Milhosť

**Milhosť** () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. 

## Polohopis
Leží 166 m nad morom na východnom Slovensku, v južnej časti Košickej kotliny, 21 km na juhu od Košíc v susedstve dedín Kechnec a Seňa. Zároveň je aj hraničným priechodom Milhosť-Tornyosnémeti. Katastrálne územie obce má rozlohu 7,70 km².

## Dejiny
Milhosť sa prvýkrát spomína v roku 1220, kedy bola súčasťou desiatich obcí patriacich kráľovnej, v ktorých žili nemeckí osadníci prichádzajúci počas rokov 1205-1209. Milhosť v 13. storočí ešte nebola samostatná dedina, bola iba osada (majer), patriaci k dedine Középnémeti. Prvé písomné správy sa objavujú v 14. storočí. Tak sa spomína kaplnka sv. Michala z roku 1322, o ktorej nevieme kde stála.

V roku 1450 rodina Hegyaljai získala pozemky v obci. Od začiatku 15. storočia sa používa už názov Milhosť. Dedina predtým mala rôzne názvy ako: *Középnémeti*, *Kisnémeti* alebo *Középkisnémeti*. Preto je aj v dnešnom období Milhosť spomínaná po maďarsky ako aj *Miglécnémeti*. Do roku 1500 na území obce žili len Nemci, iba začiatkom 16. storočia prišli prvé maďarské rodiny, dôsledkom toho Nemcov ubudlo.

Po roku 1600 už nie sú záznamy o nemeckých obyvateľoch, ale pribúdajú slovenské rodiny. V roku 1720 bol počet Maďarov a Slovákov rovnaký. V roku 1787 prichádzajú prví Židia, po roku 1850 Rómovia. V roku 1861 okolo obce na východnej strane začala premávať železnica Miškovec-Košice. 

thumb|Začatok dediny s dvojjazyčnou tabuľou
So vznikom ČSR po roku 1918 sa Milhosť stala pohraničnou dedinou medzi Maďarskom a Slovenskom.  Po Viedenskej arbitráži, v roku 1938 obec pripadla Maďarsku a dostala názov *Miglécnémeti* . Po skončení 2. svetovej vojny obec znova pripadla ČSR a v rokoch 1945–1947  mala názov *Migléc*. V období 1948–1964 sa nazývala Milhosť.

V roku 1964 bol Milhosť zlúčený so susednou obcou Kechnec a dostal názov Hraničná pri Hornáde, časť Milhosť. V roku 1986 Hraničnú pri Hornáde pripojili k obci Seňa, a tak dostala novú názov Seňa, časť Milhosť. Na žiadosť občanov získala obec 1. januára 1993 samostatnosť a dvojjazyčný názov Milhosť-Migléc, keďže 50 % obyvateľov je maďarskej národnosti.

### Novšie dejiny
* 1950 - začiatok ťažby štrku a piesku (veľké ložiská surovín pod úrodnou pôdou na mnohých miestach chotára obce)
* 1978 - bol zrekonštruovaný hraničný priechod
* 1988 - plynofikácia obce
* 1994 - postavený dom smútku
* 1995 - výstavba čistiarne odpadových vôd pre Kechnec a Milhosť, ktorá sa po roku 2000 sa rozšírila pre priemyselný park v Kechneci
* 1996 - kanalizačná sieť, vodovod
* 1998 - benzínová pumpa pri ceste k hraničnému prechodu
* 2000 - v západnej časti chotára bola postavená základňová a retranslačná stanica sytému GSM

## Symboly obce
### Pečať
Historická pečať obce pochádzajúca z roku 1839 stala východiskom pri tvorbe obecného erbu v 90 rokoch 20. storočia. Nesie maďarský nápis *„Miglécz helység petsétye 1839“* (pečať obce Milhosť 1839). 

### Erb
Erb obce, ktorý bol vytvorený v 90. rokoch  20. storočia, je odvodený zo vzoru ktorý sa nachádza na pečati. Na erbe sú dve postavy stojac na zelenej tráve s klobúkmi na hlavách. Jedna drží v ruke cep, druhá kosu. Medzi nimi sú umiestnené lemeš a čerieslo, ktoré sú zlatej farby. Medzi postavami, na červenom pozadí, svieti slnko.

## Obyvateľstvo
* Počet obyvateľov (sčítanie 2021): 392
* Národnostné zloženie:
** Slováci - 294 (75%)
** Maďari  - 90 (23%)
** Ostatné, nezistené -  (2%)

* Bývajúce obyvateľstvo podľa materinského jazyka (2001)
** Maďarský : 174
** Slovenský : 162
** Rusínsky : 1
** Český : 1
** Nezistený: 6

* Náboženské vyznanie / cirkev (2001)
** Rímskokatolícka cirkev: 168
** Reformovaná cirkev: 133
** Gréckokatolícka cirkev: 19
** Evanjelická cirkev augsburského vyznania: 3 
** Jehovovi svedkovia: 3
** Bez vyznania: 10 
** Nezistené: 8

## Kultúra a zaujímavosti
### Pamiatky
* Reformovaný kostol, jednoloďová neoklasicistická stavba s polygonálnym záverom a predstavanou vežou z roku 1887. Úpravami prešiel v roku 1931. Interiér je plochostropý. Zariadenie kostola pochádza z doby jeho vzniku. Kostol má jednoduchú fasádu s polkruhovo ukončenými oknami so šambránami. Veža je ukončená ihlancovou helmicou. Reformovaná škola s bytom pre učiteľa bola postavená v roku 1868.

* Dedinská zvonica, murovaná stavba na pôdoryse štvorca z konca 19. storočia. 

### Kultúra
#### Ľudová izba
Nábytok v jednoduchých domoch (1. polovica 20 st.) sa skladala z „komody so šuflíkmi“ , kde bola uložená dcérina výbava, ktorá pozostávala zo sukní, posteľnej bielizne, uterákov...
V izbe často boli vstavané skrine v stenách ktoré volali „slepé okná“ („vakablak“). Kvôli tomu, že v izbách spali spolu až tri generácie, pod posteľou bola ešte jedna posteľ na kolieskach ktorú večer vysúvali a ráno zase aby nezavadzala, zasunuli. Vrchnú dosku stola sa dalo odtlačiť. Tam bol uložený chlieb, alebo v stole boli zásuvky, aj pre chlieb. Pri stole sa zvyčajne nachádzala drevená lavička s operadlom a s priestorom, rozdeleným na 3-4 časti, na oblečenie pod sedadlom. Súčasťou izby bola aj kolíska vyrezaná z dreva. Vianočný stromček visel z hradového stropu.

#### Ľudový odev
Obyvatelia v 19. storočí nosili ešte oblečenie krojové. U žien a hlavne u dievčat dôležitú funkciu hrala farebnosť šiat. Oblečenie vydatých žien bolo tmavšie. Nosili blúzky a dlhé, široké sukne po členky, stiahnuté v páse pod ktorými boli 1-2  naškrobené spodničky. Súčasťou oblečenia boli ešte aj vlnené šatky so strapcami, zvyčajne tmavšie, kockované alebo jednofarebné.  Sviatočné šaty boli z kvalitnejších látok, pracovné sukne z kartónu, flanelu alebo z barchetu. 
Odevy neboli výšivkami zdobené ani krikľavej farby. V lete sa nosili poltopánky s pračkou, v zime celé topánky a čižmy.

Mladšie ženy a dievčatá mali svetlejšie farby.Dievčatá nosili biele šatky, ktoré sa prehodili cez plece a vpredu konce si zaviazali alebo držali. Deti mali šité šatky, ktorých konce sa viazali vzadu. Vydaté ženy šatky nosili stále. Pri práci mali kartúnové ale mali aj niekoľko kvalitnejších s jemnými vzormi. Šatky sa viazali pod bradou do upraveného uzla.

Dievčatá mali vlasy zapletené do vrkoča a spustený na chrbát. Vydatá žena vrkoč mala zakrútený na záhlaví do kruhu, upevnený sponkami a zakrytý šatkou. Na vlasoch sa tu nenosili čepce ako napríklad v neďalekej slovenskej dedine v Belži. 

Muži nosili dlhé nohavice zúžené do kolien s čiernymi alebo hnedými čižmami bez šnurovania alebo šnurovacie so sárou (birgerli). Na vrch nosili biele košele a sako. Cez pracovné dni mali na sebe vestu z ovčej kožušiny, takzvaný bekecs (bekeč). Klobúk tiež nesmel chýbať z oblečenia. V lete mužmi nosili široké nohavice z konope.

Od 2. polovice 20. storočia odev, hlavne mladých, sa prispôsobuje móde. Na začiatku 21.st. oblečene mestského obyvateľstva sa neodlišuje od šiat dedinského. Staršie ženy z Milhosťa zvyky v obliekaní  ešte stále držia istým spôsobom - uprednostňujú tmavšie farby, nosia šatky na hlave…

#### Miestny cintorín
thumb|Dvojica historickýc náhrobných kameňov
Cintorín v Milhosti má troch majiteľov. Západná strana patrí obci, ľavá katolíckej cirkvi a pravá reformovanej. Na cintoríne sa nachádzajú hrobky zdobené starými drevenými pamätníkmi ktorých volali *„gombfa“*. Hroby reformovaných boli označený troma tipmi drevených náhrobníkov, rozdielny pre mužov, ženy i mladých. Katolíci používali drevený kríž. Okrem drevených náhrobníkov sa tu nachádzajú aj kamenné z prelomu 19. a 20. storočia. K najstarším patrí dvojica, asi 1,50 m vysokých, náhrobných kameňov ktorých na vrchu sú vytesané lebky s otvorom.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 


Kategória:Obce okresu Košice-okolie