open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Informačné a komunikačné technológie

náhľad|Výdavky na informačné a komunikačné technológie vo svete v roku 2005
**Informačné a komunikačné technológie** alebo menej často **informačná a komunikačná technológia**, skr. **IKT** (angl. *information and communication(s) technology* alebo menej často *information and communication(s) technologies*, **ICT**) sú technológie, ktoré umožňujú elektronicky zaznamenávať, uchovávať, vyhľadávať, spracovávať, prenášať a šíriť informácie. Ide teda o kombináciu informačnej technológie (a techniky) a komunikačnej technológie (a techniky).

*Technológia* = pracovný postup + súhrn zariadení a nástrojov, pomocou ktorých sa dotyčný pracovný postup vykonáva

*IKT* |= súhrn zariadení, nástrojov a postupov používaných pri šírení informácií

## Príklady IKT
V jednoduchosti sa dajú informačno-komunikačné technológie rozdeliť nasledovne:
**primitívne technológie* – posielanie správ dymovými signálmi u indiánov; komunikácia námorníkov pomocou vlajok, svetiel...
**vyspelé technológie* – komunikácia prostredníctvom kozmických satelitov; pozemné komunikačné zariadenia pracujúce v oblasti rádiových vĺn (TV, rozhlas, mobilné telefóny...); káblové informačné siete...

## História IKT
História pojmu informačno-komunikačných technológií siaha už do roku 1980. Podľa Burgerovej (2006) bol Alvin Toffler jedným z prvých ľudí, ktorí sa zaoberali týmto pojmom. Informačno-komunikačným technológiám sa venoval vo svojom knižnom diele *Tretia vlna* (The Third Wave), kde popisoval analýzu vývoja ľudskej spoločnosti.

V nasledujúcom období postupne vychádzali ďalšie publikácie, v ktorých sa ich autori zaoberali problematikou informačno-komunikačných technológií. Niektorí autori považovali informačné technológie len za techniku, ktorá spracováva informácie. Iní zase informačné technológie označujú ako „systém metód“, pomocou ktorého sa  podľa Koleničku (1998) realizuje maximálne využitie zdrojov (blízkych aj vzdialených) na komunikáciu v počítačových sieťach.

Rozvoj IKT na Slovensku prebiehal prostredníctvom reprezentovania našej krajiny rôznymi známymi osobnosťami ako napríklad Aurelom Stodolom, Štefanom Baničom, Milanom Rastislavom Štefánikom a Jozefom Murgašom. Jozef Murgaš je známy tým, že položil základy bezdrôtového prenosu a mobilnej komunikácie. Slovensko v tejto oblasti ani v súčasnosti nezaostáva, pretože práve zo Slovenska údajne pochádza jeden z najlepších antivírusových softvérových riešení.

## Súčasnosť
Informačné a komunikačné technológie sú v dnešnej modernej dobe neoddeliteľnou súčasťou našich životov. Ľuďom šetria čas a uľahčujú prácu vo viacerých pracovných odboroch – v zdravotníctve (elektronické zdravotné karty...), v školstve, v doprave, v bankách, na úradoch, v priemysle a v mnohých iných oblastiach. IKT neustále napredujú, a preto je nevyhnutné, aby  sme sa vzdelávali a dokázali s takýmito technológiami pracovať.

## Referencie

## Externé odkazy
*Informačno-komunikačné technológie - vysokoskolacidopraxe.sk
*Co je ICT?  - zkusit.cz 

Kategória:Informatika
Kategória:Komunikácia
Kategória:Informačné technológie
Knižnica infraštruktúry informačných technológií

**Databáza infraštruktúry informačných technológií** (, skrátene **ITIL**) znamená súbor najlepších skúseností z praxe (best practice) z oblasti ITSM (riadenia IT služieb).

Názov „ITIL®“ vznikol ako skratka slov „Information Technology Infrastructure Library“, napriek tomu v súčasnej verzii databázy už nie je pôvodný význam týchto 4 písmen nikde uvedený, dokonca ani v oficiálnom ITIL výkladovom slovníku, a to zrejme preto, že obsah databázy sa infraštruktúre informačných technológií venuje len z pohľadu ich riadenia, a ešte aj to vo vzťahu k službám IT, a nie k technológiam ako takým.

## Štruktúra ITIL
ITIL® v svojej aktuálnej verzii obsahuje 5 základných publikácií: 
* Service Strategy – stratégia služieb
* Service Design – návrh služieb
* Service Transition – prechod / tranzícia služieb
* Service Operation – prevádzka služieb
* Continual Service Improvement – neustále zlepšovanie služieb

## ITIL 4
Kľúčovými komponentmi rámca ITIL 4 sú Service Value System (ITIL) a 4-rozmerový model. Každý komponent systému hodnôt služby ITIL musí brať do úvahy nasledujúce štyri aspekty:

Organizácie a ľudia. Ľudia v tejto dimenzii zohrávajú kľúčovú úlohu a každý by mal jasne porozumieť svojmu príspevku k SVS. Organizácia pokrýva, ako aj formálnu štruktúru, kultúru a zodpovedajúcu úroveň schopností a kompetencií.

Informácie a technológie sú informácie spravované v službe a všetky súvisiace informácie a znalosti vrátane ich ochrany, správy a archivácie. Technológia je hlavnou hybnou silou riadenia služieb. Môžu to byť umelá inteligencia, strojové učenie, mobilné platformy, cloudové riešenia, nástroje pre spoluprácu, automatizované testovanie a operácie a riešenia pre nepretržitú integráciu / nepretržitý vývoj / nepretržité nasadenie.

Partneri a dodávatelia: Každý poskytovateľ služieb používa na vytváranie vlastnej hodnoty iné organizácie. Stratégia rozhodovania o využití druhých závisí od ich vlastného strategického zamerania, firemnej kultúry, obmedzení zdrojov, problémov s nákladmi, odbornosti v danej oblasti, vonkajších obmedzení a vzorcov dopytu.

Hodnotové toky a procesy. Hodnotové toky sú sériou krokov, ktoré vytvárajú hodnotu vo forme produktov alebo služieb. Každý produkt alebo služba v organizácii by mal byť definíciou hodnotového toku.

## Referencie

Kategória:Informatika
Manažment služieb IT

**Manažment služieb IT** alebo **ITSM** alebo (Information Technology Service Management) znamená riadenie služieb informačných technológií.

ITSM označuje všetky opatrenia na rozsiahle štandardizované zabezpečenie informačnej a komunikačnej infraštruktúry v podnikoch orientovaných na spotrebiteľa a poskytovanie služieb. 
ITSM sa zameriava na zabezpečenie a monitorovanie IT služieb a tým aj k zlepšeniu efektívnosti, kvality a hospodárnosti IT organizácie. 

Odlišujúc sa od technologicky prístupnejších prístupov k riadeniu IT, ako je správa siete a správa systémov IT, sa riadenie služieb IT vyznačuje prijatím procesného prístupu k riadeniu, zameraním sa na potreby zákazníkov a služby IT pre zákazníkov a nie na systémy IT a dôrazom na neustále zlepšovanie. Vo výročnej správe ITSM CIO WaterCoolers sa uvádza, že podnikanie používa ITSM „väčšinou na podporu skúseností zákazníkov (35 %) a kvality služieb (48 %)“.

## Referencie

Kategória:Informačno-technologický manažment
Chordáty

**Chordáty** (jednotné číslo: **chordát**; iné názvy: **strunovce**, zriedkavo: *strunatce*; ) sú kmeň mnohobunkových živočíchov, presnejšie druhoústovcov. Patria doň napríklad stavovce. 

## Znaky
* Telo je dvojstranne súmerné.
* Majú chordu (=chorda dorsalis, chrbtová struna), čo je povrazec chrupavkovitej hmoty prechádzajúci chrbtovou časťou tela a tvoriaci základ vnútornej kostry. Vzniká vyliačením vrchnej časti endodermu. U vývojovo vyspelejších chordátov je vo vyššom veku zatlačená stavcami, ktoré vzniká zo spojiva obklopujúceho chordu.
* Majú endostyl.
* Majú segmentované svalstvo.
* Centrálna nervová sústava (CNS) má tvar trubice, teda je s vnútornou dutinou zvanou neurocel, a nachádza sa na chrbtovej strane.
* Cievna sústava je uzavretá (s výnimkou plášťovcov). Srdce je uložené na brušnej strane.
* Majú žiabrové štrbiny (priečne otvory prederavujúce v prednej časti tráviacu trubicu prechádzajúcu stredom tela), a to aspoň v embryonálnom štádiu (u suchozemských chordátov totiž neskôr zanikajú).

## Systematika

### Systém používaný v tejto wikipédii (prevažne podľa Benton 2004/2005)

* podkmeň plášťovce (Urochordata, Tunicata)
* podkmeň kopijovce / bezčrepovce(Cephalochordata, Acraniata)
* (-) Craniata
** podkmeň stavovce (Vertebrata)

Pozn.: V starších systémoch, v ktorých sú sliznatky (Myxini) radené na rovnakú úroveň s ostatnými stavovcami (teda stavovami v užšom zmysle) je „Craniata“ označenie pre sliznatky plus tieto stavovce v užšom zmysle. Dnes – keďže sliznatky z dnešného pohľadu patria pod stavovce – je však Craniata de-facto synonymum pre Vertebrata.

### Podľa [https://web.archive.org/web/20060404012900/http://www.biowebgym.szm.sk/system/system.pdf]
* podkmeň plášťovce (Urochordata, Tunicata)
* podkmeň kopijovce (Cephalochordata, Acrania)
* podkmeň stavovce (Craniata, Vertebrata)
* podkmeň kalcichordáty (Calcichordata) - v moderných systémoch patrí pod ostnatokožce
* podkmeň konodonty (Conodontophora) - v moderných systémoch patrí pod kruhoústnice príp. inde pod stavovce

### Podľa nemeckej a francúzskej wiki
* plášťovce
* bez mena (niekedy označované ako Vertebrata – stavovce v širšom zmysle!!, vo fr. wiki ako "Myomerozoa")
** kopijovce (Acrania)
** stavovce (Craniota, Vertebrata)

Pozn.: Vo fr. wiki je pojem Vertebrata obmedzený na stavovce (Craniata) bez sliznatiek

### Podľa anglickej wiki
* podkmeň plášťovce (Urochordata, Tunicata)
* podkmeň kopijovce (Cephalochordata, Acrania)
* podkmeň stavovce (Craniota, Vertebrata)
* podkmeň sliznatky (Myxini, Hyperotreti)

Pozn.: Sliznatky sú v hore uvedenom slovenskom delení a nemeckom delení pod stavovcami a aj tam podľa najnovších molekulárnych analýz (zač. 21. storočia) fylogeneticky patria.

## Iné projekty
Sedlo

**Sedlo** môže byť:
* jazdecké sedlo
* pri kolesových vozidlách:  miesto na sedenie (napr. na motocykli, bicykli), na ktorom vodič alebo cestujúci sedí obkročmo, pozri napr. motocyklové sedlo a cyklistické sedlo
* zastarano: sedadlo
* v geomorfológii: sedlo (geomorfológia)
* v geológii: antiklinála
* v klimatológii: barické sedlo
* v technike všeobecne: časť stroja, súčiastky a pod., na ktorej je tento stroj, súčiastka a pod. položený/-á (napr. sedlo ventilu, sedlo koľajnice)
* v hutníctve: časť vysokej pece, pozri sedlo (vysoká pec)
* v stavebníctve a pod.: 
** trámové sedlo
** zadná časť schodu, ktorá zapadá do drážky nasledujúceho stupňa , pozri sedlo (schody)
** sedlo potrubia
* v krajčírstve: samostatne strihaný diel šiat, ktorý je vsadený vo výške pliec (napr. na šatách, blúzke, saku a pod.), pozri sedlo (oblečenie)
* v zoológii a poľnohospodárstve: 
** veľmi odlišne sfarbená škvrna na chrbte či na bokoch živočícha, pozri sedlo (škvrna)
** vlna sutúry konvexná smerom k ústiu hlavonožca, pozri sedlo (hlavonožce)
* v doprave: dopravné sedlo (opak dopravnej špičky)
* v matematike: 
** sedlový bod (viacero významov)
** sedlo topografickej plochy
* vrch v Poľane (), pozri Sedlo (vrch v Poľane)

## Pozri aj
*Sedlo Aréna

## Referencie

## Iné projekty
Jazdecké sedlo

**Jazdecké sedlo** je anatomicky upravená pomôcka uľahčujúca jazdenie na nejakom zvierati.

Na koňoch sa dlho jazdilo bez sediel, niekedy sa používala látka alebo nejaká prikrývka. Sedlo objavili Sarmati okolo roku 300. Sedlá na ťavy a slony sa objavili približne v tej istej dobe.

V jazdectve sa používa niekoľko druhov sediel prispôsobených príslušnej jazdeckej disciplíne:
školské, drezúrne, dostihové, parkúrové, lovecké, westernové, dámske, vojenské…

## Iné projekty

Kategória:Jazdectvo
Ján Baltazár Magin

**Ján Baltazár Magin** (* 6. január 1681, Vrbové – † 27. marec 1735, Dubnica nad Váhom) bol slovenský básnik a historik.

## Životopis
V roku 1706 sa stal chovancov kňazského seminára pre nadaných študentov - tzv. Pázmaneu vo Viedni. Ako farár pôsobil v Jarku pri Nitre, v Košeci a Dubnici nad Váhom. Medzi pôsobením v Košeci a Dubnici bol v rokoch 1717 a 1718 novicom Spoločnosti Ježišovej v Trenčíne, ale pre chorobu bol prepustený. Od roku 1731 bol nitrianskym kanonikom. Mal široký dejepisný a kultúrny rozhľad a objavovala sa u neho slovanská orientácia so zárodkami národného povedomia. 

## Tvorba
Jeho dielo bolo ukážkou novovznikajúceho literárneho žánru – národnej obrany. V dielach sa prejavuje zdôrazňovaním hlavných vývinových tendencií národných pohybov a slovenského národného uvedomovania. Maginovo polemické dielo je vlastne ukážkou meštiansko-osvietenského chápania národa. Jeho argumentácie sa stali súčasťou väčšiny nasledujúcich obrán slovenského národa (u autorov ako Juraj Fándly, Matej Bel a i.).

## Dielo
* 1728 – *Ostne namierené proti pisateľovi najvznešenejšieho a najnovšieho bratislavského snemovania alebo Obrana slávnej Trenčianskej stolice… (Murices Nobilissimae et novissimae diaetae Posoniensis scriptori sparsi, sive Apologia pro inclito comitatu Trenchiniensi)*, polemický spis, ktorého bol zostavovateľom, a kde hájil postavenie slovenského národa v Uhorsku. Dielo vzniklo ako reakcia na dielo *Novissima diaeta* (Najnovšiemu snemu), ktoré v Trnave vydal v roku 1721 profesor verejného práva Michal Bencsik. Najnovšie vydanie: *Obrana slávnej župy Trenčianskej a mesta tohože mena.* [Preložil Gašpar Sedlák, editor Vincent Sedlák] Martin : Matica slovenská 2002.
* 1729 – *Ekloga*, rozsiahla latinská báseň na oslavu druhého sobáša J. Illesházyho, syna jeho mecenáša

## Referencie

## Literatúra
* BANÍK, Anton A.: *Ján Baltazár Magin a jeho politická, národná a kultúrna obrana Slovákov roku 1728.* Trnava 1936
* BRTÁŇ, Rudo: *Barokový slavizmus.* Liptovský Sv. Mikuláš 1939
* TIBENSKÝ, Ján: *Chvály a obrany slovenského národa.* Bratislava 1965
* TIBENSKÝ, Ján: Problémy výskumu vzniku a vývoja slovenskej feudálnej národnosti. In: *Historický časopis*, roč. 9, 1961, č. 3, s. 397 - 419.

## Pozri aj
* Gymnázium Jána Baltazára Magina

## Externé odkazy
* Obrana slávnej župy Trenčianskej a mesta tohože mena na stránke Zlatý fond (Sme.sk)
* Známka Ján Baltazár Magin, stránka Ministerstva dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja
* *[http://digitalna.kniznica.info/s/wr0AnBmPlC Ostne namierené proti pisateľovi...]* – dielo z roku 1728 v digitálnej knižnici UKB
* 

Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí básnici
Kategória:Osobnosti z Vrbového
Kategória:Osobnosti na slovenských poštových známkach
Kategória:Slovenskí historici
Vladimír Makovický

**Vladimír Makovický** (* 26. apríl 1862, Ružomberok – † 15. február 1944, Smokovec) bol slovenský bankár, podnikateľ a politik medzivojnový poslanec Revolučného národného zhromaždenia.

## Životopis
Vladimír Makovický sa narodil 26. apríla 1862 v Ružomberku v rodine obchodníka Petra Makovického a jeho manželky Anny rod. Palkovej. Jeho otec, podnikateľ, patril k prvým slovenským národovcom, ktorý v roku 1879 založil jednu z prvých slovenských bánk, Ružomberský úverový akciový spolok. 

Po skončení ružomberskej ľudovej školy, študoval Makovický v rokoch 1873 - 1875 na gymnáziu v Martine, odkiaľ odišiel na gymnázium do rodného mesta a neskôr do Berechova. Od roku 1881 sa vzdelával na obchodnej škole v Hamburgu. Po skončení štúdií pracoval ako obchodný pomocník vo Viedni, Budapešti, Debrecíne a v Ružomberku, kde sa podieľal na budovaní papiernického priemyslu a zakladaní bryndziarne. V roku 1887 sa stal členom správnej rady Ružomberského úverového akciového spolku, kde v roku 1903 vystriedal svojho otca na čele tejto jednej z prvých finančných inštitúcií.

Znalosti z finančníctva a podnikania využil aj pri spoluzakladaní Tatra banky (1885) v Martine či vytvorení vydavateľstva Tranoscius (1898) v Liptovskom Mikuláši. V roku 1902 sa stal jedným z členov vedenia Továrne na celulózu v Martine a o štyri roky neskôr sa podieľal na vzniku papierne v Ružomberku a továrne Helios v Žiline. Úzko spolupracoval s českými peňažnými ústavmi, hlavne s pražskou Živnostenskou bankou. V roku 1913 organizoval zriadenie Akciovej obchodnej spoločnosti v Bratislave, ktorá sústredila vtedajší obchod a bankovníctvo na celom Slovensku. Predsedom Zväzu slovenských peňažných ústavov sa stal v roku 1915.      

Vladimír Makovický patril aj k popredným predstaviteľom a podporovateľom slovenského národného hnutia. V roku 1918 sa stal jedným zo signatárov Deklarácie slovenského národa, resp. Martinskej deklarácie. 

Po vzniku prvej Československej republiky v roku 1918 patril k organizátorom hospodárskeho života a bankovníctva na Slovensku. V roku 1919 pretransformoval Ružomberský úverový akciový spolok na Slovenskú banku, z ktorej vybudoval silnú finančnú inštitúciu, rozhodujúcu v v rozvoji hospodárstva na Slovensku. Dva roky (december 1918 - január 1920) bol poslancom Revolučného národného zhromaždenia a zúčastnil sa porád Česko-slovenskej vzájomnosti v Luhačoviciach. Na čele Slovenskej banky, ružomberských papierní či Slovenskej poisťovne v Bratislave pôsobil až do svojej smrti. 

Vladimír Makovický zomrel 15. februára 1944 v Smokovci, pochovaný je v rodnom Ružomberku.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Vladimír Makovický v Revolučním národním shromáždění

Kategória:Osobnosti z Ružomberka
Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Politici SNS (historickej)
Kategória:Signatári Martinskej deklarácie
Kategória:Slovenskí bankári
Kategória:Tranoscius
Ján Mallý-Dusarov

ThDr. **Ján Mallý-Dusarov**, známy aj pod pseudonymami **Ivan Dusarov** a **Ľudomil Slanický** (* 26. august 1829, Skalica – † 19. september 1902, Ostrihom), bol slovenský dejateľ, novinár, vydavateľ, vysokoškolský učiteľ a cirkevný hodnostár. Patril k reprezentantom politického prúdu Novej školy slovenskej.

## Rodina
* otec: Ján Malÿ
* matka: Katarína rod. Svatošová

## Externé odkazy
* Záznam o narodení a krste v matrike farnosť Skalica; pokrstený ako Joannes Malÿ

Kategória:Slovenskí novinári
Kategória:Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Ivan Markovič

JUDr. **Ivan Markovič** (* 3. jún 1888, Myjava – † 16. február 1944, Buchenwald, Nemecko) bol slovenský právnik, novinár, sociálnodemokratický politik, minister aj poslanec za ČSSD a verejný činiteľ.

## Životopis
Narodil sa v rodine Dr. Júliusa Markoviča a jeho manželky Ľudmily Boorovej. Vyštudoval právo na Budapeštianskej univerzite. V rokoch 19091914 bol šéfredaktorom časopisu Prúdy.

Počas 1. svetovej vojny bol jedným z organizátorov československých légií v Rusku, obhajoval Masarykovu koncepciu odboja. Od roku 1917 bol tajomníkom pobočky Čs. národnej rady v Rusku. Od januára 1918 jednal so sovietskou vládou. Na jar 1918 odišiel do Paríža, kde pôsobil ako tajomník Československej národnej rady a šéfredaktor časopisov *Československá samostatnosť* a *La Nation Tchèque*.

Od roku 1918 bol poslancom Revolučného Národného zhromaždenia. Poslancom bol aj v Národnom zhromaždení vo volebných obdobiach 19201925, 19291935 a 19351939.

V Tusarovej vláde v roku 1920 bol ministrom obrany. Neskôr bol v rokoch 19221925 ministrom unifikácií a v rokoch 19351938 podpredsedom poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia. V rokoch 19181939 bol vedúcim predstaviteľom sociálnodemokratickej strany na Slovensku a v rokoch 19211939 podpredsedom Československej obce legionárskej.

V roku 1939 bol zatknutý v Prahe gestapom; bol väznený v koncentračných táboroch Dachau a Buchenwald, kde zahynul začiatkom roku 1944.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Galéria ministrov národnej obrany 
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 187 – evanjelická farnosť; pokrstený ako Ivan Pavel Markovič

Kategória:Osobnosti z Myjavy
Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Slovenskí právnici
Kategória:Slovenskí notári
Kategória:Slovenskí advokáti
Kategória:Slovenskí novinári
Kategória:Ministri obrany Česko-Slovenska
Kategória:Česko-slovenskí ministri pre zjednotenie zákonov a organizácie správy
Kategória:Česko-slovenskí ministri školstva
Kategória:Príslušníci česko-slovenských légií
Kategória:Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Kategória:Politici ČSSD
Kategória:Väzni koncentračného tábora Dachau
Kategória:Väzni koncentračného tábora Buchenwald
Kategória:Absolventi Univerzity Loránda Eötvösa
Sergej Michajlovič Prokudin-Gorskij

**Sergej Michajlovič Prokudin-Gorskij** (; ; 30. august 1863, Funikova Gora, Vladimírska gubernia, Rusko – † 27. september 1944, Paríž, Francúzsko) bol ruský fotograf a priekopník farebnej fotografie.

## Životopis
Vyštudoval chémiu, bol žiakom významných vedcov v Petrohrade, Berlíne a Paríži. Vyvinul ranú technológiu pre farebnú fotografiu.

Vlastný výskum mu priniesol patenty na reprodukciu farebných diapozitívov a projekciu farebného filmu. Okolo roku 1905 si Prokudin-Gorskij naplánoval, že s pomocou nových pokročilých postupov pre vytváranie farebnej fotografie systematicky zdokumentuje ruskú ríšu. Cieľom tohoto ambiciózneho projektu bolo zoznámiť školákov po celom Rusku pomocou jeho „farebnej optickej projekcie“ s rozľahlou a rozmanitou históriou, kultúrou a modernizáciou v ríši. 

Pre svoj postup používal fotoaparát, ktorý v rýchlom slede za sebou exponoval 3 čiernobiele snímky na sklenené dosky, každý cez iný farebný filter. Ak sa súčasne premietli všetky tri svetlom príslušnej farby, zobrazila sa scéna v pravých farbách. Prokudin-Gorskij ale nemal k dispozícii žiadny spôsob, ako zo záberov vytvoriť farebné papierové fotografie.

Vybavený tmavou komorou v špeciálne zariadenom železničnom vagóne, ktorý poskytol cár Mikuláš II., dvoma priepustkami, ktoré mu zaručovali vstup do zakázaných oblastí a podporou zo strany úradov, Prokudin-Gorskij v rokoch 1909 až 1915 dokumentoval Rusko. Jeho snímky zachytávajú široké spektrum námetov od stredovekých kostolov a kláštorov, cez železnice, továrne až po každodenný život a prácu všetkých vrstiev ruského obyvateľstva. O svojej práci usporiadal mnoho prednášok spojených s premietaním.

V roku&nbsp;1918, po októbrovej revolúcii z Ruska odišiel, najskôr do Nórska, potom do Anglicka a nakoniec sa usadil v Paríži, kde v roku 1944 zomrel.

Jeho unikátne snímky Ruska, vyhotovené tesne pred revolúciou, zachytené na sklenených doskách, v roku 1948 od jeho dedičov zakúpila Knižnica Kongresu USA. V roku 2001 usporiadala výstavu, pre ktorú bolo vytvorených niekoľko desiatok fotografií oskenovaním dosiek a zložením farebných zložiek do jedného celku v počítači. Všetky snímky boli digitálne vyčistené, farby aj kontrast boli upravené a nakoniec boli zábery lokálne retušované tak, aby sa odstránilo prípadné poškodenie pôvodných fotografických dosiek. V roku 2004 dala Knižnica Kongresu vyrobiť digitálne obrazy vo vysokom rozlíšení zo všetkých 1902 záberov.

## Galéria

Obrázok:Tianshansnow.jpg|Astronomické observatórium v pohorí Ťanšan 
Obrázok:Gorskii_04414u.jpg|Eletrické generátory v továrni
Obrázok:Prokudin-Gorskii-02.jpg|Ručná širokorozchodná drezína neďaleko Onežského jazera
Obrázok:Gorskii_03966u.jpg|Pinchus Karlinskij (Пинхус Карлинский)(84 rokov), dozorca plavebnej komory na kanále Mariinskii (dnes Volžsko-baltská vodná cesta) na severe európskej časti Ruska


## Iné projekty
    

## Externé odkazy
* Ruský projekt vytvorenia kvalitných reprodukcií  
* Výstava Knižnice Kongresu USA: ''Ríša, ktorou bolo Rusko''  
* Životopis    

Kategória:Ruskí fotografi
Kategória:Ruskí vynálezcovia
Kategória:Ruskí portrétni fotografi
Kategória:Priekopníci fotografie
Rudolf Markovič

JUDr. **Rudolf Markovič** (* 20. apríl 1868, Hrachovo – † 21. november 1934, Nové Mesto nad Váhom) bol slovenský politik a advokát.

## Rodina
* otec: Pavol Markovič
* matka: Mária rod. Petrovičová
* manželka: Viera rod. Hurbanová 

## Životopis
V roku 18781886 študoval na gymnáziu v Rimavskej Sobote, 18881895 na Právnickej fakulte univerzity v Budapešti. V roku 19191920 zvolenský župan v Banskej Bystrici. Ako advokát obhajoval v súdnych procesoch predstaviteľov národného hnutia (1898 S. H. Vajanského, roku 1900 28 národovcov v tzv. banskobystrickom procese). Za národnú činnosť, ako Slovák uhorskými úradmi perzekvovaný, počas 1. svetovej vojny internovaný. Člen SNR 1918, signatár Martinskej deklarácie slovenského národa. V ČSR funkcionár Slovenskej národnej a roľníckej strany, potom agrárnej strany. Seniorálny dozorca evanjelickej cirkvi, funkcionár Sokola.

## Literatúra
* *[[Slovenský biografický slovník]]*

## Externé odkazy
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 6 v evanjelickom zbore Hrachovo ako Rudolf Jiří Markovič
* 

Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Signatári Martinskej deklarácie
Kategória:Politici SNS (historickej)
Kategória:Osobnosti z Hrachova
Ján Maršalko

**Ján Maršalko** (* 27. január 1878, Liptovská Sielnica – † 16. október 1951, Liptovský Mikuláš) bol slovenský sociálnodemokratický politik. 

## Životopis
* Otec: Jano Maršalka
* Matka: Žófia Ševčík
Pracoval ako nádenník a pomocný robotník, neskôr ako robotník v kožiarskom priemysle v Liptovskom Mikuláši. Spoluzakladal odborové združenie v tomto meste. Po roku 1918 bol členom výkonného výboru československej sociálnej demokracie. Zastával funkcie v Sociálnej poisťovni. 

Zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení za slovenský klub (slovenskí poslanci Revolučného národného zhromaždenia ešte neboli organizovaní podľa straníckych klubov). Do parlamentu nastúpil v decembri 1918. Povolaním bol robotník.

## Referencie


## Externé odkazy
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 9 v matrike evanjelického zboru Liptovská Sielnica ako Jano Maršalka
* Ján Maršálko v Revolučnom národnom zhromaždení

## Zdroj

Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Kategória:Signatári Martinskej deklarácie
Kategória:Osobnosti z Liptovskej Sielnice
Skalárny súčin

**Skalárny súčin** je definovaný ako súčin absolútnych hodnôt veľkostí dvoch vektorov a kosínusu uhla, ktorý navzájom zvierajú. Výsledkom je vždy skalárna veličina (číslo).
:\langle a, b\rangle = |a|\,|b|\cos\left(\angle\alpha\right) = a_1b_1 + a_2b_2 + ... + a_nb_n

Kategória:Lineárna algebra
Tobiáš Masník

**Tobiáš Masník** (*Masnicius*, *Masnicenus*), Masznyik de Rudna (* 28. október 1640, Zemianske Kostoľany – † 28. júl 1697, Uhrovec) bol slovenský spisovateľ, učiteľ a kňaz.

## Životopis

Narodil sa v rodine evanjelického kňaza Daniela Masníka a vzdelanie získal v Dubnici nad Váhom, Novom Meste nad Váhom, Ilave, Prešove a na nemeckých univerzitách vo Wittenbergu a Jene. Pôsobil ako evanjelický rektor (Senica, Ilava) a diakon (Ilava). V období protihabsburského povstania bol väznený v Leopoldove a odsúdený na španielske galeje v Neapole, no cestou tam ušiel spolu s Jánom Simonidesom. Z Talianska putovali do Nemecka. Tam sa opäť vrátil do miest svojich štúdií a istý čas pobýval v Jene a Wittenbergu, odkiaľ sa vrátil do Ilavy, kde pôsobil ako evanjelický farár. Neskôr bol kazateľom na hrade Blatnica a farárom (Liptovský Ondrej, Háj, Uhrovec).

## Tvorba

Svojou tvorbou sa radí do obdobia barokovej literatúry. Písal cestopisné a memoárové diela vo forme denníkov, básne, jazykovedné a náboženské texty. Pri písaní používal nemecký a latinský jazyk, ale aj slovakizovanú češtinu.

## Dielo

* 1676 – *Vezení i vysvobození kněza Tobiáše Masniciusa (Incarceratio, liberatio et peregrinatio…)*, cestopisný denník
* 1676 – *Neslýchaný proces (Unerhörter Gefängnis-Prozess)*, memoárová a cestopisná próza napísaná v spolupráci s J. Simonidesom
* 1675 – *Škola utrpenia a vyslobodenia (Crucis et lucis schola)*, malé veršované dielo v latinčine, ktoré má ďakovný náboženský obsah
* 1681 – *Božia moc a milosť (Gottes Kraft und Gnade)*
* 1682 – *Vyvolena boží vinice obnovena, to jest: Pravdivá historia...*, dejiny reformácie
* 1696 – *Zpráva písma slovenského, jak sa má dobře psáti, čísti i tisknouti*, príručka správneho písania

### Dielo v elektronickej podobe
* ''Zpráwa pjsma slowenského, : gak se ma psati, čjsti y tisknauti. Sebraná a na swetlo wydaná ...''. W Lewočy : u Samuela Brewera, 1696. 32 s. - dostupné online v Digitálnej knižnici UKB

## Literatúra
* 

## Iné projekty

Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí prozaici
Kategória:Slovenskí básnici
Kategória:Autori denníka
Kategória:Slovenskí evanjelickí kňazi
Kategória:Príslušníci zemianskeho stavu
Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Osobnosti zo Zemianskych Kostolian
Andrej Martvoň

MgPh. **Andrej Martvoň** (* 14. október 1891, Hruštín – † 11. apríl 1955, Pezinok) bol slovenský lekárnik a politik Hlinkovej slovenskej ľudovej strany. V roku 1939 sa stal poslancom Snemu Slovenskej republiky ako náhradník na neuplatňovaný mandát Jozefa Tisa, ktorý sa stal prezidentom. Následne pôsobil aj ako funkcionár Zväzu lekárnikov Slovenska, predseda správnej rady spoločnosti Facet a člen správnej rady spoločnosti Medica.

## Referencie

## Externé odkazy
* Záznam o narodení a krste v matrike riadok 78 - Hruštín

Kategória:Osobnosti z Hruštína
Kategória:Slovenskí politici
Kategória:Politici HSĽS
Kategória:Poslanci Snemu Slovenskej republiky
Katolícka liga

náhľad|Vlajka katolíckej ligy v Nemecku počas tridsaťročnej vojny
**Katolícka liga** ( ) bol spolok katolíckych kniežatstiev uzatvorený krátko pred vypuknutím tridsaťročnej vojny. Jej protivníkom bola Protestantská únia založená po ríšskej exekúcii (Reichsexekution) v Donauwörthe roku 1608.  Ako odpoveď založil bavorský kurfirst Maximilián I. 10. júla 1609 Katolícku ligu. Okrem Bavorska k nej patrili ešte biskupstvo Kolínske, Trevírske, Mohučské a Würzburské.

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Tridsaťročná vojna
Protestantská únia

**Protestantská únia** bol spolok 8 protestantských kniežat a 17 protestantských miest Svätej rímskej ríše uzatvorený roku 1608. 

Podnetom pre uzatvorenie **Únie** bolo dobytie a zabratie slobodného ríšskeho mesta Donauwörth bavorským kurfirstom Maximiliánom I. potom, čo v meste protestanti bránili katolíckej procesii. Podnet k jej založeniu dal falcký kalvínsky kurfirst Fridrich IV. Ako reakcia na založenie Protestantskej únie vznikla v nasledujúcom roku Katolícka liga..

V priebehu tridsaťročnej vojny **Únia** niekoľkokrát podľahla Lige a bola roku 1621 rozpustená.

## Zdroj

Kategória:Dejiny kresťanstva
Kategória:Tridsaťročná vojna
Unitárny priestor

**Unitárny priestor** (tiež **priestor so skalárnym súčinom**, **predhilbertovský priestor** alebo nesprávne **euklidovský priestor**) je lineárny priestor, na ktorom je definovaný skalárny súčin (v cudzích jazykoch nazývaný aj *vnútorný súčin*). Pomocou skalárneho súčinu sa na priestore dajú rozumne definovať geometrické pojmy uhol a vzdialenosť, čím na priestore vzniká dodatočná geometrická štruktúra. Pomenovanie *predhilbertovský priestor* poukazuje na skutočnosť, že ľubovolné jeho zúplnenie je Hilbertov priestor.

## Definícia
Unitárny priestor je lineárny priestor nad poľom **F** reálnych alebo komplexných čísiel na ktorom je navyše definovaný skalárny súčin, t. j. zobrazenie

:\langle\cdot,\cdot\rangle\colon V\times V\to\mathbf{F}

také že pre ľubovoľné vektory x,y,v\in V a pre ľubovoľné číslo \alpha z **F** platí:

#\langle x,x\rangle=0 vtedy a len vtedy ak x=\overline{0}
#\langle x,x\rangle\ge 0
#\langle x,y\rangle = \overline{\langle y,x\rangle}
#\langle x+y,u\rangle = \langle x,u\rangle + \langle y,u\rangle
#\langle \alpha x,u\rangle = \alpha\langle x,u\rangle

### Alternatívna definícia
Vlastnosť *4* z definície skalárneho súčinu hovorí, že skalárny súčin je aditívna funkcia svojho prvého argumentu. Vlastnosť *5* zase hovorí, že skalárny súčin je vo svojom prvom argumente homogénny vzhľadom k násobeniu prvkami z **F**. Z toho okamžite vyplýva, že skalárny súčin je vo svojom prvom argumente lineárny. Ďalej, z vlastnosti *3* okamžite vyplynie, že skalárny súčin je lineárny aj vo svojom druhom argumente a teda je to bilineárna forma.

Každá bilineárna forma prirodzeným sposobom indukuje kvadratickú formu. V reči foriem sa dajú vlastnosti *1* a *2* formulovať tak, že kvadratická forma indukovaná skalárnym súčinom je kladne definitná.

Tieto úvahy umožňujú reformulovať definíciu skalárneho súčinu. Skalárny súčin je potom akákoľvek bilineárna forma ktorá indukuje kladne definitnú kvadratickú formu.

## Príklady

### Euklidovské priestory

Euklidovský priestor dimenzie n\in\mathbb{N}, čiže množina \mathbb{R}^{n} spolu so skalárnym súčinom

:\langle x,y\rangle = \sum_{i=1}^{n} x_{i}y_{i}

je dôležitým príkladom unitárneho priestoru.

Kategória:Lineárna algebra
Kategória:Funkcionálna analýza
Perzeus (kopa galaxií)

**Kopa galaxií Perzeus** alebo **Abell 426** je kopa galaxií v súhvezdí Perzeus. Je to jedna z našich najbližších kôp galaxií a jeden z najväčších objektov, aké možno na oblohe vidieť. Táto nepravidelná kopa obsahuje vyše 500 galaxií. Blízko stredu kopy vzdialenej zhruba 250 miliónov svetelných rokov leží dominantná galaxia kopy – NGC 1275 označovaná aj ako 3C 84 alebo Abell 426 a totožná s rádiovým zdrojom Perseus A. 

Kopa galaxií v Perzeovi je časťou Nadkopy (Superkopy) galaxií Perseus, alebo Pisces-Perseus. Nadkopa zaberá na oblohe vyše 15° a obsahuje vyše 1000 galaxií. 

## Členovia
* NGC 1265
* NGC 1270
* NGC 1272
* NGC 1273
* Perzeus A (NGC 1275)
* NGC 1277
* NGC 1278
* NGC 1282
* NGC 1294
* NGC 1334
* IC 292
* IC 310
* IC 311
* IC 320
* UGC 2604
* UGC 2608
* UGC 2617
* UGC 2640
* UGC 2654
* UGC 2655
* UGC 2696
* UGC 2698
* UGC 2715
* UGC 2718
* UGC 2722
* UGC 2730
* UGC 2731
* UGC 2743

## Zdroje
* 
*  HyperLeda

Kategória:Kopy galaxií
Kategória:Súhvezdie Perzeus
Kategória:Abellove objekty
4597520
Monódia

**Monódia** môže byť:
* v starovekom Grécku: sólový spev
* označenie pre jednohlasnú hudbu (monofóniu), napr. chorál
* novoveká hudba s jednou vedúcou melódiou a akordickým sprievodom, pozri monódia (novovek)
Mitsubishi Pajero

náhľad|Mitsubishi Pajero

**Mitsubishi Pajero** je model osobného automobilu od spoločnosti Mitsubishi na cesty aj do terénu.

1982 - prvý model, 1991 - druhá generácia, facelift, 2001 - tretia generácia.
Prvé modely boli relatívne spoľahlivé, strohá výbava, problémy s rôznymi netesnosťami. Ináč auto zo slušnou priechodnosťou v teréne. V druhej generácii sa objavila možnosť uzamknuť medzinápravový a zadný diferenciál, čím sa z auta stalo vozidlo, ktoré len maloktorý terén dokázal zastaviť. Posledná generácia dostala hlavne nezávislé zavesenie kolies, čo sa priaznivo prejavilo na pohodlí na cestách.

Veľmi prepracou vecou je systém voľby pohonu 4 × 4 Super Select 4WD (SS4-II), ktorý patrí k špičke už od svojho zavedenia v roku 1991. Prepínanie z režimu 2H (náhon iba na zadné kolesá) na 4WD je možné do rýchlosti 100 km/h, opačný postup nemá rýchlostné obmedzenie. V štvorkolesovom režime sú k dispozícii tri voľby. Poloha 4H bez uzamknutia stredového diferenciálu je vhodná pre jazdu vyššími rýchlosťami na rôznych povrchoch ciest. Systém pritom rozpoznáva podmienky na ceste, deteguje rozdiel v priľnavosti a automaticky delí náhon an predné a zadné kolesá v rozmedzí od 33:67 do 50:50. Potláča sa tým charakteristický sklon štvorkoliek k nedotáčavosti a súčasne odpadá potreba neustáleho preraďovania medzi dvoj- a štvorkolesovým náhonom podľa charakteru vozovky. 
 
Dva vyššie režimy s uzamknutím stredového diferenciálu 4HLc 4LLc sú vhodné do náročných terénov. Prvý z nich nepripúšťa rozdiel v rýchlosti medzi prednou a zadnou nápravou a najlepšie sa uplatní v hlbokom snehu či blate. 4LLc, určený pre najťažší terén so svahmi, dvojnásobne redukuje prevody a prenáša viac sily na predné nápravu. Druhý, menej ekonomicky náročný systém náhonu na všetky kolesá nesie označenie Easy Select 4WD a v porovnaní s SS4-II má len tri jazdné režimy - náhon na zadné kolesá a režimy 4H a 4L, zodpovedajúce funkciám 4HLc, resp. 4LLc. Uzamykateľný diferenciál na zadnej náprave je možné objednať za príplatok s oboma verziami.

## Iné projekty

Pajero
Kategória:Automobily s pohonom 4 × 4
Kategória:Terénne automobily
Bezchordáty

**Bezchordáty** je kolektívne označenie pre všetky živočíchy okrem polochordátov a chordátov.

## Pozri aj
*bezstavovce

Kategória:Živočíchy
Manifest komunistickej strany

thumb|Komunistický manifest
**Manifest komunistickej strany** je základné programové dielo komunizmu. 

## Pôvod
Prvýkrát vyšiel v Londýne 21. februára roku 1848 ako samostatné dielo na 23 stranách. Napísali ho Karl Marx a Friedrich Engels a spĺňa úlohu programu Zväzu komunistov. Od marca až do júla 1848 vychádzal Manifest komunistickej strany v tlačovom orgáne nemeckých emigrantov „Deutsche Londoner Zeitung”. V tom istom roku vyšiel jeho nemecký text v Londýne vo forme osobitnej brožúry na 30 stranách, v ktorom boli opravené niektoré chyby prvého vydania a zlepšená interpunkcia. Tento text sa potom stal základom nasledujúcich vydaní diel Marxa a Engelsa. 

Roku 1848 bol Manifest preložený do mnohých európskych jazykov (francúzskeho, poľského, talianskeho, dánskeho, flámskeho a švédskeho). Mená autorov Manifestu sa vo vydaniach roku 1848 neuvádzali: prvýkrát boli v tlači uvedené roku 1850 v publikácii prvého anglického prekladu v chartistickom orgáne Red Republican v predslove, ktorý napísal redaktor tohto časopisu J. Harney. 

Roku 1872 vyšlo nové nemecké vydanie Manifestu s malými autorskými opravami a s predslovom Marxa a Engelsa. Toto vydanie, ako i nasledujúce nemecké vydania z rokov 1883 a 1890 vyšli pod titulom Komunistický manifest. Prvé ruské vydanie Manifestu komunistickej strany vyšlo roku 1868 v Ženeve v preklade Bakunina, ktorý na mnohých miestach prekrútil obsah Manifestu. Nedostatky prvého vydania boli odstránene vo vydaní, ktoré vyšlo v Ženeve roku 1882 v preklade Plechanova. Plechanovov preklad dal podnet k veľkému rozšíreniu myšlienok Manifestu v Rusku. Marx a Engels, ktorí pripisovali ohromný význam propagovaniu marxizmu v Rusku, napísali k tomuto vydaniu osobitný predslov. 

Po Marxovej smrti vyšlo viacero vydaní Manifestu, ktoré prezrel Engels: roku 1883 nemecké vydanie s predslovom Engelsa; roku 1888 anglické vydanie v preklade Samuela Moora, redigované Engelsom a opatrené jeho predslovom a poznámkami; roku 1890 nemecké vydanie s novým predslovom Engelsa. K poslednému vydaniu napísal Engels aj niekoľko poznámok. Roku 1885 v novinách Socialiste vyšiel francúzsky preklad Manifestu, ktorý urobila Marxova dcéra Laura Lafargue a skontroloval Engels. Engels napísal predslov k poľskému vydaniu Manifestu roku 1892 a k talianskemu vydaniu roku 1893.

## Iné projekty

Kategória:Komunizmus
Staroegyptská astronómia

thumb|Astronomický strop v Senenmutovej hrobke (18. dynastia)
Staroegyptská civilizácia uzrela svetlo sveta na sklonku 4. tisícročia pred Kr. V **[[astronómia|astronómii]]** staroegyptskej spoločnosti hralo veľkú úlohu náboženstvo. Niektoré významné nebeské objekty (napr. Slnko a ostatné okom viditeľné planéty) považovali za bohov. Boh, ktorý vládol slnku sa nazýval Re a mal rôzne podoby. Verili, že slnko sa rodí na východe a umiera na západe. Hor bol bohom oblohy a ako jeho oko bol zobrazovaný Re. Boh Usir bol vládcom posmrtného života a Egypťanmi bol spájaný s hviezdami z terajšieho súhvezdia Orión. Tri z planét boli považované za boha Hora (Mars, Jupiter, Saturn), Merkúr bol zobrazovaný ako boh Sutech, Venuša ako „hviezda, ktorá križuje“, neskôr tiež ako boh Hor, Mesiac ako boh Chonsu.

Egypťania si všimli, že záplavy Nílu sa zhodujú s heliaktickým východom hviezdy Sírius. Bola pre nich veľmi dôležitou hviezdou. Na sledovanie času počas dňa používali slnečné hodiny. Cez noc sledovali jednotlivé hviezdy, ktoré mali zaradené do 36 skupín (tzv. dekanov). Toto rozdelenie nakoniec zredukovali na 24 (dnešný počet hodín). Keď bolo zamračené, používali vodné hodiny.

Dnes zo starovekých záznamov vieme identifikovať tri špecifické súhvezdia – Veľká medvedica alebo skôr iba tú časť, ktorú dnes nazývame Veľký voz, Sírius (nie však celé súhvezdie Veľký pes) a Orión. Egypťania používali na zobrazovanie hviezdnej oblohy dve mapy. Jedna predstavuje severnú skupinu a druhá južnú. Severná skupina obsahovala súhvezdie prednej nohy býka (Veľkého voza), a južná boha Usira a bohyňu Eset.

## Pozri aj
* Staroegyptský kalendár

## Iné projekty

## Zdroj

* Staroveká egyptská astronómia vo formáte pdf (2,2 MB) 

Kategória:Dejiny astronómie
Astronómia
Staroveký
Kategória:Astronómia v staroveku
Clevelandská dohoda

**Clevelandská dohoda** bol prvý dokument o spoločnom postupe Čechov a Slovákov v boji za národné oslobodenie. Bola podpísaná v októbri roku 1915, teda v čase, keď v Európe zúrila prvá svetová vojna a zároveň v Rakúsko-Uhorsku sa dial boj o samostatnosť Slovákov, Čechov a iných národov. Dňa 30. mája 1918 ju nahradila Pittsburská dohoda.

U amerických krajanov postupne začala prevládať mienka, že optimálne pre Slovákov bude štátne spojenie s Čechmi. Kým stúpenci unitaristického čechoslovakizmu presadzovali česko-slovenskú jednotu a vybudovanie tzv. Veľkej Čechie, zástupcovia Slovákov v Amerike boli ochotní akceptovať len taký česko-slovenský štát, ktorý bude založený na federatívnom systéme so slovenskou autonómiou.

Po vydaní Memoranda o krivdách a požiadavkách slovenských sa zintenzívnila spolupráca medzi americkými Slovákmi a Čechmi. Po niekoľkomesačnom vyjednávaní bola 22. októbra 1915 v Clevelande podpísaná dohoda medzi Slovenskou ligou v Amerike a Českým národným združením. Táto dohoda hovorila o spolupráci medzi Čechmi a Slovákmi pri plnení päťbodového programu:

V ďalších ustanoveniach dohody sa obe strany, okrem iného, zaväzujú vytvoriť fond, spoločný výbor na rokovanie s Juhoslovanmi.

Signatármi Clevelandskej dohody za slovenskú stranu boli Ivan Daxner a Albert Pavol Mamatej. Za českú stranu dohodu podpísali Ludvík Fisher a Josef Tvrzický – Kramer.

## Referencie

Kategória:Vznik Česko-Slovenska
Kategória:Dejiny Česko-Slovenska
Kategória:Právo v Česko-Slovensku
Nowy Sącz

**Nowy Sącz** (slov. Nový Sacz, Nový Sonč, Nový Sadec*,* ) je poľské mesto v Malopoľskom vojvodstve.

Má 84 463 obyvateľov (údaj z 1. januára 2005). Jeho nadmorská výška je  Leží severne od pohoria Beskid Sadecki pri ústí Kamienice do Dunajca. Je to regionálne centrum.

## Dejiny
Roku 1292 bolo založené českým kráľom Václavom II. Mestské práva získalo v 14. storočí od Vladislava IV. Kráľ Kazimír Veľký mu udelil zvláštne práva, ktoré spôsobili rýchly rast mesta, ten sa však skončil po ničivom požiari (1611) a epidémiách a vojnách. Od roku 1772 mesto patrilo k rakúskej provincii Halič a roku 1918 pripadlo Poľsku. Počas prvej svetovej vojny sa tu krátko nachádzalo hlavné velenie časti východného frontu (Przemyśl) spojeneckých vojsk Rakúska-Uhorska a Nemeckej ríše. V rokoch 1975 – 1998 bol Nowy Sącz hlavným mestom jedného z vojvodstiev.

## Partnerské mestá
*  Elbląg, Poľsko
*  Prešov, Slovensko
*  Stará Ľubovňa, Slovensko
*  Stryj, Ukrajina
*  Tarnów, Poľsko
*  Trakai, Litva

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka
* Galéria

Kategória:Mestá v Malopoľskom vojvodstve
Christmas in Love

**Christmas in Love** je taliansky film z roku 2004 nakrútený režisérom Nerim Parentim. Film predstavuje zaujímavú vianočnú komédiu a rozpráva o veselých stránkach lásky. Film sa skladá z troch vzájomne prepojených epizód a je plný zábavných i romantických situácií vo vianočnej atmosfére švajčiarskeho mesta Gstaad. V prostrednej epizóde hrá taliansky herec Massimo Boldi postavu automobilového pretekára (Guida Baldi), ktorý sa zoznámi s krásnou českou modelkou Alenou Šeredovou (Sofia).

Tony Renis získal za najlepšiu pôvodnú pieseň v Taliansku cenu *David di Donatello*, v Spojených štátoch bol potom nominovaný na Zlatý glóbus.

* Námet: Neri Parenti, Fausto Brizzi, Marco Martani
* Scenár: Neri Parenti, Fausto Brizzi, Marco Martani
* Hudba: Tony Renis
* Kamera: Gianlorenzo Battaglia
* Réžia: Neri Parenti
* Obsadenie: Christian De Sica, Massimo Boldi, Alena Šeredová, Danny DeVito, Cristiana Capotondi, Sabrina Ferilli, Anna Maria Barbera, Ronn Moss, Tosca D'Aquino, Cesare Bocci
* Ďalšie údaje: farebný, 118 min, vianočná komédia
* Produkcia: Taliansko, FilmAuro S.r.l., 2004
* Distribúcia: FilmAuro S.r.l., Taliansko
* Pôvodný jazyk: taliansky (dve verzie - Dolby Digital 5.1 a Dolby Surround)

## Externé odkazy
* David di Donatello z roku 2005 
* Nominácia na Zlatý glóbus

Kategória:Talianske filmy
Kategória:Filmy z 2004
Kategória:Filmy podľa názvu
Zoznam starovekých bohov

Toto je **zoznam najvýznamnejších starovekých božstiev** a ich paralely podľa pôsobnosti a atribútov.

## Zoznamy

Zoznam starovekých bohov
Zoznam starovekých bohov
Zoznam starovekých bohov
Zoznam starovekých bohov
Zoznam starovekých bohov
Starovekí bohovia
Niue

**Niue** (historicky angl. aj *Savage Island),* staršie *Samosprávne zámorské teritórium ostrova Niue,* je osamotený koralový atol v Tichom oceáne, samosprávne voľne pridružené územie Nového Zélandu, súčasť Novozélandského kráľovstva.

## Dejiny
Objavil ho roku 1774 James Cook. Vnútorná lagúna ostrova sa vyzdvihnutím zmenila na zalesnenú rovinu. Až do začiatku 18. storočia sa zdá, že Niue nemala žiadnu národnú vládu ani národného vodcu; náčelníci a hlavy rodín vykonávali autoritu nad segmentmi obyvateľstva. 

## Geografia
Leží medzi súostrovím Tonga a Cookovými ostrovmi. Ostrov je bujne zarastený rastlinstvom. Niue nemá žiadnu rieku ani jazerá. Taktiež nemá žiadne prirodzené prístavy, zátoky ani piesčité pláže. Ostrov dookola lemujú ostré útesy.

Podnebie je tropické. Celoročné priemerné teploty sa pohybujú okolo 26 – 28°C, najnižšia nameraná teplota bola 11°C, no najnižšie teploty bežne neklesajú pod 20°C (júl – august).

250px|stred
## Ekonomika
Ekonomika ostrova je nestabilná a je takmer úplne závislá od Nového Zélandu. V roku 2004 zasiahol ostrov cyklón Heta a zasadil silnú ranu do ekonomiky aj populácie štátu, ktorá je trvale klesajúca. Väčšina obyvateľov sa odsťahovala na Nový Zéland. Odvtedy sa krajina len pomaly spamätáva a regeneruje, zväčša len za prispenia rôznych zahraničných grantov a pomoci. Príjmy sú najmä z turistiky, pestovania vanilky a rybolovu. Ako zdroj elektrickej energie sú majoritne použité solárne panely.

Cestovný ruch je jedným z troch prioritných hospodárskych sektorov (ďalšie dva sú rybolov a poľnohospodárstvo) pre hospodársky rozvoj. V roku 2006 dosiahli odhadované výdavky návštevníkov 1,6 milióna NZD (čo zodpovedá približne 2 miliónom USD v roku 2021), čím sa cestovný ruch stal pre Niue hlavným odvetvím. 

Jediným letiskom je medzinárodné letisko Niue. Air New Zealand je jedinou leteckou spoločnosťou, ktorá lieta dvakrát týždenne z Aucklandu.

Začiatkom 90. rokov 20. storočia obsluhovala medzinárodné letisko Niue miestna letecká spoločnosť Niue Airlines, ktorá ale v roku 1992 ukončila činnosť a bola zrušená.

## Kultúra
Kultúra a zvyky obyvateľov sú typicky polynézske.

Niue je rodiskom novozélandského umelca a spisovateľa Johna Pulea. Autor knihy The Shark That Ate the Sun (*Žralok, ktorý zjedol slnko*) tiež maľuje na plátno vzory inšpirované látkou tapa. V roku 2005 spolu s austrálskym spisovateľom a antropológom Nicholasom Thomasom napísal Hiapo: Past and Present in Niuean Barkcloth, štúdiu o tradičnej umeleckej forme Niuean. Matafetu Smith založila prvú ženskú tkáčsku skupinu Niuean v Aucklande.

Tým, že Niue nemá rieky, sú vody okolo ostrova krištáľovo priehľadné až do hĺbky desiatok metrov a koraly zdravé. Využíva sa to najmä pri potápaní a vedeckých pozorovaniach.

Vláda Niue poskytuje pre všetkých svojich obyvateľov voľne dostupné pripojenie na internet prostredníctvom Wi-Fi. Sieť sa však prebudováva na ADSL pripojenie.

## Referencie

## Zdroj


Kategória:Geografia Nového Zélandu

Kategória:Krajiny Austrálie a Oceánie
Tokelau

**Tokelau** je ostrovný štát v Tichom oceáne, súčasť Novozélandského kráľovstva (nesamosprávne zámorské územie Nového Zélandu). 

Je to skupina 3 (resp. 4) zo 6 koralových atolov v juhozápadnej Polynézii južne od Pheonixských ostrovov a severne od Západnej Samoy.

Hlavné tri atoly sú Atafu, Fakaofo, Nakunovo.

Zaujímavosťou je, že ani na jednom z ostrovov Tokelau nie je letisko.


Kategória:Krajiny Austrálie a Oceánie
Kategória:Ostrovy Tichého oceánu