Rodová identita

**Rodová identita** alebo **genderová identita** je presvedčenie, ako vnútorne vnímame svoj rod. Rodová identita jedinca môže korelovať s biologickým pohlavím priradeným pri narodení alebo sa od neho môže líšiť. U väčšiny jednotlivcov sa rôzne biologické ukazovatele pohlavia  zhodujú, teda sú v súlade s rodovou identitou jednotlivca. Rodové vyjadrenie zvyčajne odráža rodovú identitu osoby, ale nie vždy to tak je. Hoci osoba môže vyjadrovať správanie, postoje a vystupovanie v súlade s konkrétnou rodovou rolou, takéto vyjadrenie nemusí nevyhnutne odrážať jej rodovú identitu. Pojem rodová identita zaviedol profesor psychiatrie Robert J. Stoller v roku 1964 a spopularizoval ho psychológ John Money.

Vo väčšine spoločností existuje základné rozdelenie medzi rodovými atribútmi priradenými mužom a ženám – ide o rodovú binárnu sústavu, ku ktorej sa prikláňa väčšina ľudí a ktorá zahŕňa očakávania mužskosti a ženskosti vo všetkých aspektoch pohlavia a rodu: biologického pohlavia, rodovej identity, rodového vyjadrenia a sexuálnej orientácie. Niektorí ľudia sa nestotožňujú s niektorými alebo so všetkými typickými aspektmi pohlavia priradenými k ich biologickému pohlaviu. Ako príklad môžu poslúžiť osoby, ktoré sa identifikujú ako transgender, nebinárni alebo genderqueer. Niektoré spoločnosti uznávajú kategóriu tretieho pohlavia.

V knihe Introduction to Behavioral Science in Medicine z roku 2012 sa uvádza, že až na výnimky sa „rodová identita vyvíja prekvapivo rýchlo v ranom detstve a vo väčšine prípadov sa zdá, že sa stáva aspoň čiastočne nezvratnou vo veku 3 alebo 4 rokov“. Spoločnosť Endocrine society uvádza: "Objavili sa značné vedecké dôkazy, ktoré demonštrujú trvalý biologický prvok, ktorý je základom rodovej identity. Jednotlivci sa môžu rozhodovať v dôsledku iných faktorov vo svojom živote, ale nezdá sa, že by existovali vonkajšie sily, ktoré by u jednotlivcov skutočne spôsobili zmenu rodovej identity." 

Esencialisti tvrdia, že rodová identita je pri narodení určená biologickými a genetickými faktormi, zatiaľ čo sociálni konštruktivisti tvrdia, že rodová identita a spôsob, akým je vyjadrená, sú sociálne konštruované, t. j. sú určené kultúrnymi a sociálnymi vplyvmi. Konštruktivizmus tohto druhu nemusí byť kompatibilný s existenciou vnútornej rodovej identity, keďže táto identita môže byť prejavom rodu, ktorý sa mení podľa kultúry.

## Vek a vytvorenie rodovej identity
Existuje niekoľko teórií o tom, ako a kedy vzniká rodová identita, a štúdium tejto témy je náročné, pretože najmä počas štádia osvojovania si jazyka v ranom veku dieťaťa sú výskumníci odkázaní robiť predpoklady z nepriamych dôkazov. John Money navrhol, aby deti mali povedomie o pohlaví a pripisovali mu určitý význam už od 18 mesiacov do 2 rokov; Lawrence Kohlberg tvrdil, že rodová identita sa nevytvára až do veku 3 rokov. Panuje všeobecná zhoda, že základná rodová identita sa pevne formuje do veku 3 rokov. V tomto bode môžu deti rázne vyhlásiť svoje pohlavie  a majú tendenciu vyberať si aktivity a hračky, ktoré sa považujú za vhodné pre ich pohlavie (ako bábiky a maľovanie pre dievčatá, nástroje a autá pre chlapcov), hoci ešte úplne nerozumejú implikáciám rodu. Po dosiahnutí veku troch rokov je mimoriadne ťažké zmeniť rodovú identitu.

Martin a Ruble konceptualizujú tento proces vývoja ako tri fázy: (1) ako batoľatá a deti v predškolskom veku sa deti učia o definovaných charakteristikách, ktoré sú socializovanými aspektmi rodu; (2) vo veku od piatich do siedmich rokov sa identita upevňuje a stáva sa rigidnou; (3) po tomto „vrchole rigidity“ sa vracia plynulosť a sociálne definované rodové roly sa trochu uvoľnia. Barbara Newmannová to delí na štyri časti: (1) pochopenie konceptu rodu; (2) osvojenie si štandardov a stereotypov rodových rolí; (3) stotožnenie sa s rodičmi; (4) vytvorenie rodovej preferencie. 

Podľa Organizácie Spojených národov pre výchovu, vedu a kultúru (UNESCO) by komplexná sexuálna výchova mala zvýšiť povedomie o témach ako rod a rodová identita.

### Biologické faktory
Rodovú identitu môže ovplyvniť niekoľko prenatálnych biologických faktorov, vrátane génov a hormónov. Navrhovalo sa, že by v prípade zvierat mohla byť rrodová identita kontrolovaná prenatálnymi pohlavnými steroidmi, ale účinnosť je ťažké otestovať, pretože neexistuje spôsob, ako u zvierat študovať rodovú identitu. Podľa biológa Michaela J. Ryana je rodová identita výlučne u ľudí.

Spoločnosť The Endocrine society vo svojom stanovisku uviedla:

: *Lekársky konsenzus na konci 20. storočia bol taký, že [[Transrodový človek|transrodoví]] a rodovo inkongruentní jedinci trpeli poruchou duševného zdravia nazývanou „porucha rodovej identity“. Rodová identita sa považovala za tvárnu a podliehala vonkajším vplyvom. Dnes sa však tento postoj už nepovažuje za platný. Objavili sa rozsiahle vedecké dôkazy, ktoré dokazujú trvalý biologický prvok, ktorý je základom rodovej identity. Jednotlivci sa môžu rozhodnúť v dôsledku iných faktorov vo svojom živote, ale nezdá sa, že by existovali vonkajšie sily, ktoré by skutočne spôsobili, že jednotlivci menia rodovú identitu.*

#### Transgender a transsexualita
Niektoré štúdie skúmali, či existuje spojenie medzi biologickými premennými a transrodovou alebo transsexuálnou identitou. Niekoľko štúdií ukázalo, že sexuálne dimorfné mozgové štruktúry u transsexuálov sú posunuté od toho, čo je spojené s ich pohlavím pri narodení, a smerom k tomu, čo je spojené s ich preferovaným pohlavím. Predpokladá sa, že objem centrálnej časti jadra lôžka stria terminalis alebo BSTc (zložka bazálnych ganglií mozgu, ktorá je ovplyvnená prenatálnymi androgénmi) transsexuálnych žien je podobný ako u žien, na rozdiel od mužov, ale vzťah medzi objemom BSTc a rodovou identitou je stále nejasný. Podobné rozdiely v štruktúre mozgu boli zaznamenané medzi gaymi a heterosexuálnymi mužmi a medzi lesbickými a heterosexuálnymi ženami.  Iná štúdia naznačuje, že transsexualita môže mať genetickú zložku.

Výskum naznačuje, že rovnaké hormóny, ktoré podporujú diferenciáciu pohlavných orgánov in utero, tiež vyvolávajú pubertu a ovplyvňujú vývoj rodovej identity. Rôzne množstvá týchto mužských alebo ženských pohlavných hormónov môžu viesť k správaniu a vonkajším genitáliám, ktoré nezodpovedajú norme ich pohlavia priradeného pri narodení, a k správaniu a vzhľadu ako ich identifikované pohlavie.

### Sociálne faktory
Vedci majú tendenciu predpokladať, že rodové identity vznikajú zo sociálnych faktorov. V roku 1955 John Money navrhol, aby bola rodová identita tvárna a určovaná tým, či bolo dieťa v ranom detstve vychovávané ako muž alebo žena. Moneyova hypotéza bola odvtedy vyvrátená, ale vedci pokračovali v skúmaní vplyvu sociálnych faktorov na formovanie rodovej identity. V 60. a 70. rokoch minulého storočia boli ako vplyvy navrhnuté faktory ako neprítomnosť otca, želanie matky po dcére alebo vzory posilňovania rodičov; novšie teórie naznačujúce, že rodičovská psychopatológia môže čiastočne ovplyvniť formovanie rodovej identity, získali len minimálne empirické dôkazy, pričom článok z roku 2004 uvádza, že „chýbajú solídne dôkazy o význame postnatálnych sociálnych faktorov.“ Štúdia z roku 2008 zistila, že rodičia rodovo dysforických detí nevykazovali žiadne známky psychopatologických problémov okrem miernej depresie u matiek. Objavuje sa tiež názor, že postoje rodičov dieťaťa môžu ovplyvniť rodovú identitu dieťaťa, hoci dôkazov je minimum.

### Rodičovské ustanovenie rodových rolí
U rodičov, ktorí nepodporujú rodovú nekonformitu, je väčšia pravdepodobnosť, že budú mať deti s pevnejšími a prísnejšími názormi na rodovú identitu a rodové role. Nedávna literatúra naznačuje trend smerom k menej presne definovaným rodovým rolám a identitám, keďže štúdie o rodičovských asociáciách („kódovaní“) hračiek ako mužských, ženských alebo neutrálnych naznačujú, že rodičia čoraz častejšie kódujú kuchyne a v niektorých prípadoch bábiky skôr ako neutrálne než čisto ženské. Emily Kane však zistila, že mnohí rodičia stále vykazovali negatívne reakcie na položky, činnosti alebo vlastnosti, ktoré boli považované za ženské, ako sú domáce zručnosti, starostlivosť a empatia. Výskum ukázal, že mnohí rodičia sa pokúšajú definovať pohlavie pre svojich synov spôsobom, ktorý ich vzďaľuje od ženskosti, pričom Kane uviedla, že „práca na udržiavaní hraníc rodičov evidentná pre synov predstavuje zásadnú prekážku obmedzujúcu možnosti chlapcov, pretože chlapcov oddeľuje od seba, od dievčat, znehodnocovanie aktivít označených ako ženské pre chlapcov aj dievčatá, a tým posilňovanie rodovej nerovnosti a heteronormativity.

Pri zohľadnení sociálnej vrstvy rodičov majú rodiny nižšej triedy typické tradičné rodové roly, kde otec pracuje a matka, ktorá môže pracovať len z finančnej núdze, sa stále stará o domácnosť. Páry zo strednej triedy však zvyčajne vyjednávajú o deľbe práce a vyznávajú rovnostársku ideológiu. Tieto rozdielne názory na pohlavie môžu formovať chápanie rodu u dieťaťa, ako aj vývoj rodu u dieťaťa.

Štúdia vykonaná Hillary Halpernovou ukázala, že rodové správanie rodičov, a nie presvedčenie, sú lepšími prediktormi postoja dieťaťa k rodu. Správanie matky malo osobitný vplyv na predpoklady dieťaťa o jeho vlastnom pohlaví. Napríklad matky, ktoré u svojich detí praktizovali tradičnejšie správanie, viedli k tomu, že syn vykazoval menej stereotypov mužských rolí, zatiaľ čo dcéra viac stereotypov ženských rolí. Nezistila sa žiadna korelácia medzi správaním otca a znalosťami jeho detí o stereotypoch vlastného pohlavia. Otcovia, ktorí zastávali vieru o rovnosť medzi pohlaviami, mali deti, najmä synov, ktorí prejavovali menej predsudkov opačného pohlavia.

## Referencie

## Zdroj


Kategória:Gender
Kategória:LGBT