Podnety katolíkov k riešeniu situácie veriacich občanov v Československu

**Petícia Podnety katolíkov k riešeniu situácie veriacich občanov v Československu**, prezývaná aj **Moravská výzva**, bola najväčšou petičnou akciou v Československu pred novembrom 1989. Jej autorom bol Augustín Navrátil a okruh ďalších kresťanských aktivistov. Petícia obshovala návrhy formulované do 31 bodov, ktoré predstavovali ucelené riešenie vtedajšieho stavu v náboženskej oblasti v ČSSR. Spísaná bola 24. novembra 1987, samotná podpisová akcia bola spustená 1. januára 1988.

Podnetom na spísanie dokumentu bola dlhodobá arogancia moci zo strany vládnucich komunistov voči veriacim a cirkvi. Napríklad v apríli 1986 napísal pražský arcibiskup František kardinál Tomášek list *Naše aktuálne problémy* ministrovi kultúry Klusákovi, v ktorom žiadal najmä novelizáciu právnych predpisov o cirkvách, ktoré boli zastarané a nejasné. Tento list bol však politikmi úplne ignorovaný – Tomášek sa (k januáru 1988) nedočkal odpovede ani od Klusáka, ani od jeho nástupcu Kymličku. Podobne dopadali aj iné Tomáškove listy – vládnucimi štruktúrami bol označovaný za „generála bez vojska“ a jeho požiadavky neboli podľa komunistov pre radových kňazov a veriacich podstatné. Navrátilovou snahou bolo tieto tvrdenia vyvrátiť. Váhu viac ako šiestim stovkám tisícov podpisov dodávalo tiež to, že mnohí signatári nepatrili do okruhu veriacich.

## Obsah petície
: odkaz=Soubor:Wikisource-logo.svg|21x21bod|Wikisource-logo '''Celé znenie''' *dokumentu nájdete na [[Wikizdroje|Wikizdrojoch]].*

Hlavným cieľom petície bola odluka cirkvi od štátu a modernizácia právnych predpisov, upravujúcich vzťahy cirkvi a štátu. Doteraz platné zákony boli totiž zastarané – prijaté boli v roku 1949 – a nereagovali tak na vývoj v Československu, ani na zásadnú reformu katolíckej cirkvi a jej štruktúr po II. vatikánskom koncile v rokoch 19621965. Výber z bodov petície:

* 1. Základnou našou požiadavkou je odluka cirkvi od štátu, z ktorej by vyplývalo, že štát nebude zasahovať do organizácie a činnosti cirkvi. Z tejto základnej požiadavky vyplýva väčšina ostatných našich návrhov, aj keď ich dodržiavanie by malo byť samozrejmé aj v prípade, keď odluka cirkvi od štátu nie je.
* 2. Žiadame, aby štátne orgány nebránili vymenovaniu nových biskupov. Toto vymenovanie nových biskupov nech sa stane vnútornou záležitosťou cirkvi, do ktorej by štát nezasahoval.
* 3. Žiadame, aby štátne orgány nezasahovali do vymenovania kňazov do duchovnej správy farností. Všetky organizačné opatrenia v tejto veci nech sú prevedené do sféry vnútorných cirkevných záležitostí.
* 4. Žiadame, aby štátne orgány nezasahovali do výberu a neurčovali počet uchádzačov štúdia na teologických fakultách a takisto aby nezasahovali do výberu vyučujúcich.
* 7. Žiadame, aby bola obnovená činnosť všetkých doterajších mužských i ženských rehoľných spoločností vrátane prijímania nových členov, ako je to aj v susednej NDR, Poľsku a inde.
* 10. Žiadame, aby bolo dovolené navštevovať kňazom väzenia a nemocnice, keď si to pacienti, väzni alebo ich príbuzní želajú, ale aj na základe vlastného priania kňaza. Umožniť náboženské obrady vo väzniciach a nemocniciach. Dovoliť veriacim vo výkone trestu nosiť kríže a ďalšie náboženské symboly a tiež mať pri sebe náboženskú literatúru. Umožniť im spoveď a duchovné rozhovory s kňazmi.
* 15. Žiadame, aby veriacim občanom boli v plnom rozsahu zabezpečené náboženské publikácie podľa skutočných potrieb veriacich. Umožniť založenie náboženských vydavateľstiev pod vedením cirkevných predstaviteľov, povoliť vydávanie náboženských časopisov rôzneho zamerania, povoliť otvorenie verejných knižníc a čitární s náboženskou literatúrou.
* 16. Žiadame, aby rôzne opisovanie a rozširovanie náboženských textov nebolo považované za nedovolené podnikanie alebo iný trestný čin, alebo prečin.
* 22. Žiadame, aby bola umožnená stavba nových kostolov, tam kde ich treba.
* 24. Žiadame, aby právomoc cirkevných tajomníkov bola vymedzená na základe marxistickej zásady, že „Cirkvi sa musia stať slobodnými na štátnej moci, nezávislými spolkami občanov rovnakého zmýšľania.“ Z tohto dôvodu nech je z právomoci cirkevných tajomníkov vyčlenená právomoc zasahovať do vymenovania, preloženia i výkonu činnosti duchovných a zasahovať do všetkých ostatných vecí, ktoré vo väčšine demokratických štátov sú vnútornou záležitosťou cirkví. Najlepšie by však bolo, keby táto funkcia bola zrušená.
* 25. Žiadame urýchlenú a dôslednú rehabilitáciu nezákonne odsúdených kňazov, rehoľníkov a aktívnych náboženských laikov.
* 26. Žiadame zamedzenie diskriminácie veriacich kresťanov v zamestnaní, predovšetkým v školstve.
* 28. Žiadame, aby boli zrušené všetky právne predpisy, ktoré neoprávnene kriminalizujú značnú časť náboženskej činnosti duchovných i laikov.

## Šírenie a podpora
Podnety veriacich sa veľmi rýchlo šírili, čo bolo ovplyvnené viacerými faktormi – napr. podporou Františka kardinála Tomáška, ktorý bol jednak prvým signatárom, jednak k dokumentu napísal sprievodný list, v ktorom okrem iného uvádza, že je petícia v úplnom súlade s Ústavou a platnými zákonmi. Veriacim tiež veľmi dôrazne pripomenul, že „ zbabelosť a strach sú nedôstojné skutočného kresťana “. Podpory sa petícii dostalo tiež zo strany Charty 77, ktorej hovorcovia Bohumír Janát a Stanislav Deviaty osobne odovzdali 3. marca 1988 kardinálovi Tomáškovi list s názvom *Vyjadrenie podpory podpisovej petičnej akcii* *moravských katolíkov k situácií veriacich občanov,* v ktorom dokumentu vyslovujú podporu a zároveň vyjadrujú poľutovanie nad mediálnou kampaňou, ktorá sa snaží celú podpisovú akciu, ako aj jej jednotlivých aktérov, zdiskreditovať za pomoci klamstiev a prekrúcania. Stala sa tiež témou zahraničných médií, pravidelne sa ňou zaoberal Hlas Ameriky, často tiež Slobodná Európa alebo BBC. Z domáceho samizdatu jej venovali pozornosť napríklad Ľudové noviny.

### Počty signatárov
Petičná akcia sa začala 1. januára 1988. Už 25. januára bolo pod vyhlásením podpísané okolo 170 tisíc Čechoslovákov, 3. marca bolo podpisov už okolo 400&nbsp;000. V apríli dosiahol počet signatárov už pol milióna (v čase oficiálneho ukončenia petičnej akcie bolo evidovaných 510 090 podpisov), po oficiálnej uzávierke dorazilo ešte okolo 100&nbsp;tisíc podpisov. Celkom bolo pod petíciou podpísaných vyše 600&nbsp;tisíc signatárov. Skutočný presný počet však nie je možné zistiť, pretože sa ŠtB snažila centralizácii podpisových hárkov zabrániť, sú napr. evidované prípady, keď zastavila kňaza, idúceho do Prahy s ôsmimi tisíckami podpisov, hárky mu zabavila a zlikvidovala.

### Kampaň proti petícii
Chartisti vo svojom liste kardinálu Tomáškovi uvádzajú: „Jedinou doterajšou reakciou zo strany štátu bola novinová kampaň, ktorej autori sa snažili diskreditovať podpisovú akciu klamstvami, prekrúcaním histórie, očierňovaním čestných ľudí (…) a zastrašiť veriacich tvrdením, že ide o činnosť, ktorá nie je v súlade s právnym poriadkom." Rudé právo skutočne 20. februára uvádzalo, že podpisová akcia nie je organizovaná cirkvou a väčšina ordinárov sa od nej dištancuje.  Bol to pritom český prímas a pražský arcibiskup Tomášek, do ktorého rúk prišli všetky podpisy. Je však pravdou, že niektorí duchovní, združení v kolaborantskej a cirkvou zakázanej organizácii Pacem in terris proti akcii brojili – príkladom môže byť banskobystrický biskup Jozef Feranec, ktorý bol však na svoj post dosadený štátom, a to proti vôli cirkvi. Ten zakázal kňazom podporovať petíciu svojej diecézy. Jeden z prominentov PIT, Štefan Onderko, ordinár v Košiciach, dokonca žiadal izoláciu kardinála Tomáška. Väčšina kléru sa však aj napriek vyhrážkam priklonila na stranu veriacich, ktorí k *Podnetom* pripojili svoj podpis.

Zbieranie podpisov čelilo tiež nevôli zo strany ŠtB, ktorá zozbierané podpisy zabavovala a tých, ktorí ich zbierali, zatýkala a vypočúvala; dosiahla tým však presne opačný efekt, než bolo jej cieľom a ochota podpisovať tým naopak stúpla.

## Vplyv petičnej akcie
Vláda aj bezpečnostné zložky boli masovým podpisovaním *Podnetov* zaskočené a neboli schopné na vzniknutú situáciu adekvátne reagovať. V tom čase zrejme štátna moc pochopila, že prenasledovaná opozícia dokáže nájsť značnú podporu medzi bežnými ľuďmi. Hlavnému autorovi dokumentu Augustínu Navrátilovi bola 13. septembra 1988 okresným súdom v Kroměříži „pridelená“ diagnóza paranoja querulans, a to aj napriek tomu, že dvaja nezávislí švajčiarski psychiatri, zúčastňujúci sa na súdnom pojednávaní, boli pripravení doložiť, že je Navrátil úplne v poriadku. Vyhlásili: *„Nikdy na nás nepôsobil dojmom psychicky chorého človeka, najmä tu ale úplne chýbali znaky schizofrenicko-paranoidného ochorenia."* Súd sa ich názorom odmietol zaoberať. Navrátil bol týmto rozsudkom zbavený svojprávnosti; v októbri musel nastúpiť na nútenú ústavnú liečbu, ktorá bola zmenená na ambulantnú až vo februári 1989.

## Referencie

## Literatúra
* KORDÍKOVÁ, Marta. Augustin Navrátil a jeho disidentská činnost. Praha, 2012. 236 s. Diplomová práce. Univerzita Karlova: Filozofická fakulta: Ústav českých dějin. Vedoucí práce Milan Hlavačka.

## Pozri aj
* Augustin Navrátil
* František Tomášek
* Združenie katolíckych duchovných Pacem in terris
* Komunistický režim v Československu

## Externé odkazy
* RUML, Jiří. Dostal jsem přes půl milionu podpisů. Lidové noviny. 1988-05-12, čís. 6, s. 4,5. Rozhovor s Františkem kardinálem Tomáškem. Dostupné online [cit. 2020-11-18].

## Zdroj

Kategória:Normalizácia (ČSSR)
Kategória:Petície
Kategória:Vzniklo v 1988