open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Oľga Nikolajevna Skobelevová

**Oľga Nikolajevna Skobelevová** (, rodená *Poltavcevová*; ; * 1823, Ruská ríša† 6. júl 1880, Plovdiv, Východná Rumélia; dnešné Bulharsko) bola ruská sociálna aktivistka, bola matkou ruského generála Michaila Skobeleva.

## Život
### Narodenie a život do rusko-tureckej osloboditeľskej vojny
Olga Nikolajevna Skobelevová sa narodila v roku 1823. Vydala sa za ruského generálporučíka Dmitriho Ivanoviča Skobeleva. 17. septembra 1843 porodila v Petrohrade syna, neskoršieho pechotného generála Michaila Skobeleva, známeho v Bulharsku pod prezývkou *Biely generál* ().

### Život v Bulharsku
Prvýkrát sa dostala na územie dnešného Bulharska v priebehu rusko-tureckej osloboditeľskej vojny v rokoch 1877 – 1878, keď mala na starosti správu ruských vojenských lazaretov. Po vojne sa vrátila do Ruska, kde žila do smrti svojho manžela v roku 1879. 

Po manželovej smrti sa vrátila na územie dnešného Bulharska, kde sa usadila v Plovdive, kde žila až do svojej smrti. Pôsobila ako vedúca bulharskej pobočky ruského Červeného kríža. Prostredníctvom Červeného kríža sa jej tiež podarilo zriadiť v Plovdive sirotinec, kde našlo útočisko 250 sirôt, ktorých rodičia boli buď zabití v priebehu potláčania Aprílového povstania v roku 1876, alebo zomreli v nasledujúcich rokoch počas rusko-tureckej osloboditeľskej vojny. Následne založila sirotince, ale aj školy aj v ďalších bulharských mestách. Prispela taktiež k založeniu niekoľkých nemocníc a to ako na území Východnej Rumélie, tak aj v Bulharskom kniežatstve.  

### Smrť
Olga Nikolajevna Skobelevová bola zavraždená 6. júla 1880 večer počas lúpežného prepadnutia ku ktorému došlo keď prechádzala pešo cestou na samotnom okraji Plovdivu. Putovala do mesta Čirpan, pričom pri sebe mala hotovosť vo výške 20 000 levov, ktorá mala slúžiť na zakúpenie nemovitosti za účelom založenia ďalšieho sirotinca. Páchatelia jej vraždy neboli odhalení. Jedna z vyšetrovacích verzií smerovala ku kapitánovi východorumelskej polície, ten však krátko po Skobelevovej smrti a začiatku vyšetrovania spáchal samovraždu.  

Pozostatky Oľgy Skobelevovej boli prenesené do Ruska a pochované na rodinnom pozemku blízko Petrohradu.

## Zaujímavosť
* Na mieste, kde bola Olga Skobelevová zavraždená bol neskôr postavený pamätník venovaný jej pamiatke.
* V dôsledku svojej dobročinnej sa stala známa ako *Skobelevova matka* (), keďže touto prezývkou ju s vďačnosťou oslovovali mnohí ľudia, ktorým pomohla.

## Galéria

Olga Skobeleva.jpg|Olga Skobeleva na maľbe neznámeho autora zo 40. rokov 19. storočia
Olga Skobeleva by Hau.jpg|Olga Skobeleva na maľbe Vladimira Ivanoviča Haua z roku 1842
SkobelevaHouse-Plovdiv017.jpg|tzv. Skobelevovej dom v Plovdive, kde Olga Skobeleva žila do svojej smrti v roku 1880


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Obete vrážd
Kategória:Ruskí aktivisti
MTV Europe Music Awards

**MTV Europe Music Awards** (pôvodne **MTV European Music Awards**, bežne skrátené ako **MTV EMA**, v angličtine známe aj skratkou **EMAs**), je udeľovanie európskych hudobných cien televízie MTV na poctu umelcom a hudbe v popkultúre.

Ocenenia boli pôvodne koncipované ako alternatíva k MTV Video Music Awards, ktoré sa každoročne konajú v Spojených štátoch. Udeľovanie cien sa koná pravidelne každý rok (väčšinou začiatkom novembra) vo vybranej európskej metropole. Ocenenie už štyrikrát hosťovalo Nemecko a Veľká Británia, v poslednej dobe v Belfaste, potom v Londýne, Edinburghu a Liverpoole.

1. slávnostné odovzdávanie hudobných cien MTV Europe Music Awards sa konalo v roku 1994 pri Brandenburskej bráne v nemeckom Berlíne, päť rokov po páde Berlínskeho múru. Výročná ceremónia bola vysielaná naživo na MTV Europe, Channel 5 a väčšine medzinárodných kanálov MTV, ako aj online.

Od roku 2007 môžu diváci hlasovať za svojich obľúbených interpretov vo všetkých hlavných kategóriách na webstránke MTV.

## Kategória Best Czech & Slovak Act
V rokoch 2010 – 2013 sa udeľovali ceny aj pre slovenských a českých umelcov v kategórii Best Czech & Slovak Act. 

**Prehľad ročníkov v kategórii Best Czech & Slovak Act** 
náhľad|Pódium MTV Europe Music Awards 2021

## Superlatívy
### Najviac víťazstiev
(do roku 2024)

### Najviac nominácií
(do roku 2024)

**65 nominácií**
* Taylor Swift

**52 nominácií**
* Justin Bieber

**43 nominácií**
* Ariana Grande

**42 nominácií**
* Beyoncé
* Lady Gaga

**37 nominácií**
* Eminem

**34 nominácií**
* Katy Perry

**33 nominácií**
* Coldplay

**32 nominácií**
* Nicki Minaj

**30 nominácií**
* Rihanna

**24 nominácií**
* Robbie Williams 

**23 nominácií**
* Kanye West

**22 nominácií**
* Linkin Park

**21 nominácií**
* BTS
* David Guetta

**20 nominácií**
* Justin Timberlake

## Ceremónie

## Hudobné vystúpenia

## Pozri aj
* MTV Video Music Awards

Kategória:Hudobné ocenenia
Jozefína Lerouxová

**Jozefína Lerouxová** (* 23. január 1747, Cambrai – † 23. október 1794, Valenciennes), rodená **Anna-Jozefa Leroux**, bola francúzska klariska, ktorú popravili počas Francúzskej revolúcie. Rímskokatolícka cirkev ju uznáva ako blahoslavenú.

## Život
Anna-Jozefa sa narodila v Cambrai vo Francúzskom kráľovstve (dnes Francúzsko). Ako dvadsaťdvaročná vstúpila do kláštora klarisiek vo Valenciennes a 10. mája 1769 prijala meno Jozefína. Jej mladšia sestra Mária sa stala uršulínkou a sídlila tiež vo Valenciennes.

Keď boli počas Francúzskej revolúcie potlačené kláštory a rády dekrétom z roku 1792, Jozefína utiekla k svojej rodine do Mons v Belgicku, rovnako ako jej sestra. Keď rakúske sily obsadili mesto, nastalo krátke obdobie mieru a Jozefína sa v roku 1793 vrátila do Valenciennes. Keďže jej vlastný kláštor klarisiek bol zničený, spolu so sestrou pokračovali v rehoľnom živote v kláštore uršulínok.

### Zatknutie a poprava
Revolučná armáda znovu dobyla mesto. Jozefína bola 3. septembra 1794 spolu s ďalšími mníškami zatknutá. Obvinili ich, že sú emigrantky, ktoré sa vrátili bez povolenia a viedli náboženskú školu. Boli odsúdené za velezradu.

Po viacdňovom pobyte vo väzení v neľudských podmienkach bola 23. októbra 1794 ona a jej sestra Školastika, dve ďalšie uršulínky a dve mníšky brigidky popravené sťatím gilotínou. Mníšky išli na smrť spievajúc loretánske litánie. Traduje sa, že Jozefína pred sťatím pobozkala ruku katovi na znak lásky a odpustenia.

## Uctievanie
Jozefína Lerouxová bola blahorečená pápežom Benediktom XV. 13. júna 1920 spolu s ďalšími desiatimi mučeníčkami. Rímske martyrológium uvádza ľubovoľnú spomienku na bl. Jozefínu a jej spolumučeníčky na 23. október.

## Referencie

## Pozri aj
* Mučeníčky z Valenciennes
* Veľká francúzska revolúcia
* Zoznam svätcov Katolíckej cirkvi
* Rímske martyrológium

## Zdroj

Kategória:Francúzski katolícki blahoslavení
Kategória:Blahorečení Benediktom XV.
Kategória:Popravení gilotínou
Kategória:Osobnosti z Cambrai
Kategória:Katolícki svätci majúci sviatok 23. októbra
Kategória:Kresťanskí mučeníci v 18. storočí
Dom Georgiho chadžiho Nikolaidiho

**Dom Georgiho chadžiho Nikolaidiho** (), alebo **Dom Georgiho Nikolaidiho** () je meštiansky obrodenecký dom z druhej polovice 19. storočia, nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka miestneho významu. Kultúrna pamiatka národného významu.

## Lokalita
Danovov dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv.

## Dejiny
Dom bol postavený v rokoch 18681870 pre potreby obchodníka s tabakom, Georgiho chadžiho Nikolaidiho, ktorý bol v tom čase jedným z najbohatších obyvateľov Plovdivu. V roku 1905 dom kúpil Georgi Šivačev, prvý advokát pôsobiaci v Plovdive po oslobodení Bulharska, ktorý vyštudoval právo v Zürichu. 

V roku 2012 bola budova reštaurovaná. V súčasnosti (2023) funguje ako rodinný hostel.

## Charakteristika
Budova je predstaviteľom bulharského obrodeneckého baroka plovdivského typu. Budova je nesymetrická, medzi stranou budovy z dvora a stranou z ulice je dvojposchodová denivelácia. Z dvora je budova jednoposchodová, pred vchodom vo dvore sa nachádza portikus s tympanónom a sedlovou strechou pod ktorou sa nachádza dvojramenné schodisko vedúce ku vchodu. Úzke dvojramenné schodisko, ktoré prepája jednotlivé poschodia sa nachádza aj vnútri budovy. Zo strany od ulice je centrálna časť fasády umiestnená medzi dvoma arkiermi, ktoré sú zakončené trojuholníkovými frontónmi.

## Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu

Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku národného významu v Štátnom vestníku č.4 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany bola stanovená architektonicko-umelecká hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je *Kăštata na Georgi Nikolaidi* (, doslova *Dom Georgiho Nikolaidiho*).

## Galéria

Georgi hadzhi Nikolaidi House-Plovdiv007.jpg|celkový pohľad na budovu zo severozápadu
Georgi hadzhi Nikolaidi House-Plovdiv006.jpg|centrálna časť severnej fasády
Georgi hadzhi Nikolaidi House-Plovdiv003.jpg|detail zo severnej fasády
Georgi hadzhi Nikolaidi House-Plovdiv010.jpg|detail zo severnej fasády
Georgi hadzhi Nikolaidi House-Plovdiv02.jpg|vchod do areálu dvora
Georgi hadzhi Nikolaidi House-Plovdiv005.jpg|informačná tabuľa na budove


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Stavby v Plovdive
Kategória:Domy v Plovdive
Kategória:Architektúra z 1870
Kategória:Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Štrbáková (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

**Štrbáková** () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Stratenou, približne  severne od Dobšinej.

## Poloha
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Stratená a osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa, juhovýchodne sa nachádzajú Dedinky a Mlynky, južným smerom tiež mesto Dobšiná a západným obec Vernár. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.

## Opis
Štrbáková je nevýrazný vrch rozsiahlej planiny, situovanej severne od údolia Hnilca v centrálnej časti Slovenského raja. Severným smerom sa nachádza Lipovec (), Koč () a Vahan (), západne leží Kopanec (), Javorina () a Doštianky (), južne Honzovské (), Duča (), Čierna hora (), Remiaška (), Marčeková () a Skala () a východne Gačovská skala (), Havrania skala (), Suchý vrch () a Cigánka (). Severné svahy odvodňuje Malý Sokol do Veľká Bielej vody v povodí Hornádu, voda z južnej časti odteká prítokom potoka Kopanec do rieky Hnilec. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
 
### Výhľady
Vrchol pahorku pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no lokalitou prechádza lesná cesta, uľahčujúca dostupnosť.

## Referencie

## Pozri aj
* Spišsko-gemerský kras
* Slovenský raj 
* Národný park Slovenský raj
* Zoznam vrcholov v Spišsko-gemerskom krase

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Spišsko-gemerskom krase
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Rožňava
Kategória:Stratená
Kategória:Vrchy v Slovenskom raji
Hugo Weaving

**Hugo Wallace Weaving** (* 4. apríl 1960, Ibadan, Britská Nigéria) je austrálsky herec. Narodil sa v Nigérii, ktorá bola v tom čase kolóniou Veľkej Británie, anglickým rodičom, no počas celej svojej kariéry žil v Austrálii. Je držiteľom šiestich cien Austrálskej akadémie filmových a televíznych umení (AACTA) a získal tiež ocenenie ako Honorary Officer rádu Order of Australia.

Weavingova prvá herecká rola bola postava anglického kapitána kriketového tímu Douglasa Jardina v austrálskom televíznom seriáli *[[Bodyline (miniséria)|Bodyline]]* (1984). Meno si získal v ďalších austrálskych produkciách, za film *[[Dôkaz (film z roku 1991)|Dôkaz]]* (1991) získal prvú cenu AACTA (v kategórii najlepší herec v hlavnej úlohe), pokračoval filmom *[[Dobrodružstvá Priscilly, kráľovnej púšte]]* (1994). Na prelome tisícročí sa Weaving presadil na medzinárodnej scéne účinkovaním v mainstreamových amerických produkciách. Tu medzi jeho najvýznamnejšie úlohy patrí Agent Smith v prvých troch filmoch *[[Matrix (film)|Matrix]]* (19992003), Elrond v trilógii *[[Pán prsteňov (filmová trilógia)|Pán prsteňov]]* (20012003) a *[[Hobit (filmová trilógia)|Hobit]]* (20122014), titulná postava vo filme *[[V ako Vendeta (film)|V ako Vendeta.]]* (2005) a Johann Schmidt/Red Skull vo filme *[[Captain America: Prvý Avenger]]* (2011) z franšízy Marvel Cinematic Universe.

Okrem tradičných hereckých rolí prepožičal Weaving svoj hlas do animovaných filmov *[[Babe]]* (1995), *[[Šťastná labka|Happy Feet]]* (2006) a *[[Happy Feet Two]]* (2011), a tiež do série filmov *[[Transformers (filmový seriál)|Transformers]]* v úlohe Megatrona (20072011). Úlohy Agenta Smitha a Elronda si zopakoval aj vo videoherných adaptáciách filmov *Matrix* a *Pán prsteňov*.

## Iné aktivity
V roku 2004 sa Weaving stal ambasádorom austrálskej ochranárskej organizácie Voiceless, ktorá sa zasadzuje za práva zvierat. V rámci tejto pozície sa zúčastňuje rôznych podujatí, propaguje prácu Voiceless, a tiež pomáha pri posudzovaní žiadostí o granty.

## Osobný život
Vo veku 13 rokov Weavingovi diagnostikovali epilepsiu. Hoci sa toto ochorenie uňho prejavilo len zriedkavo a žiadne príznaky sa neobjavii od doby keď mal len niečo cez 30 rokov, Weaving stále odmieta šoférovať z obavy pred možným záchvatom. Od roku 1984 je vo vzťahu s Katrinou Greenwoodovou. Žijú v Sydney a majú dve deti: Harryho Greenwooda, ktorý je tiež hercom, a Holly Greenwoodovú, ktorá sa venuje výtvarnému umeniiu. Priezvisko majú po matke z dôvodu, ktorý Harry Greenwood zhrnul ako „odpor rodiny proti patriarchátu“.

Hugo Weaving má aj brata a sestru. Je strýkom herečky Samary Weavingovej, ktorá rovnako ako on začala kariéru v Austrálii a následne sa preadila aj v americkej produkcii. Spolu si zahrali v austrálskom filme *Mystery Road* z roku 2013. Jeho mladšia neter Morgan Weaving sa objavila v austrálskej telenovele *Home and Away* po boku svojej sestry Samary.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* Hugo Weaving na TCM

## Zdroj
*  

Kategória:Austrálski herci
Kategória:Britskí herci
Kategória:Rozprávači audiokníh
Kategória:Držitelia ceny Satellite Award
Kategória:Ľudia s epilepsiou
René Goupil

**René Goupil**, SJ (* 15. máj 1608, Francúzske kráľovstvo – † 29. september 1642, Ossernenon, Nové Francúzsko) bol francúzsky jezuitský laický misionár, ktorý sa stal laickým bratom Spoločnosti Ježišovej krátko pred svojou smrťou. Bol prvým z ôsmich severoamerických mučeníkov rímskokatolíckej cirkvi a prvým kanonizovaným katolíckym mučeníkom v Severnej Amerike. Rímskokatolícka cirkev si ho spolu s ďalšími mučeníkmi pripomína 19. októbra.

## Život
René Goupil bol pokrstený 15. mája 1608 v Saint-Martin-du-Bois v regióne Anjou. Bol synom Hippolita Goupila a Luce Provost. Študoval v Chantilly, blízko Paríža. Najprv pôsobil ako chirurg v Orléans, potom sa však rozhodol poskytnúť svoje služby zasväteným osobám. Preto 16. marca 1639 vstúpil do noviciátu Spoločnosti Ježišovej (jezuitov) v Paríži. Keďže však ohluchol, musel opustiť noviciát.

René Goupil dobrovoľne slúžil ako laický misionár. Pomáhal preto hlavne jezuitom v nemocniciach. V roku 1640 prišiel do Nového Francúzska. V rokoch 1640 až 1642 slúžil v misii Saint-Joseph de Sillery neďaleko Quebecu, kde bol poverený starostlivosťou o chorých a ranených v nemocnici. Jeho práca zahŕňala predovšetkým preväzovanie rán a púšťanie žilou.

V roku 1642 odcestoval René Goupil na misie medzi Hurónov s asi štyridsiatimi ďalšími osobami, vrátane niekoľkých hurónskych náčelníkov a jezuitského otca Izáka Joguesa. Boli však zajatí Mohawkmi a odvlečení do ich najvýchodnejšej dediny Ossernenon (asi 9 míľ západne od dnešného Auriesville, New York). Následne boli niekoľko týždňov mučení. Potom, čo Goupil naučil mohawského chlapca prežehnať sa, bol zabitý úderom tomahawkom do hlavy na sviatok svätého Michala archanjela, 29. septembra 1642. Páter Jogues bol prítomný a dal Goupilovi rozhrešenie pred tým, ako naposledy vydýchol. Goupil pred umučením zložil rehoľné sľuby ako jezuitský laický brat pred otcom Joguesom.

## Uctievanie
René Goupil je uctievaný ako prvý kanadský jezuitský mučeník a jeden z troch mučeníkov na území súčasných Spojených štátov. Za blahoslaveného ho vyhlásil 21. júna 1925 pápež Pius XI. Následne bol o päť rokov neskôr, 29. júna 1930, svätorečený týmto istým pápežom spolu s ďalšími siedmimi kanadskými mučeníkmi. Je patrónom anestéziológov. Uctievajú si ho aj nepočujúci, pre ktorých je vzorom, že aj napriek hendikepu sa netreba vzdávať.

Jeho relikvie sa nachádzajú v Sanktuáriu kanadských mučeníkov v Midlande, ako aj v bazilike Notre-Dame v Quebecu.

## Referencie

## Pozri aj
* Indiánski misionári
* Zoznam svätcov Katolíckej cirkvi
* Rímske martyrológium

## Zdroj

Kategória:Francúzski katolícki svätci
Kategória:Kanonizovaní Piom XI.
Kategória:Blahorečení Piom XI.
Kategória:Francúzski rímskokatolícki kňazi
Kategória:Francúzski jezuiti
Kategória:Francúzski misionári
Kategória:Katolícki svätci majúci sviatok 19. októbra
Emil Boček

Armádny generál **Emil Boček** (* 23. február 1923, Brno-Tuřany – † 25. marec 2023, Brno) bol český letec, počas druhej svetovej vojny príslušník československých stíhacích perutí v britskom kráľovskom letectve.

## Životopis
Boček sa narodil v brnenskej mestskej časti Brno-Tuřany. V šestnástich odišiel z Protektorátu. Zúčastnil sa bojov vo Francúzsku. Neskôr vstúpil do Royal Air Force kde pôsobil ako mechanik v 312. stíhacej peruti. Letecký výcvik absolvoval v Kanade. Od roku 1944 pôsobil v 310. stíhacej peruti. V lietadlách Spitfire absolvoval 26 operačných letov, nalietal 73 hodín a 50 minút.

V auguste 1945 sa vrátil domov pristáním na Letisku Ruzyně. Bol pridelený k leteckému pluky a povýšený na rotmajstra v zálohe. Ako nekomunistický odbojár sa stal nepohodlným a v marci 1946 však na vlastnú žiadosť z letectva odišiel. Založil si opraváreň motoriek. Po komunistickom prevrate v roku 1948 pracoval v podniku Mototechna, neskôr ako sústružník. V roku 1988 odišiel do dôchodku.

Do hodnosti brigádneho generála ho vymenoval Miloš Zeman v roku 2014, v roku 2017 ho povýšil na generálmajor a v roku 2019 do hodnosti armádny generál.

Okrem vojny žil celý život v Brne. Zomrel 25. marca 2023. Jeho pohreb sa konal 4. apríla 2023 v Brne s vojenskými poctami.

## Referencie

## Literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Emil Boček – životopis na webe projektu *Paměť národa*
* Emil Boček – životopis na webe Válka.cz
* Emil Boček – životopis na webe Virtualfighters.cz (archív)

Kategória:Osobnosti z Brna
Kategória:Českí generáli
Kategória:Českí letci
Kategória:Príslušníci československých perutí v Royal Air Force
Kategória:Nositelia Československého vojnového kríža 1939
Kategória:Storoční ľudia
Bartolomej Rosenstein

Dr. **Bartolomej Rosenstein** (* 1880† 23. marec 1942) bol filozof, filológ, teológ a vrchný rabín židovskej náboženskej obce v Spišskej Novej Vsi. V roku 1929 po smrti prvého rabína Árona Krausza sa stal druhým rabínom v Spišskej Novej Vsi až do roku 1942, keď bola väčšina židovských obyvateľov deportovaná do nemeckých koncentračných táborov. Transport smeroval do Lublinskej oblasti na území okupovaného Poľska, odkiaľ sa nikto nevrátil.

## Referencie

## Literatúra
* 

## Pozri aj
* židia na Slovensku

Kategória:Osobnosti zo Spišskej Novej Vsi
Kategória:Rabíni
Kategória:Predstavitelia židovskej teológie
Pazardžiško-Plovdivsko pole

**Pazardžiško-Plovdivsko pole** (, doslova *Pazardžicko-plovdivské pole*) je geomorfologická jednotka v Plovdivskej oblasti a v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.

## Charakteristika
### Polohopis
Predstavuje západnú časť Hornotráckej nížiny. Z juhu je ohraničená severnými svahmi pohoria Rodopy, zo severu južnými svahmi Săštinskej Srednej gory. Na východe siaha po vysočinu Čirpanski văzvišenija.  

### Rozmery a rozloha
Nížina má tvar elipsy, je dlhá približne 110 km a v najširších častiach dosahuje šíry približne 50 km. Je rozdelená riekou Marica na dve rozdielne veľké časti. Južná menšia časť je široká približne 10 km, väčšia severná časť dosahuje šírky 2530 km. Najširšie časti sa nachádzajú v priečnych rozšíreniach nížiny, ktoré sú tvorené dolinami riek Asenica a Striama. Hlavná os nížiny prechádza v smere západvýchod. 

Celková rozloha Pazardžicko-plovdivského poľa je približne .

### Vznik
Nížina vznikla v období raného neogénu a kvartéru nahromadením a následným usadením riečnych nánosov.

### Reliéf
Reliéf nížiny je rovinatý, výnimku tvoria Plovdivské pahorky, tvorené syenitom, ktoré vystupujú z nížiny do nadmorskej výšky .

### Geológia
Podložie nížiny je tvorené prevažne kryštalickými horninami. Pôdy sú prevažne aluviálne a úrodné.

### Vodstvo
Riečna sieť na území nížiny je pomerne hustá. Oblasť odvodňuje rieka Marica a jej prítoky, pričom medzi najdôležitejšie patria Topolnica, Luda Jana, Čepinska reka, Striama, Văča a ďalšie.

Vody z riek sú široko využívané na zavlažovanie nížiny.

### Klíma
Klíma je mierne prechodne-kontinentálne.

## Osídlenie a hospodárstvo
### Osídlenie
Nížina je husto osídlená, na jej území sa nachádza veľké množstvo miest, ako aj prevažne veľkých a stredne veľkých dedín. Najväčšími a najdôležitejšími sídlami sú mestá Plovdiv a Pazardžik. Medzi ďalšie dôležité mestá patria napríklad Septemvri, Stambolijski,Săedinenie, Rakovski, Părvomaj, alebo Sadovo.

### Hospodárstvo
Väčšina územia nížiny je široko využívaná pre poľnohospodárstvo. Pestuje sa zelenina, ovocie, vinič, obilniny (vrátane ryže), slnečnice, cukrová repa a tabak.

### Doprava
Cez nížinu prechádza hlavná medzinárodná železničná trať na SofiaPlovdivIstanbul, rovnako aj medzinárodná diaľnica, tzv. *avtomagistrala Trakija*, spájajúca tie isté mestá. Okrem samotnej diaľnice sa na území nížiny nachádza rozsiahla sieť ciest ostatných tried.

## Galéria

Ustina-2021-03-UstinaFromAbove01.jpg|pohľad na nížinu z úpätia Rodop nad dedinou Ustina
Plovdiv balkan-1-.jpg|pohľad na severnú časť nížiny z Plovdivu
Bulgaria geographic map UpperThracianPlain bg.svg|geografická mapa Hornotráckej nížinyPazardžiško-Plovdivsko pole zaberá západnú časť nížiny 


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Plovdiv (oblasť)
Kategória:Pazardžik (oblasť)
Kategória:Nížiny v Bulharsku
Electric Sounds

***Electric Sounds*** je jedenásty štúdiový album kanadského rockového tria Danko Jones. Vyšiel 15. septembra 2023.

## Zoznam skladieb

## Obsadenie
* Danko Jones – spev, gitara
* John Calabrese – basgitara
* Rich Knox – bicie, perkusie

### Hosťujúci umelci
* Daniel Dekay – gitara v „Electric Sounds“
* Tyler Stewart – sprievodný spev v „She's My Baby“
* Damian Abraham – sprievodný spev v „Electric Sounds“

## Referencie

Kategória:Danko Jones
Kategória:Hudobné albumy z 2023
4/4

***4/4*** je názov piateho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1983 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Tento album otextovaný Ivanom Štrpkom s Dežom Ursínym nahrali a aranžovali hudobníci zo skupiny Prognóza. 

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
*Dežo Ursiny – spev, gitara, perkusie
;Skupina Prognóza
*Martin Karvaš – klávesové nástroje
*Vladimír Kaššay – basová gitara
*Ľubomír Stankovský – bicie nástroje
; Hosťujúci hudobníci
*Peter Lipa – perkusie
*Jozef Škvařil – perkusie
*Ľubomír Tamaškovič – saxofón
*Richard Kroczek – elektrické husle
;Produkcia
* Juraj Filo – zvuková réžia
* Ivan Jombík – zvuková réžia, perkusie
* Martin Burlas – hudobná réžia
* Milan Vašica – zodpovedný redaktor
* Jozef Pernecký – dizajn

## Referencie

Kategória:Hudobné albumy z 1983
Kategória:Albumy Deža Ursinyho
Mikulčin vrch

**Mikulčin vrch** () je vrch Bielych Karpát v Česku, situovaný v blízkosti česko-slovenskej hranice. Leží nad obcou Lopeník, približne  juhovýchodne od Uherského Brodu.

## Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vyškovecká hornatina. Vrch leží na území Zlínskeho kraja, v okrese Uherské Hradiště a zasahuje na katastrálne územie obcí Lopeník a Vápenice. Najbližšími sídlami sú západne ležiaci Lopeník a Březová, severozápadne sa nachádza Bystřice pod Lopeníkem, severne Komňa, severovýchodne Vápenice, východne Starý Hrozenkov a Vyškovec a južne na slovenskom území Nová Bošáca. Oblasť je súčasťou CHKO Bílé Karpaty.

## Opis
Mikulčin vrch leží v hrebeni, ktorý vedie z Veľkého Lopeníka () severovýchodným smerom na Příslop (). Západne susedí Studený vrch () a Obecní háj (), severne Vysoký vrch () a Lokov (), východne Příslop (), Kykula () a Tomkův vrch () a južne Dúžnik (), Veľký Lopeník (), Malý Lopeník () a Lopenickým sedlom oddelený Kobylec (). Oblasť patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západných svahov odvádza potok Březová (na Slovensku ako  Bošáčka), z južných jej prítok Predpolomský potok a z východných a severných Krátkovský potok do Drietomice. Lokalita je prístupná cestou, no vedie ňou i Cesta hrdinov SNP. V okolí stoji viacero chát a lazov. 

### Výhľady
Nesúvislý lesný porast vrcholu umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je možné pozorovať najmä okolité vrchy centrálnej časti Bielych Karpát a Vizovickú vrchovinu, nezriedka však tiež Považský Inovec, Vtáčnik, Strážovské vrchy, Malú Fatru, Javorníky, Moravsko-sliezske Beskydy, Hostýnsko-vsetínsku hornatinu a vzácne aj Hrubý Jeseník.

## Prístup
Vrchol je dostupný asfaltovou cestou z Lopeníka a Vyškovca, no vedie sem tiež:

*  turistická značka (Cesta hrdinov SNP):
** od juhozápadu z rázc. Březová, bus cez Vysoký vrch (Troják)
** od juhovýchodu zo sedla Kykula na hranici, cez rázc. Pod Vyškovcem
*  zeleno značená trasa:
** zo severu z rázc. Nový Dvůr, bus cez rázc. Troják
** od juhu z Veľkého Lopeníka cez Lopenické sedlo
*  žlto značená trasa z obce Lopeník cez Lopenické sedlo

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vrcholov v Bielych Karpatoch
* Vyškovecká hornatina

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Bielych Karpatoch
Kategória:Vrchy v okrese Uherské Hradiště
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov v Česku
Kategória:Lopeník
Kategória:Vápenice (okres Uherské Hradiště)
TV Považie

**TV Považie** je regionálna televízna stanica pre región Považie. Sídli v Považskej Bystrici. Cieľom televízie je poskytovať kvalitné televízne vysielanie divákom z kultúrneho, športového, spoločenského a politického života, ktoré pre svoju obsahovosť nedokážu zmapovať celoplošné televízie. Televízia vysiela 24 hodín denne.

## Program
Programová štruktúra je navrhnutá s prihliadnutím na sledovanosť iných televíznych programov a so zameraním na aktuálnu informovanosť z diania v regióne. Hlavné spravodajské dni sú utorok a piatok, ostatné sú reprízy. Hlavné spravodajské relácie cyklia s dvojhodinovou periodicitou, ktorá začína párnou hodinou. Ostatné relácie sa vysielajú 2, 4 alebo 6-krát denne, podľa atraktívnosti a cieľovej vekovej skupiny. Každý dvojhodinový blok je zakončený krátkym infotextovým vysielaním.

### Prehľad programov
* Spravodajstvo	 	 
* Šport	 	 
* My Vy Oni 	 
* Na Považí 	 
* 10 minút s... 	 
* VÚC 	 
* Na Rovinu

## Externé odkazy
* 

Kategória:Regionálne televízne stanice na Slovensku
Kategória:Považská Bystrica
Nezábudka alpínska

**Nezábudka alpínska** alebo aj **nezábudka alpská** () je druh trvácej byliny rodu nezábudka (*Myosotis*), z čeľade borákovité (*Boraginaceae*). Jej prirodzený areál zahŕňa oblasti od Európy po juhozápadnú Sibír a severný Irak.

## Opis
Nezábudka alpínska je dvojročná až trváca bylina s krátkym podzemkom. Byľ je priama, hranatá, chlpatá, vysoká 10 až 35 cm. Prízemné listy sú v ružici, stopkaté, čepeľ je je lopatkovitá až elipsovitá, na báze zbiehavá, na vrchole tupo končistá. Byľové listy sú sediace, odstávajúce, v obryse kopijovité, na báze okrúhle, na vrchole končisté, na oboch stranách chlpaté. Kvety sú usporiadané v súkvetí v tvare závinku. Koruna je s priemerom do 10 mm, sýtomodrá, so žltým krúžkom pri ústi kvetnej rúrky. Kalich je trváci, lievikovitý, hlboko delený, husto lesklo chlpatý. Plodmi sú čierne a lesklé vajcovité tvrdky, veľké do 2,5 mm.

Na Slovensku v prirodzenom prostredí rastie iba nominátny poddruh nezábudka alpínska pravá (*Myosotis alpestris subsp. alpestris*).

## Zoznam poddruhov
V rámci druhu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné poddruhy:
* *[[Myosotis alpestris subsp. alpestris]]*
* *[[Myosotis alpestris subsp. mrkvickana]]*  – Grécko a severozápadný Balkán. 
* *[[Myosotis alpestris subsp. pyrenaica]]*  – Francúzsko a Španielsko. 
* *[[Myosotis alpestris subsp. suaveolens]]*  – Albánsko, Bulharsko a Grécko. 

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
alpínska
Kategória:Trvalé rastliny
Kategória:Rastliny s modrými kvetmi
Bez počasia

***Bez počasia*** je názov šiesteho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1984 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium. Neskôr vychádzali reedície albumu na CD a obnovených vinylových nosičoch. 

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
*Dežo Ursiny – spev, akustická gitara, perkusie
;Skupina Provisorium
*Miroslav Veselý – klávesové nástroje
*Vladimír Kaššay – basová gitara
*Ľubomír Stankovský – bicie nástroje, perkusie
*Richard Kroczek – elektrické husle
;Produkcia
* Ivan Jombík – zvuková réžia
* Ján Kovář – hudobná réžia
* Ladislav Krajčovič – mastering
* Milan Vašica – zodpovedný redaktor
* Štefan Blažo – fotografie
* Jozef Pernecký – dizajn

## Referencie

Kategória:Hudobné albumy z 1984
Kategória:Albumy Deža Ursinyho
Zelená (album)

***Zelená*** je názov siedmeho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1986 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursíny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, či Dušan Húščava. 

Autorsky sa na vzniku albumu *Zelená* spolu s Ursínym opäť podieľal básnik Ivan Štrpka. Na predchádzajúce albumy, *[[4/4]]* a *[[Bez počasia]]*, nahrali krátke jednoduchšie piesne, ktoré chcela dvojica autorov dostať do rádií, no aj tak sa z nich mainstreamové hity nestali. Pri albume *Zelená* sa vrátili k dlhším piesňam, ktoré civilným spôsobom deklamujú Štrpkove texty plné smútku, všednosti a osamelosti.

Neskôr vychádzali reedície albumu na CD a obnovených vinylových nosičoch. V roku 1999 vyšla remastrovaná verzia s bonusom a koncertnými nahrávkami.  

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
*Dežo Ursiny – spev, gitara
;Skupina Provisorium
*Jaroslav Filip – klávesové nástroje
*Vladimír Kaššay – basová gitara
*Dušan Húščava – tenor saxofón
*Richard Kroczek – elektrické husle
*Ľubomír Stankovský – bicie nástroje, perkusie, vokály
;Produkcia
* Ivan Jombík, Juraj Solan – zvuková réžia
* Martin Burlas, Milan Vašica – hudobná réžia
* Milan Vašica – zodpovedný redaktor
* Anton Sládek – dizajn
;Remastrovaná edícia z r. 1999 (bonusy)
* Anton Jaro – basová gitara 
* Tomáš Krnáč – bicie nástroje
* Tibor Borský – fotografie
* Marian Jaslovský - saxofón, flauta, syntetizátor, producent, sprievodný text na obale
* Alexander Soldán - remastering
* Gibon s.r.o. – dizajn

## Referencie

Kategória:Hudobné albumy z 1986
Kategória:Albumy Deža Ursinyho
Cigánka (vrch v Spišsko-gemerskom krase; 1137 m)

**Cigánka** () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Stratenou, približne  severne od Dobšinej.

## Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Stratená, osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa a Dedinky, západne sa nachádza obec Vernár. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.

## Opis
Cigánka je súčasťou rozsiahlej planiny, situovanej severne od údolia Hnilca v centrálnej časti Slovenského raja. Západným smerom sa nachádzajú Doštianky (), Štrbáková (), Kopanec (), Lipovec () a Vahan (), severným Koč (), východným Bykárka (), Červená skala (), Suchý vrch () a Vrábľová () a južným Gačovská skala (), Marčeková (), Havrania skala (), Duča () a Remiaška (). Voda zo severnej časti odteká prítokmi Veľkej Bielej vody do Hornádu, vodu z juhovýchodnej odvádza Krčmársky potok do Hnilca. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
 
### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je ojedinele možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Branisko, Volovské vrchy, Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný iba lesnými cestami.

## Referencie

## Pozri aj
* Spišsko-gemerský kras
* Slovenský raj 
* Národný park Slovenský raj
* Zoznam vrcholov v Spišsko-gemerskom krase

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Spišsko-gemerskom krase
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Rožňava
Kategória:Stratená
Kategória:Vrchy v Slovenskom raji
Na ceste domov

***Na ceste domov*** je názov ôsmeho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1987 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursiny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, saxofón nahral Jiří Stivín. Autorsky sa na vzniku albumu spolu s Ursinym opäť podieľal básnik Ivan Štrpka.

V neskorších rokoch albumu vychádzali reedície na CD a obnovených vinylových nosičoch. 

Album *Na ceste domov* je posledným prednovembrovým albumom Deža Ursinyho. Nasledujúci labum, *[[Momentky]]* bol síce nahratý v roku 1989, ale vyšiel až o rok neskôr. V tomto čase bol Ursiny vo svojom vrcholovom období tvorby. Album *Na ceste domov* obsahuje dve rozsiahle verzie titulnej progresívnej kompozície „Na ceste domov“, ktoré dopĺňajú dve kratšie skladby: „Suchý dážď“ a „Neviditeľný spevák“. 

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
*Dežo Ursiny – spev, gitara
;Skupina Provisorium
*Jaroslav Filip – klávesové nástroje
*Vladimír Kaššay – basová gitara
*Ľubomír Stankovský – bicie nástroje, perkusie
*Jiří Stivín – tenor saxofón
*Richard Kroczek – elektrické husle
;Produkcia
* Ivan Jombík – zvuková réžia
* Ján Lauko – hudobná réžia
* Norbert Bóka – technická spolupráca
* Július Kinček – zodpovedný redaktor
* Jozef Pernecký – dizajn

## Referencie

Kategória:Hudobné albumy z 1987
Kategória:Albumy Deža Ursinyho
Dom Ovanesa Stepaňana

**Dom Ovanesa Stepaňana** (), **Dom televízie** () je obrodenecký meštiansky dom nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Patrí medzi kultúrne pamiatky v Plovdive, ktoré boli vybrané pre digitalizáciu v rámci projektu, ktorý bol spolufinancovaný Európskou úniou.

## Lokalita
Dom Ovanesa Stepaňana leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „D-r Konstantin Stoilov“ (, doslova *ulica Doktora [[Konstantin Stoilov (lekár)|Konstantina Stoilova]]*) č. 56. Miesto bolo súčasťou starej plovdivskej arménskej štvrti.

## Dejiny
Dom bol postavený na prelome 18. a 19. storočia. V roku 1995 získala budova štatút kultúrnej pamiatky národného významu.

## Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu

Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 4 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany bola stanovená architektonicko-staviteľská hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je *Кăštata na Ovanes Stepaňan* (, doslova *Dom Ovanesa Stepaňana*).

## Galéria

OvanesStepanyanHouse-Plovdiv001.jpg|pohľad na budovu zo severozápadu
OvanesStepanyanHouse-Plovdiv013.jpg|východná fasáda budovy
OvanesStepanyanHouse-Plovdiv006.jpg|juhozápadná fasáda budovy
OvanesStepanyanHouse-Plovdiv008.jpg|z juhozápadnej fasády
OvanesStepanyanHouse-Plovdiv009.jpg|z juhozápadnej fasády
OvanesStepanyanHouse-Plovdiv002.jpg|z juhozápadnej fasády
OvanesStepanyanHouse-Plovdiv012.jpg|vchod do budovy vo východnej fasáde
OvanesStepanyanHouse-Plovdiv007.jpg|informačná tabuľa na budove


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Stavby v Plovdive
Kategória:Domy v Plovdive
Kategória:Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Kategória:Nebet tepe
Dom Dragana Mančova

**Dom Dragana Mančova** (), je meštiansky dom z druhej polovice 19. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

## Lokalita
Dom Dragana Mančova leží v centrálnej časti mesta Plovdiv  na ulici „Christo G. Danov“ (, doslova *ulica [[Christo Gruev Danov|Christa G. Danova]]*) č. 39.

## Dejiny
Dom si nechal postaviť plovdivský vydavateľ kníh Dragan Mančov. Výstavba prebiehala v rokoch 18811882. Projekt pripravil architekt Josef Schnitter, ktorý bol osobný priateľ Dragana Mančova.

Niekedy po roku 1890 bol Dragan Mančov prinútený svoj dom predať z dôvodu vydania prvého dielu prvej bulharskej encyklopédie, ktorú napísal Luka Kasărov, keďže po tomto počine mu neostal dostatok finančných prostriedkov. 

V budove neskôr sídlili Okružná správa (), Oblastná správa () a neskôr niektoré oddelenie plovdivského magistrátu. Po roku 1990 boli v budove krátky čas premiestnení bývalí stranícki funkcionári, neskôr v nej pôsobil úrad práce, ako aj niektoré súkromné firmy.

V súčasnosti sa v budove nachádza sídlo administratívy radnice plovdivského rajónu Centralen.

## Charakteristika
Autorom projektu budovy je významný architekt Josef Schnitter. Budova má dve priestranné obytné poschodia. Je považovaná za jednu z najkrajších plovdivských domov z konca 19. storočia.

## Druhý Mančovov dom
Dragan Mančov vlastnil ešte jeden menší dom, ktorý sa nachádzal na rohu ulíc „Christo G. Danov“ a „Betoven“. túto budovu si kúpil a presťahoval sa do nej po predaji svojho domu na ulici „Christo G. Danov“ č. 39. V súčasnosti táto budova už neexistuje.

## Zaujímavosť
* V budove pôsobil Ivan Vazov, ktorý v nej mal redakciu, kde pripravoval vydania svojho časopisu *Nauka* (, doslova *Veda*).

## Galéria

DraganManchov house-Plovdiv001.jpg|pohľad na prednú fasádu budovy
DraganManchov house-Plovdiv002.jpg|ohľad na vchod do areálu


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Stavby v Plovdive
Kategória:Architektúra z 1882
Kategória:Radnice v Bulharsku
Kategória:Domy v Plovdive
Kategória:Administratívne budovy v Bulharsku
Momentky

***Momentky*** je názov deviateho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1990 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursíny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, saxofón nahral Rudolf Březina. Autorsky sa na vzniku albumu spolu s Ursínym opäť podieľal básnik Ivan Štrpka. V roku 2003 vyšla albumu u vydavateľstva Bonton reedícia na kompaktnom disku.

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
*Dežo Ursiny – spev, gitara
;Skupina Provisorium
* Jaroslav Filip – klávesové nástroje
* Richard Kroczek – elektrické husle
* Richard Kroczek ml. – perkusie, vokály
* Vladimír Kaššay – basová gitara
* Ľubomír Stankovský – bicie nástroje, perkusie, vokály
;Hostia
* Radek Pastrňák – gitara, vokály 
* Juraj Jakabovič – akustická gitara, vokály
* Ľudovít Nosko – basová gitara, vokály
* Patrik Nosko – vokály
* Rudolf Březina – tenor a alt saxofón, flauta, vokály
;Produkcia
* Ivan Jombík, Ján Lauko, Milan Vašica  – zvuková a hudobná réžia
* Norbert Bóka – technická spolupráca
* Július Kinček – zodpovedný redaktor
* Marian Jaslovský – sprievodný text na obale (2003)
* Alexander Soldán – remastering (2003)
* Jozef Uhliarik – fotografie
* Jozef Pernecký – dizajn

## Referencie

Kategória:Hudobné albumy z 1990
Kategória:Albumy Deža Ursinyho
Lančarič

**Lančarič** môže byť:

* priezvisko, pozri Lančarič (priezvisko), napr.:
** Pavol Lančarič (* 1963), slovenský manažér
** Rudolf Lančarič (19141951), politický väzeň komunistického režimu v Česko-Slovensku
Bailey

**Bailey** môže byť:

* priezvisko, pozri Bailey (priezvisko), napr.:
** Daniel Bailey (* 1986), atlét, reprezentujúci Antiguu a Barbudu
** Rob Bailey (* 1953), bývalý basgitarista rockovej kapely AC/DC
** Donald Bailey (19332013), americký jazzový bubeník
** Dave Bailey (* 1926), americký jazzový bubeník
** Donovan Bailey (* 1967), bývalý kanadský atlét
** Francis Lee Bailey (19332021), americký právnik
** Madilyn Baileyová (* 1992), americká speváčka a textárka

* americký okres v západnom Texase, pozri Bailey County
Debi Mazarová

**Debi Mazarová** (* 13. august 1964, New York, New York, USA) je americká herečka a televízna osobnosť. Známa je z televíznych seriálov ako *Vincentov svet* (2004 - 2011) či *Znovu 20* (2015 - 2021). 

## Detstvo a mladosť

Mazarová sa narodila v New Yorku, v časti Queens. Jej rodičia anulovali svoje manželstvo krátko po tom, čo sa Mazarová narodila, a svoje detstvo strávila so svojou matkou. Jej otec sa narodil v Nemcami okupovanom Lotyšsku v židovskej rodine. Mazarová sa ako tínedžerka sa presťahovala na Long Island, kde žila so svojimi krstnými rodičmi.

## Kariéra
Keď Mazarová pracovala v Danceteria, sa zoznámila s Madonnou, ktorá najala Mazarovú na to, aby jej urobila make-up pre hudobné video ku skladbe „Everybody“. Neskôr, Mazarová jej robila aj vlasy a make-up do divadelného predstavenia, Speed-the-Plow. Mazarová sa objavila sa v piatich Madonniných hudobných videoklipoch – „Papa Don't Preach“, „True Blue“ (obe 1986), „Justify My Love“ (1990), „Deeper and Deeper“ (1992) a „Music“ (2000).

Mazarová stvárnila množstvo vedľajších úloh v rôznych filmoch. V roku 1991 si zahrala vedľajšiu úlohu vo filme *Človiečik Tate*. V roku 1995 si zahrala spoločne s Drew Barrymore, vo filme *Batman navždy*. Hosťovala v jednej epizóde z ôsmej série v televíznom seriály *[[Priatelia (seriál)|Priatelia]]*. Mazarová sa venuje aj dabingu.   

V roku [2002] si zahrala vo filme *Tuxedo*. V rokoch 2004 až 2011 účinkovala v televíznom seriály *Vincentov svet*. 

Mazarová bola účastníčkou deviatej sezóny Dancing With the Stars. V roku 2014 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Imogen Poots, Owen Wilson, Kathryn Hahn a Tatum O'Neal vo filme *To dievča musíš milovať*. 

V rokoch 2015 až 2021 hrala v televíznom seriály *Znovu 20*, spoločne so Sutton Foster a Hilary Duff.

V roku 2018 stvárnila herečku Avu Gardner v španielskom dobovom komediálno-dramatickom televíznom seriáli *Arde Madrid*. V roku 2022 účinkovala spoločne s Mikeom Myersom, v televíznom seriály *Pentavirát*. 

## Súkromný život
Mazarová mala niekoľko ročný vzťah hercom Paulom Reubensom. 

Za Gabriela Corcosa sa vydala v roku 2002. Svadobnú ceremóniu moderovala Ellen Burstyn. S Corcosom má dve dcéry, Giuliu a Evelinu.

Mazarová s jej manželom v minulosti hostili internetovú show zameranú na toskánsku kuchyňu *Under The Tuscan Gun*. Neskôr, spoločne s jej manželom uvádzali šou *Extra Virgin* na Cooking Channel a vydali spoločne kuchársku knihu Recipes & Love From Our Tuscan Kitchen, v roku 2014.

Mazarová a jej manžel sa v roku 2014 objavili v epizóde talkshow *The Chew*, aby propagovali svoju show *Extra Virgin*. V rokoch 2020 až 2021 prevádzkovali kaviareň/reštauráciu s názvom *Tuscan Gun* v štvrti Windsor Terrace v Brooklyne. Pred pandémiou Covid-19 sa Mazarová s rodinou presťahovali do svojej vily vo Florencii.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Filmové herečky USA
Kategória:Televízne herečky USA
Kategória:Dabingové herečky USA
Kategória:Osobnosti z New Yorku
Kategória:Osobnosti USA lotyšského pôvodu
Do tla

***Do tla*** je názov desiateho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1991 album vydalo hudobné vydavateľstvo Arta Records. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursíny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, saxofón nahral Rudolf Březina. Ako hostia na nahrávní spoluúčinkovali Juraj Burian (gitara) a Juraj Bartoš (trúbka). Autorsky sa na vzniku albumu spolu s Ursínym opäť podieľal básnik Ivan Štrpka. V roku 2022 vyšla albumu u vydavateľstva Pavian Records reedícia na dvoch vinylových LP platniach.

## Zoznam skladieb

## Výroba albumu
* Dežo Ursiny – spev, elektrická gitara
;Skupina Provisorium
* Jaroslav Filip – klávesové nástroje
* Richard Kroczek – elektrické husle, elektrická gitara (8, 9)
* Vladimír Kaššay – basová gitara
* Rudolf Březina – tenor a alt saxofón, flauta
* Ľubomír Stankovský – bicie nástroje, perkusie
;Hostia
* Juraj Burian – akustická gitara
* Juraj Bartoš – trúbka
;Produkcia
* Juraj Solan – zvuková a hudobná réžia
* Jozef Pernecký – dizajn

## Referencie

Kategória:Hudobné albumy z 1991
Kategória:Albumy Deža Ursinyho
Aminokyseliny s rozvetveným reťazcom

**Aminokyseliny s rozvetveným reťazcom**, často označované skratkou **BCAA** (z anglického *branched-chain amino acids*), sú aminokyseliny, ktoré obsahujú rozvetvený alifatický bočný reťazec. Obsahujú teda atóm uhlíka, ktorý je viazaný na tri alebo viac atómov uhlíka. Bežne sa touto skratkou ozančujú tri proteínogénne aminokyseliny: leucín, izoleucín a valín. Medzi neproteínogénne aminokysliny s rozvetveným reťazcom patrí napríklad 2-aminoizobutyrát.

Proteínogénne aminokyseliny s rozvetveným reťazcom (leucín, izoleucín a valín) sú pre ľudí esenciálnymi aminokyselinami. Sú zodpovedné za 35 % esenciálnych aminokyselín v svalových bielkovinách a 40 % hotových aminokyselín vyžadovaných cicavcami. Syntéza BCAA prebieha vo všetkých častiach rastlín, a to v plastidoch buniek, čo je dané prítomnosťou mRNA, ktoré kódujú enzýmy ich metabolických dráh.

Aminokyseliny s rozvetveným reťazcom majú niekoľko metabolických a fyziologických úloh. Metabolicky podporujú syntézu bielkovín a takisto podporujú signálne dráhy, metabolizmus a premeny glukózy. Oxidácia BCAA môže viesť k oxidácii mastných kyselín a mať úlohu vo vzniku obezity. Fyziologicky majú BCAA úlohu v imunitnom systéme a fungovaní mozgu. BCAA sa rozkladajú pôsobením dehydrogenáz a dekarboxyláz, ktoré sú exprimované v bunkách imunitného systému, a sú vyžadované na rast a množenie lymfocytov a takisto na aktivitu cytotoxických T lymfocytov. Okrem toho využívajú BCAA ten istý transportný proteín, ako aromatické aminokyseliny (fenylalanín, tyrozín a tryptofán). Keď sa dostanú do mozgu, BCAA sa môžu účastniť syntézy bielkovín, neurotransmiterov a tvorby energie.


Súbor:L-leucine-skeletal.svg|Leucín
Súbor:L-isoleucine-skeletal.svg|Izoleucín
Súbor:L-valine-skeletal.svg|Valín


## Referencie

## Zdroj

Kategória:Aminokyseliny s rozvetveným reťazcom
Doštianky (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

**Doštianky** () sú vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Dobšinskou Ľadovou Jaskyňou, približne  severozápadne od Dobšinej.

## Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situovaná osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa, východne sa nachádza Stratená a Dedinky, juhovýchodne Dobšiná, juhozápadne Telgárt a severozápadne Vernár. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.

## Opis
Doštianky strmo vystupujú nad údolie Hnilca v centrálnej časti Slovenského raja. Západným smerom sa nachádza Borovniak (), Kopa (), Kráľova hoľa () a Javorina (), severným Barbolica (), Kopanec () a Vahan (), východným Štrbáková (), Havrania skala (), Remiaška () a Marčeková () a južným Duča (), Čierna hora (), Honzovské () a Ondrejisko (). Masív patrí do povodia rieky Hnilec, ktorá preteká južným úpätím a vodu zo severných častí do nej odvádza potok Kopanec. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
 
### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a údolie Hnilca, no tiež Volovské vrchy, Vysoké Tatry a východnú časť Nízkych Tatier.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný iba lesnými cestami a chodníkmi z blízkej osady Dobšinská Ľadová Jaskyňa.

## Referencie

## Pozri aj
* Spišsko-gemerský kras
* Slovenský raj 
* Národný park Slovenský raj
* Zoznam vrcholov v Spišsko-gemerskom krase

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Spišsko-gemerskom krase
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Rožňava
Kategória:Stratená
Kategória:Vrchy v Slovenskom raji