Ivan Tavčar

**Ivan Tavčar** (* 20. august 1851, Poljane, Slovinsko  † 16. február 1923, Ľubľana) bol slovinský spisovateľ, politik, právnik a novinár.

## Životopis
Narodil sa v chudobnej roľníckej rodine. V roku 1858 začal chodiť do jednotriedky v Poljane, v školskej dochádzke pokračoval v Ľubľane. Roku 1863 sa zapísal na gymnázium v Ľubľane, z ktorého musel prestúpiť na gymnázium do Nového mesta, ale po čase sa vrátil späť na ľubľanské gymnázium. Po maturite v roku 1871 začal študovať právo na viedenskej univerzite, v roku 1875 toto štúdium úspešne zakončil. V rokoch 1875 – 1877 bol stážistom v Ľubľane, potom odišiel do Kranju, kde pracoval u dr. Janeza Mencingera. V roku 1880 sa vrátil do Ľubľane, kde pracoval u A. Mascheta, neskôr u K. Ahazhiza. V roku 1883 zložil advokátsku skúšku v Terste. 19. januára 1884 si otvoril vlastnú advokátsku kanceláriu v Ľubľane, ktorú viedol až do svoje smrti.

Politickú kariéru začal v kraňskom krajinnom sneme, kde spolu s politickým partnerom Ivanom Hribarom tvorili jadro radikálnej skupiny liberálneho tábora. Po prevzatí  vedenia strany v roku 1894 sa Tavčar stal umiernenejším politikom; do rozpadu Rakúsko-Uhorska patril medzi vedúcich politikov kraňskej liberálnej Národnej strany pokroku (Narodna napredna stranka). Nejakú dobu taktiež viedol stranícke noviny *[[Slovenski narod]]*. V rokoch 1901 – 1907 bol poslancom krajinného snemu, v rokoch 1911 – 1921 ľubľanským primátorom.
 
Oženil sa s o sedemnásť rokov mladšou Franjou Košenini, jednou z najvýznamnejších osobností vtedajšieho slovinského ženského hnutia. Na jej podnet sa stal členom mnohých národných spolkov (bol predsedom Klubu slovinských cyklistov). V posledných rokoch života kvôli rakovine čriev opustil politiku a veľa času trávil vo svojej usadlosti na Visokom. Zomrel v Ľubľane a bol uložený do hrobky na Visokom.

## Dielo
### Literárna orientácia
Tavčarova literárna orientácia vychádza z romantizmu, od ktorého sa vo svojom spisovateľskom vývoji oddialil, duchovne a esteticky s ním však zostal navždy spojený. Literárnu orientáciu poznáme predovšetkým z jeho spisov z mladosti – zo zábavných spoločenských poviedok, napísaných na základe romantických námetov, motívov a ideových elementov.

Neskôr, po prechode do oblastí umeleckého rozprávania, prijal realistické motívy, hlavne v zobrazovaní dedinského života; ale svojim názorom o prednosti duchovného a predovšetkým citového života človeka pred biologickými a prírodnými zákonmi zostal verný romantizmu.

Naproti tomu je však romantizmus v jeho dielach zmiernený liberálnymi a demokratickými myšlienkami. Tavčarova literárna orientácia je teda, vzhľadom na súčasný rozvoj slovinskej literatúry anachronická. Keď vezmeme do úvahy, že bol súčasníkom slovinskej moderny, je jeho neskorý romantizmus literárne pokrokovým javom.

### Rané obdobie (1863 – 1875)
Na začiatku tvorivej činnosti ho priťahovala poézia. Napísal a uverejnil niekoľko básni ako Jesenske pesmi (Prepozno; Poglej na polje slana pada), Moj dom, Rože Slavec, Poldne na deželi, Pomlad, Stari stolp, Duh slavljanski se je zbudil, Gazela... Svoje možnosti skúšal aj v dráme. Divadlo bolo jeho celoživotnou láskou. Jeho jediným dramatickým dielom bol skeč *[[Erazem iz jame]]*. Tavčarovo rané obdobie je však charakteristické poviedkami, novelami a románmi, napísanými podľa vzoru zábavných spoločenských poviedok nemeckých spisovateľov polovice 19. storočia. V prostredí napol hradnom, napol dedinskom a intelektuálskom dochádza k prepletaniu silného sentimentalizmu, liberálnych myšlienok, moralistickej kritiky šľachtických kruhov a meštianskeho demokratického cítenia.

### Vrcholné obdobie (1876 – 1893)
V tomto období sa Tavčar sústredil predovšetkým na dedinskú a historickú poviedku. Na ktorých stojí vrcholné obdobie jeho tvorby. Pre Tavčara je typické, že vo vrcholnom období písal stále menej, zato však práve v ňom vznikli jeho najlepšie diela. Vyšli už ku koncu slovinskej moderny, čím sa slovinské obdobie medzi romantizmom (1830 – 1848) a realizmom (19.-20. storočie) predĺžilo až do konca 1. svetovej vojny  a prežilo vrchol slovinskej moderny. Tavčarov sloh je neobvyklý, smeruje od objektívne rozumového k subjektívnemu. Podobný štýl používali aj Josip Jurčič a Janko Kersnik.

Diela z tohto obdobia tvorili vrchol poviedkovej prózy v období medzi romantizmom a realizmom. Dedinskými novelami a poviedkami tomuto žánru v slovinskej literatúre vyznačil cestu pre F. S. Finžgara, Prežihova Voranca a Cyrila Kosmača. Literárne príspevky začal uverejňovať už ako študent a to v študentskom časopise *Slavec*, v *Stritarjevom Zvone*, *Ljubljanskom zvone*, *Zore* a *Slovane*. Jeho prvá poviedka *Primola* vyšla v roku 1868 v *Slavljanskom jugu*. Okrem toho písal aj pre *Mohorjevu družbu*.

Svoje knihy často podpisoval pod pseudonymom *Emil Leon*.

## Zoznam diel
Najvýznamnejším dielom je *Visoška kronika* (1919), ktorá rozpráva o dianí v 17. storočí, v ktorom sa skončila tridsaťročná vojna. Týmto dielom dal Slovincom prvý dokonalý myšlienkovo a esteticky sformovaný román na vyššom duchovnom základe.

Známe diela: 
* *Ivan Slavelj* (1876)
* *Vita vitae meae* (1883)
* *Mrtva srca* (1884)
* *Janez Sonce* (1885 – 1886)
* *Med gorami* (1876 – 1888) – zbierka krátkych poviedok
* *Grajski pisar* (1889)
* *4000* (1891)
* *V Zali* (1894)
* *Izza kongresa* (1905 – 1908)
* *Cvetje v jeseni* (1917)
* *Visoška kronika* (1919, do slovenčiny *Čarodejnica*, preložil Ján Irmel, Turčiansky Svätý Martin, 1949)

## Použitá literatúra
* Branko Berčič, *Mladost Ivana Tavčarja*. Razprave in eseji, 16. Ljubljana, 1971;
* *Slovenska književnost*. Ljubljana, 1982.
* Franček Bohanec, *Ivan Tavčar* 
* Marja Boršnik, *Ivan Tavčar leposlovni ustvarjalec*.
* *Slovenski biografski leksikon*http://nl.ijs.si:8080/fedora/get/sbl:3735/VIEW/
* 
* 

Kategória:Slovinskí spisovatelia
Kategória:Poslanci rakúskej Ríšskej rady