open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Veronika lesklá

**Veronika lesklá** () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité (*Plantaginaceae*). Je to jednoročná tmavozelená bylina. Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy cez severnú Afriku až po strednú Áziu.

## Opis
Veronika lesklá je jednoročná tmavozelená bylina, dlhá 5 až 30 cm. Byľ je na báze poliehavá a rozkonárená, v hornej polovici vystúpavá, oblá, roztratene chlpatá. Podobá sa veronike poľnej, s ktorou sa môže mylne zamieňať.

Listy v dolnej časti stonky sú protistojné, krátko stopkaté, horné sú striedavé. Čepele sú vajcovité až trojuholníkovito okrúhle, dolné sú širšie ako dlhšie, všetky sú na báze zaokrúhlené, hlboko a pravidelne vrúbkovane pílkovité. Na líci sú tmavozelené, holé a lesklé, na rube svetlozelené a roztratene chlpaté.

Jednotlivé kvety sú usporiadané v chudobných strapcoch. Štvorpočetná, jasnomodrá a tmavo žilkovaná koruna má v priemere 5 až 8 mm. V ústi korunnej rúrky  je purpurový krúžok, spodný lupienok je často užší a belavý. Dve tyčinky s modrými peľnicami sú pripojené blízko bázy korunnej rúrky. Čnelka je v čase zrelosti plodu dlhá do 1,5 mm a zreteľne prevyšuje výkroj na vrchole tobolky. Štyri kališné diely sú široko vajcovité, končisté, dlhé do 4 mm, na báze sa prekrývajúce a roztratene krátko chlpaté. Kvetné stopky sú roztratene chlpaté a rovnako dlhé alebo trocha kratšie ako listene.

Obličkovitá tobolka je nepatrne zboku stlačená a žliazkato chlpatá. Oválne semená sú jemne vráskavé.

## Rozšírenie
Prirodzený areál veroniky lesklej sa rozprestiera od Európy, cez severnú Afriku až po strednú Áziu a západné Himaláje. Zavlečená je v Kanade, Spojených Štátoch, Mexiku, Argentíne, Brazílii, Peru, Uruguaji, Číne, Indii, Mongolsku a na ostrovoch Madeira. Na Slovensku sa vyskytuje na Devínskej Kobyle, pozdĺž rieky Váh v okolí Hlohovca a Piešťan, v povodí rieky Hron medzi Banskou Bystricou a Breznom a v Košickej kotline.

## Ekológia
Veronika lesklá obsadzuje vhodné stanovištia od rovinného až po podhorský stupeň. Rastie na poliach, v záhradách, na úhoroch, medziach a popri cestách. Uprednostňuje vlhkejšie, výživné, zásadité až neutrálne, vápenaté, humózne, hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitne od marca do októbra.

## Poddruhy
Webové stránky POWO rozlišujú v rámci druhu tieto poddruhy:
**[[Veronica polita subsp. lilacina]]* – západné Himaláje, Japonsko a Kórea. 
**[[Veronica polita subsp. polita]]* – Európa až stredná Ázia a západné Himaláje.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
lesklá
Kategória:Rastliny s modrými kvetmi
Sivá skala

**Sivá skala** môže byť:

* vrch v Busove (), pozri Sivá skala (vrch v Busove)
* vrch vo Vihorlatských vrchoch ()
* vrch vo Veľkej Fatre ()
* vrch v Revúckej vrchovine ()
* vrch vo Volovských vrchoch ()
* prírodná rezervácia v Busove v rámci celku Pralesy Slovenska
Tamara (prvé meno)

**Tamara** je ženské krstné meno, pochádzajúce z hebrejského pomenovania pre datľovú palmu (תמר – *tamar*). Meniny na Slovensku má 26. januára.

## Niektoré známe nositeľky
* Tamara (* okolo 1156 – † 1213), prvá gruzínska kráľovná
* Tamara Heribanová (* 1985), slovenská spisovateľka, novinárka a moderátorka
* Tamara Platonovna Karsavinová (* 1885 – † 1978), ruská baletná tanečnica
* Tamara Klimová (* 1922 – † 2004), slovenská výtvarníčka
* Tamara de Lempicka (* 1898 – † 1980), poľská kubistická maliarka
* Tamara Siuda (* 1969), americká egyptologička a kemetistická náboženská vodkyňa
* Tamara Michajlovna Smirnovová (* 1918 – † 2001), ruská astronómka
* Tamara Stohlová (* 1989), slovenská environmentálna aktivistka a politička

## Referencie

## Pozri aj
* Tamar (biblická postava)

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Krstné mená
Kategória:Ženské mená
Kategória:Ženské mená hebrejského pôvodu
Marína Oľga Horváthová

**Marína Oľga Horváthová** (pseudonymy: Marína, Slovenka, Turčianka; * 16. máj 1859, Martin – † 10. marec 1947, Martin) bola slovenská dramatička a prozaička. 

Pochádzala z rodiny Horváthovcov a k jej priamej rodine patrí aj Deana Horváthová-Jakubisková (bola sestrou jej starého otca Cyrila Horvátha).

## Životopis
Narodila sa v Martine v rodine národovca a evanjelického kňaza Jozefa Horvátha. Absolvovala štúdium v súkromnom dievčenskom ústave Ľ. Korkovej, následne sa zapojila do martinského kultúrneho a spoločenského života. Venovala sa ochotníckemu divadlo a v rokoch 18761892 sa stala poprednou herečkou Slovenského spevokolu a v rokoch 19191934 kustódkou národopisných zbierok Slovenského národného múzea. Od roku 1879 publikovala v časopisoch črty, poviedky a novely pre deti aj dospelých, poznačené sentimentalizmom.

V roku 1888 napísala v tomto duchu novelu *Vzdory srdcu*, ktorá vyšla knižne v roku 1920. Známejšia však bola ako dramatická autorka hrou *Sirota* (1892), resp. *Slovenská sirota* alebo *Stratená*, ktorú uvádzali ochotnícke súbory až do polovice 20. storočia. Neskôr publikovala v tlači amerických Slovákov, kde uverejnila poviedky, novely, úvahy aj ľudové melodrámy s dedinskou tematikou *Betkina lekcia* a *Truc na truc* alebo *Čary a kúzla* (Pittsburgh, 1907). Po roku 1919 vyšla jej ľudová hra *Povinnosti* (1919). V roku 1927 bola poslovenčená a zdramatizovaná poviedka J. Rosena *Prepadla* v rovnomennej jednoaktovke. Prozaické a dramatické práce ocenila aj dobová kritika (Svetozár Hurban-Vajanský, Jozef Škultéty, Štefan Krčméry).

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Osobnosti z Martina
Kategória:Slovenskí dramatici
Kategória:Slovenskí prozaici
Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenské divadelné herečky
Kategória:Pochovaní na Národnom cintoríne v Martine
2S5 Giacint-S

**2S5 Giacint-S** je sovietska/ruská samohybná húfnica kalibru . Je určená na ničenie veliteľských stanovíšť, opevnení a živej sily.

## Vznik a vývoj
V roku 1965 schválilo ministerstvo obrany Sovietkeho zväzu program rozvoja delostreleckých systémov. Vtedajšie sovietske kanóny M-46, nasadené v delostreleckom súboji medzi Čínou a Taiwanom, sa ukázali ako nevyhovujúce.

V roku 1968 sa začali práce na vývoji novej samohybnej húfnice. Podvozok bol použitý z experimentálnej samohybnej húfnice SU-100P a ten bol vybavený 152 mm kanón 2A37 (postavený na základe kanóna z ťahanej húfnice 2A36 Giacint-B). 

Prvé samohybné húfnice 2S5 boli vyrobené v roku 1976. Sériová výroba bola spustená v roku 1977 a prebiehala až do roku 1993. Za 17 rokov bolo vyrobených až 2000 kusov 2S5.

## Konštrukcia
Posádku húfnice tvorí 5 ľudí. Korba 2S5 je chránená ľahkým pancierovaním, ktoré dokáže odolať ručným palným zbraniam a črepinám granátov. Munícia sa nachádza vo vnútri a nabíjanie sa robí ručne. Húfnica vezie 30 kusov munície.

Samohybná húfnica 2S5 je vyzbrojená 152 mm kanónom 2A37 namontovaným v zadnej časti podvozku. Dosah konvenčnej vysokovýbušnej fragmentačnej strely OF-29 s hmotnosťou 46 kg je 28,4 km a munície s prídavným raketovým pohonom OF-9 až 33 km. Maximálna rýchlosť streľby je 5-6 rán za minútu.

Samohybná húfnica s hmotnosťou 27,5 tony má pomerne dobrú pohyblivosť. Na diaľnici môže dosiahnuť rýchlosť až /h, v teréne /h. Dojazd vozidla je .

## Užívatelia
*  Bielorusko
*  Eritrea
*  Rusko
*  Ukrajina
*  Uzbekistan

## Referencie

Kategória:Sovietske samohybné delostrelectvo
Kategória:Sovietske húfnice
Kategória:Samohybné delá
Tobias Lindholm

**Tobias Lindholm** (* 5. júl 1977, Næstved, Dánsko) je dánsky filmový režisér a scenárista.

V roku 2007 absolvoval Dánsku filmovú školu v Kodani. 

V roku 2010 debutoval ako scenárista filmom Thomasa Vinterberga *[[Submarino]]* a v tom istom roku debutoval ako režisér väzenskou drámou *[[R (film)|R]]*.

Lindholm režíroval v roku 2015 film *[[Boj (film)|Boj]]*, o dánskej vojenskej spoločnosti v Afganistane, ktorú obsadil Tálibán a jej veliteľ je obvinený z vojnových zločinov.

## Súkromný život

Lindholm je ženatý s filmovou producentkou Caroline Blanco, s ktorou má troch synov. Žijú v Kodani.

## Filmografia
### Ako režisér
* *[[R (film)|R]]* (2010)
* *[[Únos (film)|Únos]]* (2012)
* *[[Boj (film)|Boj]]* (2015)
* *[[Vyšetrovanie (seriál)|Vyšetrovanie]]* (2020)
* *[[Dobrá sestra]] (2022)

=== Ako scenárista ===
* *Vláda (2010)
* *[[Submarino]]* (2010)
* *[[Hon (film, 2012)|Hon]]* (2012)
* *[[I lossens time]]* (2013)
* *[[Komúna (film)|Komúna]]* (2016)
* *[[Chlast (film)|Chlast]]* (2020)

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* 

Kategória:Dánski filmoví režiséri
Kategória:Dánski scenáristi
Zoznam kráľov Wessexu

**Zoznam kráľov Wessexu** obsahuje postupnosť Cerdikovcov, ktorí boli panovníkmi Wessexu, jedného zo siedmich anglosaských kráľovstiev na juhu, východe a v centre Británie v období od 6. do 9. storočia, keď vznikol zjednotený anglický štát.

## Králi Wessexu
* 519534 Cerdic
* 534560 Cynric
* 560591 Ceawlin
* 591597 Ceol
* 597611 Ceolwulf
* 611643 Cynegils
* 643645 Cenwalh (kráľom po prvý krát)
* 645648 Penda
* 648674 Cenwalh (kráľom po druhý krát)
* 674 Seaxburh (kráľovna)
* 674676 Æscwine
* 676685/686 Centwine
* 685688 Cædwalla
* 688726 Ine
* 726740 Æthelheard
* 740756 Cuthred
* 756757 Sigeberht
* 757786 Cynewulf
* 786802 Beorhtric
* 802839 Ecgberht
* 839856 Æthelwulf
* 856860 Æthelbald
* 860866 Æthelberht
* 865871 Æthelred
* 871899 Alfréd Veľký

## Zdroj

Kategória:Vládcovia Anglicka
Kategória:Anglosaskí králi
Kategória:Zoznamy vládcov
Marchegger Ostbahn

**Marchegger Ostbahn** (Marcheggská východná železničná trať) je elektrifikovaná dvojkoľajná železničná trať v Rakúsku a na Slovensku, ktorá spája viedenský obvod Donaustadt a Marchegg, kde prechádza cez rieku Morava a vstupuje na Slovensko. Pri Devínskej Novej Vsi pokračuje ako železničná trať Bratislava – Marchegg.

## Trasa
Trať sa oddeľuje od Laaer Ostbahn pri železničnej stanici Wien Stadlau vo viedenskom obvode Donaustadt. Odtiaľ vedie na východ do Marcheggu. Z Marcheggu trať prechádza cez rieku Morava a vstupuje na územie Slovenska. Pri Devínskej Novej Vsi pokračuje ako železničná trať Bratislava – Marchegg.

Od roku 2016 sa ÖBB zaviazali trať zdvojkoľajniť a elektrifikovať. Dvojkoľajová a elektrifikovaná trať medzi Wien Erzherzog-Karl-Straße a Wien Aspern Nord bola otvorená zmenou cestovného poriadku v decembri 2018. Elektrifikácia bola rozšírená do Marcheggu v decembri 2022; práce na zdvojkoľajnení a celá modernizácia boli ukončené do konca roka 2024. Úsek z Marcheggu do Devínskej Novej Vsi zostal jednokoľajný a neelektrifikovaný, na elektrifikáciu ŽSR vybrali zhotoviteľa až v roku 2024, pričom stavebné práce mali byť hotové do apríla 2025. Elektrifikácia slovenského úseku bola napokon ukončená 11. októbra 2025, kedy po ňom začali premávať prvé elektrické vlaky. Cestovný čas medzi Bratislavou a Viedňou sa vďaka tomu skrátil o 11 minút.

## Prevádzka
Linka S80 viedenskej S-Bahn premáva medzi Wien Hütteldorf a Wien Aspern Nord v polhodinových intervaloch. Niektoré spoje Regionalzug premávajú medzi Wien Hauptbahnhof a Marcheggom, zatiaľ čo vlaky Regional-Express premávajú medzi Wien Hauptbahnhof a Bratislava main.

## Galéria

Súbor:S-Bahn Aspern Nord c.jpg|Stanica  Wien Aspern Nord v októbri 2018
Súbor:Siebenbrunn-Leopoldsdorf-Bf-07.jpg|Stanica Siebenbrunn-Leopoldsdorf v októbri 2021
Súbor:Bahnhof Marchegg Gleisanlagen Alt.jpg|Stanica Marchegg v apríli 2006
Súbor:Bahnhof Marchegg Gleisanlagen Neu 1.jpg|Stanica Marchegg v júli 2019
Súbor:Marchbruecke Marchegg 2023 001.jpg|Most ponad rieku Moravu


## Referencie

## Zdroj

Kategória:Železničné trate v Rakúsku
Kategória:Železničné trate na Slovensku
Kategória:Doprava vo Viedni
Kategória:Doprava v Dolnom Rakúsku
Kategória:Doprava v Bratislave
Veronika metlinatá

**Veronika metlinatá** alebo **veronikovec metlinatý** () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité (*Plantaginaceae*). Je to trváca bylina s horizontálnymi podzemnými poplazmi. Jej prirodzený areál sa rozprestiera od strednej Európy cez Ukrajina, európske Rusko, po západnú Sibír, severozápadnú Čínu a Mongolsko.

Informácia o začlenení bývalého rodu veronikovec (*Pseudolysimachion*) do širšieho rodu *Veronica* je v článku veronika (rod).

## Opis
Veronika metlinatá je trváca bylina s článkovitým podzemkom a horizontálnymi podzemnými poplazmi, vysoká 30 až 100 cm. Byľ je priama až krátko vystúpavá, oblá, v hornej časti rozkonárená, zriedkavo aj jednoduchá, od bázy je chlpatá.

Listy sú protistojné alebo po 3 až 4 v praslenoch, sú krátkostopkaté až sediace. Čepele sú nedelené, podlhovasté až podlhovasto vajcovité, na báze klinovité, na okraji zvyčajne jeden až dvakrát pílkovité, na vrchole končisté, na líci aj rube chlpaté. Podporné listene pod súkvetím sú malé, v súkvetí sú široko kopijovité.

Kvety sú usporiadané v štíhlych strapcoch, ktoré sú buď vrcholové alebo vyrastajú v pazuchách horných listov. Štvorpočetná koruna je najčastejšie modrofialová, kvetná rúrka je dlhá a v ústi brvitá. Horný kvetný lupienok je najširší (často širší ako dlhý), spodný je najužší. Semenník je široko vajcovitý, holý, čnelka je niťovitá, sýto modrofialová, dlhá do 5 mm. Dve tyčinky sú modrofialové, s nitkami dlhými 4 až 5 mm. Kvetné stopky sú dlhšie ako čiarkovité listene. Štyri diely kalicha sú podlhovasto kopijovité až podlhovasto vajcovité, na vrchole tupé, dolné dva diely sú zvyčajne trocha dlhšie a sú krátko žliazkaté.  

Široko vajcovité až guľovité tobolky sú zboku mierne sploštené, na vrchole plytko vykrojené, s priemerom do 3 mm, dlhšie ako kalich. Semená sú drobné, svetlohnedé.

Kvitne od júna do augusta.

## Rozšírenie a výskyt
Prirodzený areál veroniky metlinatej sa rozprestiera od strednej Európy cez Ukrajina, Bielorusko, európske Rusko, severný Kaukaz, Kazachstan, Tadžikistan, Kirgizsko, po západnú Sibír, severozápadnú Čínu a Mongolsko. Zavlečená je vo Vermonte, v Spojených Štátoch. Na Slovensku sú o jej výskyte doložené iba historické záznamy z lokalít pri juhovýchodnom okraji Malých Karpát – Modra, Svätý Jur, takže sa na Slovensku považuje za vyhynutý druh.

Veronika metlinatá obsadzuje stanovištia vo svetlých lesoch a krovinatých stráňach od nížinného po pahorkatinový stupeň. Vyhovujú jej suché, hlbšie, na vápnik bohaté pôdy. 

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
metlinatá
Kategória:Vyhynuté druhy
Kategória:Rastliny s modrými kvetmi
Kategória:Rastliny s fialovými kvetmi
Sivá skala (vrch v Busove)

**Sivá skala** () je vrch v Busove, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Petrová, približne  severozápadne od Bardejova. 

## Poloha
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria Busov. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Cigeľka a Petrová. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Petrová, východne ležiaca Cigeľka a západne obec Frička. Severovýchodná časť hrebeňa je súčasťou prírodnej rezervácie Pralesy Slovenska.

## Opis
Sivá skala leží v severozápadnej časti pohoria, v rázsoche vedúcej juhovýchodne z Lackovej () cez Priehybu (). Západne sa nachádza Dzielec () a Polianka (), južne Kocúrinec (), Javor (), Krivá hora (), Tisovec () a Lazy (), východne Pivnica (), Busov (), Pálenica (), Hrb (), Staviská () a Javor () a severne Cígeľka (), Ostry wierch (), Lacková () a Priehyba (). Oblasť patrí do povodia Tople, kde vodu z juhozápadných svahov odvádza rieka Kamenec a zo severovýchodných jej prítok Priehybský potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 

### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Busova, no tiež Slanské vrchy, Čergov, Ľubovniansku vrchovinu a Tatry.

## Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom z obcí Cigeľka alebo Petrová.

## Referencie

## Pozri aj
* Busov (pohorie)
* Zoznam vrcholov v Busove

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Busove
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Bardejov
Kategória:Cigeľka (obec)
Kategória:Petrová
Horná Dolná

**Horná Dolná** () je fiktívny názov obce (dediny), ktorý zvyčajne buď neutrálne zastupuje akýkoľvek názov obce, alebo má konotáciu vo význame malá, bezvýznamná obec či zapadákov. Je utvorený spojením dvoch prídavných mien, ktoré sa samostatne vyskytujú v mnohých, zvyčajne vidieckych, názvoch obcí a miest. Skutočná obec alebo dedina s takýmto názvom neexistuje.

## Príklady použitia
* Obec Horná Mičiná použila názov Horná Dolná v ukážkovom texte na svojej webovej stránke ako príklad ich poskytovania informácií o cestovnom ruchu.
* Ministerstvo dopravy Českej republiky v reakcii na odvolanie Riaditeľstva ciest a diaľnic (ŘSD) proti zamietnutiu dokumentácie týkajúcej sa výstavby cestného tunela prehlásilo, že ŘSD ako jeden z najväčších štátnych investorov s odborným aparátom nie je nejaká *„babka z Hornej Dolnej“*, ktorú treba vzhľadom na zložitosť konania dlho a podrobne poučovať.
* Ústav územného rozvoja, ktorý spadá pod Ministerstvo regionálneho rozvoja Českej republiky, vo vzoroch vyplnenia formulárov v rámci územného rozhodovania a v ďalších príkladoch uvádza ako názov obce aj katastrálneho územia Hornídolní s fiktívnym PSČ 444 00.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Fiktívne mestá
Sófilos (maliar)

[náhľad|Atický čiernofigúrový [dinos, zobrazuje bohov prichádzajúcich do Péleovho paláca osláviť jeho svadbu s Thetis, postavy sú popísané menami, maliar: Sófilos (podpísaný medzi stĺpmi vpravo: ΣΟΦΙΦΟΣ ΜΕΓΡΑΦΣΣΝ, „Sófilos ma namaľoval“), cca 580-570 pred Kr., Britské múzeum, Londýn.]]
**Sófilos** () bol grécky maliar čiernofigúrových váz, činný na začiatku 6. stor. pred Kr. v Atike.
 
Sófilos, pochádzajúci zrejme z východného Grécka, bol prvým známym maliarom čiernofigúrových váz, ktorý sa podpísal na niekoľko svojich diel. Pripisuje sa mu 37 váz (kratéry, dinoi, louterií, amfor alebo pinakes i s fragmentami).
 
Sófilova raná čiernofigúrová technika zdobenia váz je špecifická. Hojne používal červenú, a to nielen na hlavy a krky mužských postáv, ale aj nápisy, ktoré sú inak zvyčajne čierne. Okrem toho červenú použil aj na kreslenie obrysov. Načrtnuté formy vyplnené bielou farbou nanášal priamo na hlinený podklad a nie štandardne na čiernu. Možno by sa to mohlo považovať za prvé použitie bielej farby ako podkladu v maliarstve atických váz (vázová maľba na bielom podklade). Maliarove rozmanité koloristické efekty, vyznačujúce sa idiosynkratickým použitím červeného obrysu a bielej, sa dlho spájali s vplyvom korintského umenia. Sófilos celkom určite poznal čiernofigúrové korintské vázy, ktoré sa vo veľkom vyvážali a možno aj nástenné maľby z korintských chrámov alebo verejných budov (zo stien alebo z malieb na veľkých vybielených drevených panelov zavesených na stene). Umeleckí historici dokonca uvažovali aj korintskom pôvode tohto majstra. V každom prípade sa Sófilos určite vyučil a pracoval v Aténach, vtedy poprednom gréckom umeleckom centre.
 
Sófilos v čiernofigúrovom maliarstve váz významne prispel k zvýšeniu významu figurálnych výjavov. Jeho najpozoruhodnejším dochovaným dielom je čiernofigúrový dinos vystavený v Britskom múzeu v Londýne. Skoršie grécke vázy boli zdobené najmä rastlinnými motívmi, zvyčajne lotosovými kvetmi alebo palmetami a tiež zvieratami a obludami. Sófilos ich použil na spodnú časť nádoby a na stojan, ale hlavný horný priestor nádoby vyhradil pre figurálnu scénu zobrazujúcu svadobný sprievod kráľa Pélea a morskej nymfy Thetis. Ich manželstvo, zväzok medzi smrteľníkom a nesmrteľnou, zohralo kľúčovú úlohu v trójskom cykle legiend, obľúbenom námete maliarov váz. Ich syn Achilles bol najväčším hrdinom trójskej vojny a jeho mentora, múdreho kentaura Cheiróna, stvárnil Sófilos medzi svadobnými hosťami. Ďalšími hosťami sú grécki bohovia, ktorí prichádzajú na vozoch alebo pešo (bielou rozlišuje farbu tiel bohýň, ktoré prišli na svadbu, dámy či bohyne sa predsa vyhli opáleniu spojenému s prácou na poli pod žiarou slnka). Thetis nie je vidieť, predpokladá sa, že je v budove s Péleom.
 
## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Maliari starovekého Grécka
Majstrovstvá Slovenska jednotlivcov žien v petangu

**Majstrovstvá Slovenskej republiky jednotlivkýň žien v petangu** sú organizované od roku 2015. Víťazi MSR získavajú prednostné právo na reprezentáciu Slovenska na ME a MS v petangu v danom roku. MSR sa môže zúčastniť ktorákoľvek licencovaná hráčka Slovenskej federácie pétanque, ktorá spĺňa všetky dané podmienky. Každá hráčka môže pri hre používať iba gule licencované FIPJP.

## Základné pravidlá
Medzi najdôležitejšie pravidlá, ktoré odlišujú MSR od bežných turnajov organizovaných pod záštitou SFP sú:

* Hráčky môžu na turnaji k hre používať iba gule schválené Medzinárodnou federáciou pétanque a Provensálskej hry (FIPJP)
* Štvrťfinále, semifinále a finále sa musia hrať na ihriskách s minimálnou veľkosťou 4x15 m narozdiel od 3x12 m a hrá sa bez časového limitu

## História

## Referencie


## Externé odkazy
* Oficiálna stránka SFP
* Portál SFP

Kategória:Majstrovstvá Slovenska v pétanque
Müstair

**Müstair** (nem. zastarano *Münster*) je bývalá samostatná dedina v okrese Engiadina Bassa/Val Müstair švajčiarskeho kantónu Graubünden. Nachádza sa v rovnomennom údolí, asi 45 kilometrov severovýchodne od obce St. Moritz v nadmorskej výške 1 273 metrov. Má približne 750 obyvateľov.

K 1. januáru 2009 sa na základe výsledku referenda Müstair zlúčil s dalšími okolitými obcami (napr. Santa Maria Val Müstair, Tschierv, Valchava) do novej obce Val Müstair.

## Dejiny
História dediny siaha až do raného stredoveku. Prvá zmienka, *monasterium Tuberis*, pochádza z 9. storočia. V roku 1367 sa dedina pripojila ku Gotteshausbundu. V roku 1499 bol Müstair spustošený rakúskymi vojakmi. Po predaji biskupom z Churu patril Müstair v rokoch 1728 – 1762 Rakúskemu arcivojvodstvu. Medzi rokmi 1854 – 2008 bol Müstair samostatnou dedinou.

Až do roku 1943, keď bolo v kantóne Graubünden v súvislosti s uznaním rétorománčiny ako národného jazyka premenovaných niekoľko dedín, znel oficiálny názov *Münster (GR)*.

Východne od obce sa nachádza zrúcanina hradu Balcun At.

## Zaujímavosti
[náhľad|[Benediktínsky kláštor svätého Jána]]
V katastri dediny na nachádza vrchol Piz Chavalatsch, ktorý je najvýchodnejším bodom Švajčiarska.

Müstair je známy najmä svojím Benediktínskym kláštorom svätého Jána, založeným už v 8. storočí a od roku 1983 zapísaným do zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Obce v kantóne Graubünden
Železničná stanica Beluša

**Železničná zastávka Beluša** leží na dvojkoľajnej elektrifikovanej trati ŽSR č. 120 Bratislava – Žilina. Zastávka sa nachádza v obci Beluša v okrese Púchov. Staničná budova sa nachádza na ľavej strane v smere do Bratislavy. Železnica tu bola postavená v rokoch 18781883, v roku 1883 bola vybudovaná aj stanica a byty pre železničiarov.

## Referencie

Kategória:Doprava v okrese Púchov
Kategória:Železničné trate na Slovensku
Teplá (prítok Babindolského potoka)

**Teplá** je potok v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina a v jej geomorfologickom podcelku Žitavská pahorkatina v Nitrianskom regióne v Nitrianskom kraji v okrese Nitra. Je pravostranným prítokom Babindolského potoka v povodí Hosťovského potoka. Má dĺžku .

## Prameň
Pramení v južnej časti územia obce Babindol v  v poľnohospodárskom extraviláne na juhovýchodnom okraji samoty Starý majer pri lese Starý háj v okrese Nitra v Nitrianskom kraji. 

## Opis toku
Od prameňa tečie juhovýchodojužným smerom cez poľnohospodársky extravilán v obci Babindol, ľavým brehom obmýva pole Dlhé pole a pravým brehom pole Pustatina, v  opúšťa územie obce Babindol a vteká na územie obce Klasov v okrese Nitra v Nitrianskom kraji. V  podteká cestu Nitra – Vráble, postupne mení smer na juhovýchod, ľavým brehom obmýva pole Hate a pravým brehom pole Pod letiskom. Pravým brehom obmýva pole a vinicu Pod hájom, mení smer na východ, v  druhý krát podteká cestu Nitra – Vráble. V  priberá Klasovský potok ako svoj ľavostranný prítok, na dolnom okraji intravilánu Klasova v  ústi do Babindolského potoka ako jeho pravostranný prítok. Pramení a preteká na území obce Babindol a ďalej tečie a ústi na území obce Klasov v okrese Nitra v Nitrianskom kraji. Má jeden prítok: Klasovský potok. 

## Pôvod názvu
Motivantom pomenovania vodného toku bola vlastnosť potoka vyjadrená v slove *teplý* vo význame *spôsobujúci pocit tepla, nie studený, s vyššou teplotou ako bežné potoky na okolí*. Porovnaj názvy vodných tokov Teplá, Teplica, Teplý potok, Tepličný potok. Slovo *teplá (voda)* bolo bez ďalšej úpravy ponechané na individualizáciu vodného toku v podobe jednočlenného hydronyma ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Teplá bolo štandardizované v roku 1978. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Teplá nie je jedinečným názvom (január 2024). 

## Referencie

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Podunajskej pahorkatine
Kategória:Vodné toky v okrese Nitra
Kategória:Babindol
Kategória:Klasov
Veronika laločnatá

**Veronika laločnatá** () je jednoročná bylina z čeľade skorocelovité (*Plantaginaceae*). Jej prirodzeným areálom je Európa.

## Opis
Veronika laločnatá je jednoročná bylina, dlhá 5 až 40 cm. Byľ je vystúpavá, na báze rozkonárená, oblá a dlho chlpatá. Je podobná veronike brečtanolistej, s ktorou sa môže mylne zamieňať.

Listy sú široko vajcovité, v strednej časti byle stopkaté, najčastejšie päť laločné (zriedka sedem laločné). Stredný lalok je dlhší ako širší, je tupý až zaokrúhlený, často nezreteľné prevyšuje bočné laloky. Listové čepele sú svetlozelené, matné, tenké, mäkké a na oboch stranách roztrúsene chlpaté.

Jednotlivé dlhostopkaté kvety vyrastajú v pazuchách listeňov. Štvorpočetná koruna s priemerom 4 až 6 mm je bledofialová, tmavofialovo žilkovaná. Obsahuje dve tyčinky, so svetlofialovými peľnicami a jednu čnelku, dlhú do 0,7 mm. Štyri kališné diely sú srdcovité, väčšinou len na báze riedko chlpaté a na okraji brvité. Kvetné stopky sú približne také dlhé ako listene a štyri až sedemkrát dlhšie ako kalich. Sú odstávajúco chlpaté, zriedkavo holé.

Tobolky obsahujú zvyčajne štyri, takmer guľovité semená, ktoré sú červenohnedé, slabo rebrovité a trocha lesklé.

## Rozšírenie
Veronika laločnatá sa prirodzene vyskytuje v Európe od Francúzska po Poľsko, ďalej v severnej časti Balkánskeho polostrova a vo Fínsku. Zavlečená je vo Veľkej Británii a v Spojených Štátoch (Alabama, Kentucky, Maryland, Missouri, Ohio, Utah, Virgínia). Jej rozšírenie na Slovensku nie je dokonale zmapované.

## Ekológia
Veronika laločnatá sa najčastejšie vyskytuje na mierne zatienených stanovištiach od pahorkatín po podhorský stupeň. Rastie v
lužných a vlhkých listnatých lesoch, v krovinách, záhradách, na poliach a na ruderálnych miestach. Obľubuje čerstvé, vlhké a výživné pôdy. Kvitne od marca do mája, je to samoopelivý druh a jej semená roznášajú mravce.

## Referencie

## Iné projekty
 

Kategória:Najmenej ohrozené druhy
Kategória:Flóra na Slovensku
laločnatá
Kategória:Rastliny s fialovými kvetmi
Hradištsko-opatovické letopisy

**Hradištsko-opatovické letopisy** () sú anály udalostí za roky 9841145, ktoré vznikli v benediktínskom kláštore v Hradišti pri Olomouci koncom prvej polovice 12. storočia. Po odchode benediktínov z hradištského kláštora, ktorý prevzali premonštráti, ich pokračovaním boli *Annales Opatovicenses* z rokov 11461163 od opatovického benediktínskeho mnícha.

Hradištské anály vychádzajú z diela nemeckého kronikára Ekkeharta, z Kosmovej kroniky a z diel Kosmových pokračovateľov. Hlavnou líniou análov sú udalosti spojené s oboma kláštormi, písané často subjektívnou formou s prídychom moravského vlastenectva. Ako prvé v českom dejepisectve prinášajú správu o pôsobení Cyrila a Metoda. Zachovaný je len nedokonalý opis z 12. storočia v Dvornej knižnici vo Viedni.

### Vydania latinského originálu
Anály vyšli v diele B. Pitera *Thesaurus* v Brne 1762, v rámci *Monumenta historica Boemiae III* G. Dobnera v roku 1774, v *Monumenta Germaniae historica ... Scriptores XVII* A. Wattenbacha (s. 643653) a vo *[[Fontes Rerum Bohemicarum]] II* (1875, s. 386400).

## Veľká Morava a Uhorsko
Anály obsahujú viacero záznamov týkajúcich sa Veľkej Moravy a Uhorska:

## Poznámky


## Referencie

## Literatúra
* 
* 
* 
* 

## Externé odkazy
* plný latinský text análov

## Zdroj

Kategória:Knihy z 12. storočia
Kategória:Letopisy
Kategória:Stredoveké rukopisy
Teplička (prítok Čierneho Váhu)

**Teplička** je potok v geomorfologickom celku Nízke Tatry a v ich geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry v regióne Liptov v Prešovskom kraji v okrese Poprad. Je ľavostranným prítokom Čierneho Váhu v povodí Váhu. Má dĺžku .

## Prameň
Pramení v centrálnej časti územia obce Liptovská Teplička v  v lesnom extraviláne na úpätí juhozápadného svahu vrchu Grúň s  a severne od lesa Uhliarová v okrese Poprad v Prešovskom kraji. 

## Opis toku
Od prameňa tečie severným smerom cez lesný extravilán v obci Liptovská Teplička, ľavým brehom obmýva úpätie lúky Pracháreň, tečie cez zmiešaný lesný a poľnohospodársky extravilán, pravým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Grúň s  Mení smer na východ, ľavým brehom obmýva les Kykula, v  vteká do intravilánu Liptovskej Tepličky, v  priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci z lesa Pod Zálomom, v  podteká cestu zo Šuňavy do Liptovskej Tepličky, na severnom okraji intravilánu priamo na obecnej hranici s Vikartovcami v  ústi do Čierneho Váhu ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Liptovská Teplička v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Nemá dôležitejší prítok. 

## Pôvod názvu
Motivantom pomenovania vodného toku bola vlastnosť potoka vyjadrená v slove *teplica* vo význame *prameň, potok s vodou spôsobujúcou pocit tepla, s vodou s vyššou teplotou ako bežné potoky na okolí*, ktoré bolo rozšírené formantom zdrobneniny do podoby *teplička*. Porovnaj aj názvy vodných tokov Teplá, Teplica, Teplička, Teplý potok, Tepličný potok. Slovo *teplička* bolo bez ďalšej úpravy prenesené na pomenovanie sídla, neskôr obce, ktoré bolo v roku 1927 rozšírené do podoby *Liptovská Teplička*. Slovo *teplička* bolo ponechané na individualizáciu vodného toku v podobe jednočlenného hydronyma ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Teplička bolo štandardizované v roku 1988. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Teplička nie je jedinečným názvom (január 2024). 

## Referencie

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Kráľovohoľských Tatrách
Kategória:Vodné toky v okrese Poprad
Kategória:Liptovská Teplička
Majstrovstvá Slovenska v petangu v kategórii presná streľba

**Majstrovstvá Slovenskej republiky v petangu v kategórii presná streľba** (*Tir de precision*) sú organizované od roku 2004. MSR sa môže zúčastniť ktorýkoľvek licencovaný hráč Slovenskej federácie pétanque, ktorý spĺňa všetky dané podmienky. Každý hráč môže pri hre používať iba gule licencované FIPJP.

## Základné pravidlá
Medzi najdôležitejšie pravidlá, ktoré odlišujú MSR od bežných turnajov organizovaných pod záštitou SFP sú:

* Hráči môžu na turnaji k hre používať iba gule schválené Medzinárodnou federáciou pétanque a Provensálskej hry (FIPJP)

## História
Od roku 2023 sa majstrovstvá Slovenska v petangu v kategórii presná streľba rozdelili na zvlášť mužov a zvlášť ženy.

Boli 2 tretie miesta

## Referencie


## Externé odkazy
* Oficiálna stránka SFP
* Portál SFP
* Pravidlá pétanqu

Kategória:Majstrovstvá Slovenska v pétanque
Passages d'outremer

***Passages d'outremer*** je kronika križiackych výprav, ktorú v strednej francúzštine napísal Sébastien Mamerot v rokoch 14731474. Voľne čerpá z legendárneho materiálu a pokrýva vojny medzi katolíkmi a moslimami od čias Karola Veľkého až do roku 1462.476-478

Mamerot bol kaplánom Louisa de Laval-Châtillon, guvernéra Janova, ktorý dal vytvoriť *Passages*.19 Je rozdelená do 88 kapitol a pokrýva 272 folií v rukopise. Jej úplný názov je ***Passages fais oultre mer par les François contre les Turcqs et autres Sarrazins et Mores oultre marins*** („Cesty uskutočnené v zámorí Frankami proti Turkom a iným zámorským Saracénom a Maurom“).476-478

*Passages d'outremer* je zachovaná v troch rukopisoch z 15. storočia, všetky dnes v Bibliothèque nationale de France (BnF), čísla fr. 5594, fr. 2626 a fr. 4769. Čiastočné vydanie vytlačil v Paríži Michel Le Noir v roku 1518 pod názvom *Les passaiges d'Oultremer faitz par les Françoys*.476-478 Rukopis BnF fr. 5594 je majstrovské dielo iluminácie rukopisu od Jeana Colombeho, ktoré obsahuje 66 celostranových iluminácii. Dokončená bola po roku 1488, pretože obsahuje kópiu listu osmanského sultána Bajazida II. francúzskemu kráľovi Karolovi VIII. z tohto roku.12

## Edície

* 

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Kroniky 15. storočia
Kategória:Literatúra vo francúzskom jazyku
Kategória:Križiaci (dejiny)
Kategória:Kroniky
Kategória:Križiacke výpravy
Štefan Lekapenos

**Štefan Lekapenos** (grécky: Στέφανος Λεκαπηνός, preklad: Stéphanos Lekapenós; † 18. apríl 963) bol druhý syn byzantského cisára Romana I. Lekapena (vládol 920944) a spoluvládca v rokoch 924945. Spolu so svojím mladším bratom Konštantínom zosadil v decembri 944 z trónu svojho otca Romana I., ale o niekoľko týždňov neskôr ho zvrhol a poslal do vyhnanstva legitímny cisár Konštantín VII. (vládol 913959). Štefan dožil svoj život vo vyhnanstve na ostrove Lesbos, kde zomrel na Veľkú noc roku 963.

## Životopis
### Rodina
Štefan bol druhým synom Romana I. a jeho manželky Teodory. Jeho staršími súrodencami boli Krištof (spoluvládca od roku 921 do svojej smrti v roku 931) a jeho sestry Helena, ktorá sa vydala za Konštantína VII. Porfyrogenneta (r. 913959), a Agáta, ktorá sa vydala za Romana Argyrosa. Jeho mladšími bratmi boli Konštantín (spolucisár v rokoch 924945) a Teofylakt (konštantínopolský patriarcha v rokoch 933956). Pravdepodobne mal aj najmenej dve nemenované mladšie sestry, ktoré sú známe len vďaka ich sobášom s *magistrami* Romanosom Moselem a Romanosom Saronitom.

## Zdroj

Kategória:Narodenia v 10. storočí
Kategória:Úmrtia v 963
Kategória:Macedónska dynastia
Kategória:Byzantskí cisári
Kyselina cysteínsulfínová

**Kyselina cysteínsulfínová** je organická zlúčenina, ktorá vzniká v metabolizme cysteínu. Je to vzácny príklad aminokyseliny so sulfínovou funkčnou skupinou. Konjugovanou zásadou kyseliny cysteínsulfínovej je **cysteínsulfinát**.

## Vlastnosti
Kyselina cysteínsulfínová je biela kryštalická látka rozpustná vo vode. Podobne ako mnohé prírodné aminokyseliny, kyselina cysteínsulfínová je chirálna a v prírode sa vyskytuje len v podobe <small>L</small>-enantioméru.

Pri neutrálnom pH existuje v podobe amfiónu. pKa sulfínovej kyseliny je približne 2.

Nepatrí medzi kódované aminokyseliny, ale v bielkovinách môže vznikať posttranslačnými modifikáciami.

## Metabolizmus
### Biosyntéza
Cysteínsulfinát vzniká oxidáciou z cysteínu pomocou molekulárneho kyslíka pôsobením cysteíndioxygenázy:

: cysteín + O2 → cysteínsulfinát

### Ďalšie premeny
Cysteínsulfinát sa následne transaminuje za vzniku β-sulfinylpyruvátu pôsobením aminotransferázy. Aminoskupina sa prenáša na 2-oxoglutarát za vzniku glutamátu:

: cysteínsulfinát + 2-oxoglutarát → β-sulfinylpyruvátu + glutamát
β-sulfinylpyruvátu sa potom spontánne rozkladá na pyruvát a hydrogensiričitan. Hydrogénsiričitan sa oxiduje na hydrogensíran, ktorý sa účastní syntézy APS a PAPS.

Alternatívnou cestou je premena pôsobením sulfinoalaníndekarboxylázy, ktorá cysteínsulfinát dekarboxyluje za vzniku hypotaurínu:

: cysteínsulfinát → hypotaurín + CO2

Z hypotaurínu následne oxidáciou vzniká taurín.

## Význam
Cysteínsulfinát má regulačný potenciál a je spájaný s niektorými chorobami spojenými s tvorbou reaktívnych foriem kyslíka (ROS), vrátane rakoviny.

Cysteínsulfinát sa nachádza v aktívnom mieste niektorých nitrilhydratáz.

Peptidy, ktoré obsahujú cysteínsulfinát, sú substrátmi pre reduktázy kyseliny cysteínsulfínovej.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Aminokyseliny
Kategória:Sulfínové kyseliny
Malý Kľak

**Malý Kľak** () je vrch v južnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Fačkov, približne  južne od Rajca.

## Poloha
Nachádza sa na južnom okraji Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kľak. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a na katastrálnom území obce Fačkov. Najbližším sídlom je severozápadne situovaný Fačkov, severne sa nachádza Rajecká Lesná, východne Vrícko, južne Kľačno a juhozápadne Čičmany.
 
## Opis
Malý Kľak leží v rázsoche, vybiehajúcej z Kľaku () západným smerom na Košiarku (). Severne sa nachádza Grúň (), Kýčera (), Srniak () a Bukovina (), západne Šibeničná (), Košiarka (), Sádocký vrch (), Úplaz () a Čelo (), južne Homôľka (), Reváň () a Bukovec () a východne sedlom oddelený Kľak (), Partizán () a Ostrá skala (). Južne sa zvažujúce svahy odvodňuje potok Ráztoka, severné Suchý potok, oba smerujúce do Rajčanky v povodí Váhu.

## Výhľady
Vrchol pokrýva malá horská lúka, obkolesená lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Pri vhodných podmienkach je tak vidieť okolité vrcholy Malej Fatry a susedné Strážovské vrchy.

## Prístup
* po  zelenej turistickej značke:
** od západu z Čičmianskeho rázcestia na ceste I/64
** od východu z Vrícka popri Kľackom vodopáde, cez Kľak a sedlo Malého Kľaku
* po  modrej značke cez sedlo Malého Kľaku:
** od severozápadu z obce Fačkov
** od východu z Kľaku cez rázc. Pod Kľakom

## Referencie

## Pozri aj
* Lúčanská Fatra
* Zoznam vrcholov v Malej Fatre

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Lúčanskej Fatre
Kategória:Vrchy v Malej Fatre
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Žilina
Kategória:Fačkov
Východné Anglicko (kráľovstvo)

**Východné Anglicko** (, tj. **Kráľovstvo Východných Anglov**, ) bolo jedným z rane stredovekých siedmich anglosaských kráľovstiev. Bolo pomenované po vlasti Anglov v oblasti severného Nemecka a zahŕňalo Norfolk a Suffolk. Po svadbe východoanglického princa Etheldreda sa stal súčasťou kráľovstva aj Isle of Ely. Po tomto kráľovstve je pomenovaný región Východné Anglicko.

Kráľovstvo bolo založené asi v roku 520 spojením južnej a severnej časti oblasti obývanej Anglami v predchádzajúcom storočí. Na krátku dobu, po víťazstve v roku 616 nad Northumbriou, sa stalo Východné Anglicko najmocnejším kráľovstvom Anglicka a jeho kráľ sa stal zvrchovaným pánom Anglosasov. V nasledujúcich štyridsiatich rokoch bola dvakrát porazená Merciou a to viedlo k jej oslabeniu až do roku 794, keď dal panovník Mercie Offa zabiť ich kráľa Ethelberhta a ovládol Východné Anglicko sám.

[náhľad|upright=0.7|vľavo|Británia okolo roku [800]]
Nezávislosť kráľovstva bola obnovená úspešnou vzburou proti Mercii v rokoch 825 až 827. V novembri 870 Dáni zabili kráľa Edmunda a ovládli kráľovstvo. Sasi obnovili vládu nad Východným Anglickom v roku 920, ale znovu ju stratili v rokoch 1015 až 1017, keď bola dobytá Knutom Veľkým.

## Zdroj

Kategória:Dejiny Anglicka
Kategória:Dejiny anglosaského Anglicka
Kategória:Zaniknuté kráľovstvá
Kategória:Zaniknuté štáty Európy
Levon Aronjan

**Levon Grigori Aronjan** (; * 6. október 1982, Jerevan) je arménsko-americký šachový veľmajster. Šachový talent získal titul veľmajstra v roku 2000, keď mal 17 rokov. Je bývalým majstrom sveta v rapid šachu a bleskovom šachu a v marci 2014 obsadil 2. miesto vo svetovom šachovom rebríčku FIDE s ratingom 2830, čím sa stal štvrtým najvyššie hodnoteným hráčom v histórii.

Aronjan vyhral Svetový pohár FIDE v rokoch 2005 a 2017. Priviedol arménsky národný tím k zlatým medailám na šachových olympiádach v rokoch 2006 (Turín), 2008 (Drážďany) a 2012 (Istanbul) a na Majstrovstvách sveta v šachu družstiev v Ning-po 2011. Vyhral FIDE Grand Prix 20082010, čím sa kvalifikoval na Turnaj kandidátov na Majstrovstvá sveta v šachu 2012. Bol tiež majstrom sveta v Chess960 v rokoch 2006 a 2007, v rapid šachu v roku 2009 a v bleskovom šachu v roku 2010.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Arménski šachisti
Kategória:Nemeckí šachisti
Kategória:Šachisti USA
Kategória:Šachoví veľmajstri
Kategória:Šachisti židovského pôvodu
Kategória:Osobnosti USA arménskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti z Jerevanu
Lacková (vrch v Busove)

**Lacková** (; ) je vrch v Busove, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Frička, približne  severozápadne od Bardejova. 

## Poloha
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria Busov, na slovensko-poľskej hranici. Vrch leží na rozhraní Prešovskéhoo kraja a Malopoľského vojvodstva, okresu Bardejov a Powiatu gorlického a zasahuje na katastrálne územia obcí Cigeľka, Petrová a Uście Gorlickie. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situovaná Frička, južne leží Petrová, juhovýchodne Cigeľka, východne Wysowa-Zdrój a severozápadne osada Izby.

## Opis
Lacková leží na severozápadnom okraji pohoria, v hraničnom hrebeni nad sedlom Beskyd. Východne sa nachádza Ostry wierch (), Javorina (), Karkuláž (), Cígeľka (), Javor (), Staviská (), Hrb () a Pálenica (), južne Busov (), Sivá skala (), Priehyba (), Javor () a Kocúrinec (), západne Wysokie Bereście (), Polianka (), Dzielec () a Trochanka () a severne Wierch (), Stožek () a Biala skala (). Juhozápadné svahy odvodňuje potok Bystrička, juhovýchodné Priehybský potok, oba smerujúce do riečky Kamenec v povodí Tople, voda zo severnej časti hrebeňa odteká riečkou Biala do Dunajca. Vrcholom vedie značená turistická Východokarpatská magistrála. 

### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však vidieť okolité vrcholy Busova, no tiež Ľubovniansku vrchovinu, Tatry, Levočské vrchy, Čergov, Slanské vrchy, Ondavskú vrchovinu a okolité vrchy v Poľsku.

## Prístup
* po  červeno značenej Východokarpatskej magistrále:
** od západu z vrchu Dzielec cez sedlo Beskyd
** od východu zo sedla Cígeľka

## Referencie

## Pozri aj
* Busov (pohorie)
* Zoznam vrcholov v Busove

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Busove
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Bardejov
Kategória:Cigeľka (obec)
Kategória:Petrová
Kategória:Vrchy v Malopoľskom vojvodstve
Jannik Sinner

**Jannik Sinner** (* 16. august 2001, San Candido, Taliansko) je taliansky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 19 turnajov ATP v dvojhre a jeden turnaj vo štvorhre. 28. januára 2024 triumfoval v mužskej dvojhre na Australian Open a získal prvý grandslamový titul v kariére. Vo finále zvíťazil nad Rusom Daniilom Medvedevom. 10. júna 2024 sa dostal na 1. miesto medzinárodného rebríčka ATP vo dvojhre.

## Životopis
Narodil sa do nemecky hovoriacej rodiny v meste San Candido v Južnom Tirolsku na severe Talianska pri hranici s Rakúskom. Vyrastal v meste Sesto v Dolomitoch, východných Alpách, kde jeho rodičia pracovali ako kuchár a čašníčka v lyžiarskej chate. Má brata Marca. 

Ako trojročný začal lyžovať a hrať tenis. V siedmich rokoch prestal s tenisom a futbalom a sústredil sa na lyžovanie. V juniorskej vekovej kategórii patril k najlepším talianskym lyžiarom. Ako sedemročný sa stal majstrom Talianska v obrovskom slalome a v jedenástich rokoch sa stal vicemajstrom. 

V trinástich rokoch sa však definitívne rozhodol pre tenis, lebo chcel o víťazstvo súťažiť v individuálnom športe len proti jednému priamemu súperovi a mať väčšiu kontrolu nad výsledkom. V Alpách sa mohol venovať tenisu len dvakrát do týždňa a nehovoril taliansky. S podporou rodičov sa tak sám odsťahoval do mesta Bordighera v Ligúrii na pobreží Ligúrskeho mora a začal trénovať pod vedením kouča Riccarda Piattiho.

V rámci okruhu ITF debutoval ako šestnásťročný v januári 2018 na turnaji v Šarm aš-Šajchu, kde v druhom kole prehral s Francúzom Johanom Tatlotom.

## Finálové účasti na turnajoch ATP (19)

### Dvojhra - výhry (14)
} Daniil Medvedev
| 2, 2
|- bgcolor=""
| 10.
| 29. október 2023
| Viedeň, Rakúsko
| tvrdý
|  Daniil Medvedev
| 7, , 
|- bgcolor=""
| 11.
| 28. január 2024
| Australian Open, Austrália
| tvrdý
|  Daniil Medvedev
| , , , , 
|- bgcolor=""
| 12.
| 18. február 2024
| Rotterdam, Holandsko
| tvrdý
|  Alex de Minaur
| , 
|- bgcolor=""
| 13.
| 31. marec 2024
| Miami, USA
| tvrdý
|  Grigor Dimitrov
| , 
|- bgcolor=""
| 14.
| 23. jún 2024
| Halle, Nemecko
| tráva
|  Hubert Hurkacz
| 8, 2
|}

### Dvojhra - prehry (4)
} Daniil Medvedev
| , , 
|- bgcolor=""
| 3.
| 2. apríl 2023
| Miami, USA
| tvrdý
|  Daniil Medvedev
| , 
|- bgcolor=""
| 4.
| 19. november 2023
| Turín, Taliansko
| tvrdý
|  Novak Djoković
| , 
|}

### Štvorhra - výhry (1)

## Bilancia na grandslamových turnajoch

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy

* Jannik Sinner na stránkach ITF 
* Jannik Sinner na stránkach DAVIS CUP 

## Zdroj

Kategória:Talianski tenisti
Kategória:Víťazi Australian Open
Teplička (prítok Váhu, Žilina)

**Teplička** je potok v geomorfologickom celku Žilinská kotlina a v jej geomorfologickom podcelku Žilinská pahorkatina v regióne Horné Považie v Žilinskom kraji v okrese Žilina. Je pravostranným prítokom Váhu. Má dĺžku .

## Prameň
Pramení v centrálnej časti územia obce Teplička nad Váhom v  v intraviláne na západnom okraji poľa Medzicestie v okrese Žilina v Žilinskom kraji. 

## Opis toku
Od prameňa tečie severným smerom cez intravilán v obci Teplička nad Váhom, mení smer na severozápad a pokračuje celý svoj tok po priamych kanalizovaných úsekoch v intraviláne, mení smer na juhozápad, pri ulici Za kanálom mení smer na severozápad a pokračuje v susedstve s touto ulicou. V  podteká Železničnú ulicu a pokračuje v smere severozápad, mení smer na západ a pokračuje dlhým priamym úsekom, v  podteká ulicu Na Španicu. V  podteká cestu, na okraji katastrálneho územia obce Teplička nad Váhom v  ústi do mŕtveho ramena Váhu ako jeho pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Teplička nad Váhom v okrese Žilina v Žilinskom kraji. Nemá prítok. 

## Pôvod názvu
Motivantom pomenovania vodného toku bola vlastnosť potoka vyjadrená v slove *teplica* vo význame *prameň, potok s vodou spôsobujúcou pocit tepla, s vodou s vyššou teplotou ako bežné potoky na okolí*, ktoré bolo rozšírené formantom zdrobneniny do podoby *teplička*. Porovnaj aj názvy vodných tokov Teplá, Teplica, Teplička, Teplý potok, Tepličný potok. Slovo *teplička* bolo bez ďalšej úpravy prenesené na pomenovanie sídla, neskôr obce, ktoré bolo v roku 1927 rozšírené do podoby *Teplička nad Váhom*. Slovo *teplička* bolo ponechané na individualizáciu vodného toku v podobe jednočlenného hydronyma ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Teplička bolo štandardizované v roku 1976. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Teplička nie je jedinečným názvom (január 2024). 
## Referencie

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Žilinskej kotline
Kategória:Vodné toky v okrese Žilina
Kategória:Teplička nad Váhom