Titus Maccius Plautus

**Titus Maccius Plautus** (254 – 184 pred Kr.), bežne nazývaný **Plautus**, bol rímsky autor komédií. Jeho diela sú jednými z najstarších kompletne zachovaných literárnych pamiatok latinskej literatúry.

## Život
O Plautovom živote sa vie málo. Antické pramene uvádzajú, že sa narodil v meste Sarsina v Umbrii (dnes Romagna) okolo roku 254 pred Kr. Tak ako väčšina rímskych literátov tejto doby teda nepochádzal z Ríma, ale nebol podľa všetkého ani prepustenec. Morris Marples uvádza, že Plautus sa v mladosti živil ako tesár vyrábajúci divadelné kulisy, odkiaľ sa dostal aj na javisko. Prijal meno Maccius podľa postavy klauna Macca z atelánskej komédie. Cognomen Plautus môže odkazovať na ploché nohy alebo na odstávajúce uši. Podľa tradície peniaze, ktoré zarobil v divadle, investoval do námornej prepravy, ale skrachoval. Neskôr vraj pracoval ako robotník a zaoberal sa Menandrovou novou komédiou, z ktorej čerpal námety pre svoje hry napísané v rokoch 205 až 184 pred Kr. 

## Dielo
Plautus sa stal slávnym už počas svojho života. Jeho komédie boli aj po jeho smrti veľmi populárne, opätovne upravované, prepracovávané a dopĺňané a k Plautovmu menu boli pripájané i cudzie výtvory. Celkovo sa s jeho osobou spája asi 130 komédií. Počet pravých Plautových diel je predmetom dohadov. Už v antickej dobe Varro obmedzil Plautove diela na 21 hier, o ktorých pravosti nebolo pochýb. Dnes sú považované za základný plautovský kánon.

### Postavy
Postavy Plautových komédií sú typickými predstaviteľmi niekoľkých opakujúcich sa ľudských „typov“. Ich úlohu v deji zvyčajne prezrádza už ich samotné (funkčné) meno a býva objasnená v prológu hry. Môže to byť vystatovačný vojak, zištná kurtizána, naivný mladík, parazit, chamtivec, kupliarka alebo chlipný starec. Najobľúbenejšou Plautovou postavou je ale prefíkaný otrok (*servus callidus*), ktorý sa objavuje v mnohých hrách (Epidicus v rovnomennej hre, Palaestrio v hre *[[Miles gloriosus]]*, Tranio v hre *[[Mostellaria]]* a obzvlášť Pseudolus v hre toho istého mena).

### Zápletky
Zápletky Plautových hier nie sú nijakým spôsobom nápadité. Všetky sa objavujú už novej gréckej komédii, ktorá slúži Plautovi za vzor. V skratke ich možno zhrnúť do niekoľkých schém:

*dvaja protivníci sa usilujú o jeden predmet, zvyčajne ženu alebo peniaze, za ktoré si možno ženu získať. Víťazom je zvyčajne mladík, prehráva chlipný starec, kupliar alebo obchodník s otrokmi. Na mladíkovej strane stojí tak prefíkaný sluha, ktorý mu svojimi intrigami pomáha ako Šťastena (Fortuna).
*dochádza k zámene, ktorá je objasnená na konci hry. Najčastejšie sa týka súrodencov, ktorí nevedia, že sú súrodencami, stratených detí a slobodných žien, ktoré sú považované za otrokyne alebo hetéry. Komickosť vyplýva zo zámen a z konečného odhalenia.

### Predlohy
Predlohami pre väčšinu Plautových hier sú diela gréckej novej komédie Menandra, Difila a menších dramatikov. Vzory rímskeho komika možno identifikovať, je tiež ale zrejmé, že s nimi Plautus narába voľne, na rozdiel od Terentia alebo od Livia Andronica. Všetky Plautove komédie majú latinské názvy. Aj jeho postavy, hoci predstavuje tie isté charakterové typy, aké sa objavujú u Menandra, majú mená odlišné od svojich vzorov. Zdá sa, že Plautus ich síce preberá z gréckej komédie, ale používa ich nezávisle od gréckej predlohy.

Vzťah medzi gréckymi predlohami pre dramatika a jeho dielami nie je spoľahlivo objasnený ani dnes. Chýbajú grécke komédie, ktoré by bolo možné s Plautovymi dielami porovnať a rozhodnúť, nakoľko sú jeho výtvory originálmi a nakoľko preberajú celé pasáže od svojich predchodcov. Posun v tomto ohľade predstavuje nález zlomkov Menandrovej komédie *Dis expatón* (Dvojnásobný podvodník), vzor pre *[[Bacchides]]* (Bakchantky), ktorý ukázal, že Plautus svoje pramene pomerne rozsiahle prepracovával.

## Plautov štýl
Plautove komédie sú písané jazykom nižších vrstiev, z ktorých ich autor sám pochádzal a v ktorých sa odohráva ich dej. Repliky vo veľkej miere zachytávajú reč, ktorou sa hovorilo bežne na ulici, v protiklade k patetickej latinčine, ktorú používajú básnici ale napríklad aj Terentius. Plautovská latinčina sa značne líši od klasickej formy tohto jazyka a obsahuje mnohé nepravidelnosti, ktoré sú pre klasických filológov dôležitým prameňom pre skúmanie vývoja latinského jazyka a jeho nespisovných foriem.

### Archaizmy
Častým prvkom plautovského jazyka sú archaizmy. V skratke ich možno zhrnúť ako:

*používanie neskrátených variantov niektorých slovies (*malo, volo*)
*oprava koncového –e v imperatíve singuláru
*používanie –o v koreňoch niektorých slovies, kde by bežne bolo -e
*používanie koncovky –ier v pasíve prézentu a infinitíve deponentii
*tvary slovesa byť sú často spojené s predchádzajúcim slovom
*vynechávanie koncového –s a –e pri pripojení častice *ne*
*nahrádzanie koncového –u koncovkou –o u niektorých podstatných mien
*používanie qu- namiesto c-, napríklad v *cum* (*quom*)
*používanie –ai ako koncovky genitívu singuláru
*pridávanie koncového –d k osobným zámenám v akuzatíve a ablatíve
*časté pridávanie koncoviek –pte, -et a –met k zámenám
*používanie koncovky –is v nominatíve plurálu

### Grécizmy
Plautove postavy často používajú gréčtinu, aby dodali svojej reči „z ulice“ zdanie vyššieho štýlu – gréčtina bola jazykom vzdelancom, a tak chytrý otrok používa grécke slová, aby tým dal najavo svoju inteligenciu. Gréčtina zároveň poukazuje na to, že mnohí otroci v Ríme pochádzali z gréckeho prostredia.

### Aliterácia
Štandardným umeleckým prostriedkom, ktorý používa Plautus v svojich komédiách, je aliterácia. Objavuje sa v replikách otrokov a opäť má poukazovať na ich chytrosť a ich jazykové schopnosti.

### Metrum
Väčšina Plautových hier je písaná trochejským septenáriom. Je to odklon od metra gréckej komédie, ktorým je jednoduchý jambický trimeter. Metrum komédií poukazuje na to, že niektoré pasáže, tzv. *cantica*, mohli byť určené na spev.

## Plautov ohlas
Varronovský kánon Plautových hier bol počas stredoveku opisovaný, ale k znovuobjaveniu veľkého antického komika došlo až počas renesancie. Humanistické divadlo uviedlo niektoré Plautove hry opäť na javisko, prípadne sa nimi inšpirovalo. Od 16. storočia sa Plautus, a predovšetkým ním stvorená postava chytrého sluhu, stal predlohou pre moderných dramatikov – Shakespeara, Molièra, Corneilla, Calderóna a Ruzanta.

V 20. storočí vznikli dva muzikály založené na Plautových komédiách, **The Boys from Syracuse** a **A Funny Thing Happened on the Way to the Forum**.

## Plautove hry
**[[Amphitruo]]*
**[[Asinaria]]* (Komédia o oslovi)
**[[Aulularia]]* (Komédia o hrnci)
**[[Bacchides]]* (Bakchantky)
**[[Captivi]]* (Zajatci)
**[[Casina (dráma)|Casina]]*
**[[Cistellaria]]* (Komédia o skrinke)
**[[Curculio]]* (druh cudzopasného hmyzu, synonymum pre Príživníka)
**[[Epidicus]]*
**[[Menaechmi]]* (Dvojčatá)
**[[Mercator]]* (Kupec)
**[[Miles gloriosus]]* (Chvastavý vojak)
**[[Mostellaria]]* (Komédia o strašidle)
**[[Persa]]* (Peržan)
**[[Poenulus]]* (Kartáginec)
**[[Pseudolus]]*
**[[Rudens]]* (Lano)
**[[Stichus]]*
**[[Trinummus]]* (Trojgroš)
**[[Truculentus]]* (Neotesanec)

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* Plautov životopis a úryvky z hier 
* Plautove diela na projekte Gutenberg , 
* Plautove diela 

## Literatúra
* 
* 

Plautus, Titus Maccius
Plautus, Titus Maccius
Plautus, Titus Maccius