presťahovala až v roku 500 pred Kr. potom, ako vo svojom mieste pôvodu prehrala boj o moc s iným rodom.

Mesto postupne zväčšovalo svoj vplyv podmanením si okolitých miest a ich zničením alebo premenou na lokálne poľnohospodárske centrá bez politickej, kultúrnej či náboženskej moci. Na konci 6. storočia Rím pokrýval už  a žilo tu viac ako 35 000 obyvateľov. Vojny boli zrejme časté; napr. v roku 460 pred Kr. dobyl Kapitol Appius Herdonius z kmeňa Sabinov a neúspešne sa pokúsil o ovládnutie celého mesta.

## Sociálna a vojenská štruktúra
Sociálna štruktúra bola pomerne zložitá a vyvíjala sa postupne. Občania Ríma (*populus Romanus*) – väčšina dospelých mužov – v určitom okamihu získala právo schvaľovať úradníkov a ich politiku (z čoho sa oveľa neskôr vyvinulo formalizované hlasovanie). Väčšina obyvateľov bola začlenená do mestských inštitúcií buď priamo alebo cez príbuzenské zväzky. Tieto rodinné klany (*gentes*) sa spájali do väčších útvarov známych ako *curiae* (rímske kúrie). Týchto bolo údajne až 30 a ďalším spájaním vytvárali tri kmene (*tribue*): Tiliov, Ramnov a Lucerov. Tieto v prípade vojny stavali vlastné pešie vojsko i jazdu.
V 6. storočí pred Kr. bolo usporiadanie kúrií a kmeňov zreformované, údajne šiestym kráľom Serviom Tulliom. Táto reforma položila základ rímskeho cenzu; pravidelného zostavovania zoznamu Rimanov, rozdelených podľa majetku a bydliska. Tí, ktorí si mohli dovoliť vojenské vybavenia, boli ďalej delení na centúrie, skupiny po 100 (prípadne aj iný počet, ktorý sa historicky menil) mužoch. Tieto jednotky tvorili i základné usporiadanie vojsk Ríma.
Vojsko sa zbieralo zvolávaním občanov na zhromaždenie, kde si velitelia svojich vojakov vyberali. Takto vzniknutá jednotka sa označovala ako légia (z lat. *legere* – zbierať, vyberať). V časoch Rímskeho kráľovstva, každoročne vyberaná légia slúžila ako mestské vojsko; neskôr sa stala označením vojenskej jednotky (niekoľko tisíc vojakov), slúžiacej pod jedným veliteľom. Légia bola rozdelená na 60 centúrií, ktoré neboli zhodné s centúriami cenzu.

Servius Tullius mesto rozdelil na štyri „tribue“; neskôr s rozširovaním rímskeho územia pribúdali ďalšie, mimomestské. Staré „kmene“ neboli zrušené, no postupne strácali svoj význam na úkor nových.

## Referencie

## Zdroj
*