open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Silvano Maria Tomasi

Mons. **Silvano Maria [[kardinál]] Tomasi** C.S. (* 12. október 1940, Casoni di Mussolente, Talianske kráľovstvo) je taliansky rímskokatolícky kňaz, biskup, ktorý od 1. novembra 2020 pôsobí ako osobitný pápežský delegát pre Suverénny rád Maltézskych rytierov. Bol stálym pozorovateľom Svätej stolice pri OSN v Ženeve v rokoch 2003 až 2016. Predtým pôsobil v Rímskej kúrii, arcibiskupom sa stal v roku 1996, a v rokoch 1996 až 2003 zastupoval Svätú stolicu ako apoštolský nuncius v Afrike.

Pápež František ho 28. novembra 2020 povýšil do hodnosti kardinála.

## Životopis
Narodil sa 12. októbra 1940 v meste Casoni di Mussolente v Taliansku. 31. mája 1965 bol vysvätený za kňaza Kongregácie misionárov sv. Karola (Scalabrini). Získal titul Ph.D. v sociológii z Fordhamskej univerzity. V rokoch 1970 až 1974 bol odborným asistentom sociológie na City University of New York a New School for Social Research. Spoluzakladal Centrum pre štúdium migrácie, think tank so sídlom v New Yorku, a založil a redigoval časopis *International Migration Review*. V roku 1973 povedal pre New York Times, že chudobní talianski prisťahovalci v New Yorku nevyužívali vládne programy pomoci, pretože sa báli „poníženia“. Je tiež autorom knihy o historickom dedičstve talianskych farností v New Yorku. V rokoch 1983 až 1987 bol riaditeľom novovytvoreného Úradu pre pastoráciu migrantov a utečencov Konferencie katolíckych biskupov Spojených štátov amerických.

## Diplomatická kariéra
27. júna 1989 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za sekretára Pápežskej rady pre pastoráciu migrantov a kočujúcich národov. 27. júna 1996 bol vymenovaný za titulárneho arcibiskupa Cerciny a apoštolského nuncia v Eritrei a Etiópii. Biskupskú vysviacku prijal 17. augusta 1996 kardinálom Angelom Sodanom a 1. októbra bol menovaný za apoštolského delegáta v Džibutsku. Dňa 24. apríla 1999 bol prenesený na titulárnu stolicu Acelum. Jeho titul sa zmenil na apoštolského nuncia v Džibuti 23. decembra 2000.

Dňa 10. júna 2003 bol vymenovaný za stáleho pozorovateľa Svätej stolice pri OSN v Ženeve.

Odišiel z diplomatických služieb po oznámení menovania svojho nástupcu v Ženeve 13. februára 2016. Ponecháva si titul „apoštolský nuncius“. V druhej polovici roku 2016 riadil reorganizáciu niekoľkých úradov Rímskej kúrie do nového Dikastéria pre podporu integrálneho ľudského rozvoja.

## Kardinál
Dňa 25. októbra 2020 pápež František oznámil, že ho povýši do hodnosti kardinála na konzistóriu naplánovanom na 28. novembra 2020. Na tomto konzistóriu ho pápež František vymenoval za kardinála-diakona San Nicola in Carcere.

Dňa 1. novembra 2020 pápež František ho vymenoval za svojho osobitného delegáta pri Zvrchovanom vojenskom ráde Malty.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných pápežom Františkom

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Talianski rímskokatolícki biskupi
Kategória:Talianski rímskokatolícki arcibiskupi
Kategória:Talianski kardináli
Kategória:Vatikánski diplomati
Kategória:Apoštolskí nunciovia
Kategória:Osobnosti z Ríma
Minestrina

**Minestrina** alebo **pastina in brodo** (doslovne *cestovinky vo vývare*) je talianska polievka (*[[minestra]]*) z jednoduchej zeleninovej zápražky (*[[sofrito|soffritto]]*) a vývaru (*brodo*), do ktorej sa pridajú cestoviny malých rozmerov (*[[pastina]]*). V preklade do slovenčiny jej názov znie *polievka pre chorých*.

Ide o talianske comfort food, ktoré sa nazýva aj „talianska penicilínová polievka“ (). Stanley Tucci v pokračovaní svojej pamäti s názvom *Čo som zjedol za jeden rok (a súvisiace myšlienky)* spomína varenie pastiny, „toho talianskeho všelieku“, pre svojho syna.

## Príprava
Na prípravu minestriny sa používa vývar z mäsa, rýb alebo zeleniny, alebo niekedy sa pripravuje s kockami bujónu. Varenie cestovín, ktoré majú malú veľkosť, zvyčajne trvá len niekoľko minút. Bežne sa takto získaná polievka obohacuje strúhaným parmezánom a/alebo surovým olivovým olejom alebo dokonca s taveným syrom.

## Varianty
Niekedy namiesto malých cestovín možno polievku pripraviť z ryže alebo s inými výrobkami na báze obilnín, ako sú ovsené vločky alebo kuskus.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Polievky
Kategória:Talianska kuchyňa
Deväťsil Kablíkovej

**Deväťsil Kablíkovej** () je druh trvácej trsovitej byliny rodu deväťsil, z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Prirodzene je rozšírený v strednej a juhovýchodnej Európe.

Ignaz Friedrich Tausch ho pomenoval podľa Josefíny Kablíkovej, ktorá tento druh objavila v roku 1851 v okolí Špindlerovho Mlýna v Krkonošiach.

## Opis
Deväťsil Kablíkovej je trváca dvojdomá bylina s valcovitým podzemkom, s krátkymi výbežkami. Byľ je priama, dutá, výrazne rebrovitá, zelená, riedko pavučinato vlnatá, s krátkymi žliazkami, vysoká 10 až 50 cm, v čase zrelosti plodov až 70 cm.

Prízemné listy sú stopkaté, trojuholníkovito srdcovité, s priemerom do 50 cm. Listová stopka je valcovitá, spravidla plná, neskôr s drobnými dutinkami. Čepeľ je kožovitá, na báze široko vykrojená, na okraji dvojito zúbkatá, vzácne až laločnatá, na vrchole končistá, lesklá, zelená, na rube svetlejšia, na líci lysá, na rube plstnatá, neskôr lysavejúca. Byľové listy sú početné, šupinovité, sediace, čepeľ je mäkká, kopijovitá, dlhá do 5 cm.
   
Zložené súkvetia sú strapcovité, samčie s 5 až 22 úbormi, samičie s 18 až 33 úbormi. Samčie úbory sú obrátene kužeľovité a sú väčšie ako samičie úbory. Okrajové kvety samčích rastlín spravidla chýbajú, stredových býva až 60, samičie rastliny majú okrajové kvety v počte 80 až 100, stredové bývajú najviac tri. Kvety sú biele alebo bledožlté, všetky rúrkovité. Biela koruna je v spodnej časti rúrkovitá, v hornej lievikovitá. Blizna je dvojramenná. Zákrov je dvoj až trojradový, dlhý do 10 mm na samčích úboroch a do 7 mm na samičích úboroch. Zákrovné listene sú podlhovasté, bledozelené a slabo chlpaté.

Plodmi sú úzko valcovité, rebrovité, žltohnedé nažky, dlhé 4 až 5 mm, na vrchole s chocholcom.

## Rozšírenie
Areál rozšírenia druhu zahŕňa oblasti od Poľska cez Česko a Slovensko po Balkánsky polostrov.

Na Slovensku je roztrúsený až hojný vo Veľkej Fatre, Nízkych Tatrách, Západných Tatrách, Vysokých Tatrách a Belianskych Tatrách, v Slovenskom raji, Západných Beskydách, Čergove a Bukovských vrchoch. Chýba v oblasti panónskej flóry.

Najnižšie položený výskyt, ca 210 m n. m., pochádza z oblasti medzi Svidníkom a Stročínom, najvyšší vo Vysokých Tatrách, v oblasti Hrubého štítu, vo výške 1 520 – 1 780 m n. m.

## Ekológia
Deväťsil Kablíkovej obsadzuje vhodné stanovištia na brehoch horských potokov a riek a na vlhkých okrajoch lesov od pahorkatín po subalpínsky stupeň. Vyhovujú mu vlhké až zamokrené, humózne, výživné, piesočnaté i štrkovité pôdy. Kvitne od marca do mája.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
Kablíkovej
Kategória:Rastliny s bielymi kvetmi
Kategória:Eponymné rastlinné taxóny
Pstruhový potok

**Pstruhový potok** je kratší vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Čierneho Váhu s dĺžkou približne 2,5 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.

## Priebeh toku
Potok pramení vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, v lokalite Okrúhle, v nadmorskej výške približne 

Pstruhový potok pramení v pásme nesúvislého lesa, pod hrebeňom, vedúcom z Doštianky na Závrch () a tečie severovýchodným smerom. Na hornom toku sa postupne stáča na sever a ďalej pokračuje údolím. V strednej časti priberá jediný významný prítok, pravostranný potok z východného úbočia Závrchu (). Pokračuje dolinou Baňa, kde sa esovito stáča, najskôr na severovýchod, následne na severozápad a napokon na východ. Na dolnom toku vteká do Čiernovážskej doliny, kde podteká cestu a na západnom úpätí Gregórie () sa v nadmorskej výške cca  vlieva ľavostranne do Čierneho Váhu. 

Potok pramení a preteká iba územím obce Liptovská Teplička v okrese Poprad v Prešovskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Priehyba (geomorfologická časť) 
* Kráľovohoľské Tatry
* Národný park Nízke Tatry

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Povodie Váhu
Kategória:Vodné toky v Kráľovohoľských Tatrách
Kategória:Vodné toky v okrese Poprad
Veľká cena Singapuru 2024

**Veľká cena Singapuru 2024** (angl. **Formula 1 Singapore Airlines Singapore Grand Prix 2024**), ktorá sa uskutočnila 22. septembra 2024 na pretekárskom okruhu Marina Bay Street Circuit v meste Marina Bay v Singapure. Preteky boli osemnástymi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.

## Kvalifikácia
Kvalifikácia sa uskutočnila 21. septembra 2024 v 21:00 miestneho času (UTC+8).

## Preteky
Preteky sa uskutočnili 22. septembra 2024 ve 20:00 místního času (UTC+8).

## Priebežné poradie šampionátu

#### Priebežné poradie šampionátu jazdcov (Top 5)

#### Priebežné poradie šampionátu konštruktérov (Top 5)

## Referencie

Kategória:Formula 1 v roku 2024
Kategória:Veľká cena Singapuru
Kategória:2024 v Singapure
Les Films Corona

**Les Films Corona** bola francúzska produkčná a distribučná spoločnosť, na ktorej čele stál producent Robert Dorfmann.

## História
Spoločnosť, ktorá sa nachádza na 40 rue Diderot v Nanterre, bola založená 25. októbra 1955 a odtrhla sa 9. marca 1988. Založili ju producenti Robert Dorfmann a Henri Bérard. Od 50. do 70. rokov 20. storočia bol Dorfmann považovaný za jedného z najväčších francúzskych producentov, ktorý dosiahol úspechy vo veľmi odlišných žánroch. Spoločnosť distribuovala a produkovala desiatky filmov vrátane zahraničných produkcii. V decembri 1987 spoločnosť Les Films Corona pohltila Financière Robur. Spoločnosť Robur sa v roku 1992 zlúčila s UGC Droits Audiovisuels a potom ju v roku 1996 získala spoločnosť Canal+. Podnik Corona Films je dnes integrovaný do StudioCanal.

## Referencie

## Externé odkazy
* Unifrance

## Zdroj

Kategória:Filmové produkčné podniky vo Francúzsku
Kategória:Filmové distribučné podniky vo Francúzsku
Kategória:Podniky založené v 1955
Kategória:Podniky zaniknuté v 1988
Nerčinská zmluva

[náhľad|Čchingské vojská vyháňajú Rusov od [Amur (rieka)|Amuru (novodobý čínsky obraz v letnom paláci v Džehole)]]
**Nerčinská zmluva** (, , ) je historicky prvou zmluvou medzi Ruskom a Čínou, ovládanou mandžuskou dynastiou Čching. Upravovala najmä otázky vzájomných hraníc a obchodu. Bola uzavretá v ruskom meste Nerčinsk 27. augusta 1689. Ukončila vyše 30 rokov trvajúcu rusko-čchingskú vojnu.

## Pozadie
Po založení Toboľska začali kozáci prenikať ďalej na východ. Obsadili Zabajkalsko a prenikli až k Amuru, kde postavili niekoľko opevnených osád (*ostrogov*). Jednou z týchto osád bol aj Albazino, nachádzajúce sa na ľavom brehu Amuru.

Čchingovia žiadali, aby Rusi z údolia Amuru odišli. V roku 1684, po potlačení povstania v Číne, vypravili Čchingovia vojsko k Albazinu a dobyli ho.

Ruskí osadníci sa však čoskoro vrátili. V roku 1682 bolo zriadené Albazinské vojvodstvo, ktoré sa rozprestieralo na ľavom i pravom brehu Amuru od sútoku Šilky a rieky Arguň až k rieke Zeja.

Rusi vyslali do Zabajkalska Fjodora Golovina, povereného správou Zabajkalska a Poamuria a usporiadaním vzťahov s čchingskou ríšou. Pod tlakom hroziacich bojov so západnými Mongolmi (Ojratmi) Čchingovia nakoniec vyslali svoju diplomatickú misiu s armádou na vyjednávanie s Golovinom do Nerčinska. V čchingskej misii boli aj jezuiti pôsobiaci v Pekingu.

## Podpis zmluvy
náhľad|Čínska severovýchodná hranica v roku 1851
Vyjednávania o zmluve prebiehali za prítomnosti čchingského vojska, ktoré prečíslovalo ruskú posádku. Prítomní jezuiti slúžili ako tlmočníci a prostredníci.

27. augusta 1689 došlo k podpisu zmluvy. Podľa nej oblasť na pravom brehu rieky Arguň a oboch brehoch vrchného toku Amuru (tvoriaca veľkú časť Albazinského vojvodstva a zahŕňajúcu Albazin samotný) pripadla ríši Čching. Zmluva ďalej upravovala najmä otázky vzájomného obchodu, v rámci ktorého dostali Rusi povolenie predávať drahé kožušiny na čínskom trhu, a riešenie pohraničných sporov.

Zmluva bola spísaná v piatich jazykoch – ruštine, mandžuštine, čínštine, mongolčine a latinčine. Tieto jazykové znenia sa od seba obsahovo líšia. Navyše zmluva neodkazuje na presné geografické body, presný priebeh hranice teda nebol určený.

## Nasledujúce udalosti
Nerčinská zmluva bola potvrdená a rozšírená Zmluvou z Kjachty v roku 1727. Podmienky zmluvy boli upravené v prospech Ruska Ajgunskou zmluvou (1858) a Pekinskou konvenciou (1860).

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Čínsko-ruské vzťahy
Kategória:Dejiny Mongolska
Kategória:Medzinárodné zmluvy
Kategória:Dejiny Číny
Kategória:Dejiny Ruska
Turistická značkovaná trasa číslo 5124

**Turistická značkovaná trasa číslo 5124** je krátka zelená trasa v Bielych Karpatoch. Začína v osade Bojková obce Horná Súča a končí v českej osade Na Koncích. Dĺžka trasy je 2,5 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov. 

## Priebeh trasy

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam turistických značkovaných trás v Bielych Karpatoch

## Externé odkazy
* Trasa na turistickej mape

5124
5124
Lactobacillus delbrueckii subsp. bulgaricus

**Lactobacillus delbrueckii** subsp. **bulgaricus** je grampozitívna tyčinkovitá baktéria, ktorá sa používa na výrobu jogurtov. Baktéria metabolizuje mliečny cukor (laktózu) prítomný v mlieku na kyselinu mliečnu (mliečne kvasenie). To vedie k prekysleniu a zahusteniu mlieka. Je definovaný ako baktéria, ktorá vykonáva homofermentatívnu mliečnu fermentáciu, keďže kyselina mliečna je jediný koncový produkt jej sacharidového trávenia. Produkuje takzvanú „ľavostrannú kyselinu mliečnu“. V mliekarňach sa zvyčajne používa v kombinácii s baktériou *Streptococcus salivarius* subsp. *thermophilus*, ktorý sa používa ako štartovacia kultúra. Počas fermentácie produkuje acetaldehyd, jednu z hlavných zložiek jogurtovej arómy. Považuje sa aj za probiotikum.

*Lactobacillus delbrueckii* subsp. *bulgaricus* je poddruh *[[Lactobacillus delbrueckii]]*. Pred rokom 1984 bola baktéria známa ako *Lactobacillus bulgaricus*. Názov pochádza z objavu baktérie v bulharskom jogurte. Tento objav niektorí autori pripisujú bulharskému vedcovi Stamenovi Grigorovovi. Nie je však jasné, či v roku 1905 skutočne opísal baktériu, ktorá je dnes známa pod názvom *Lactobacillus delbrueckii* subsp. *bulgaricus*. Podľa dnešného chápania bola baktéria prvýkrát opísaná až v roku 1919 Sigurdom Orla-Jensenom pod názvom *Thermobacterium bulgaricum*. Bakteriálny kmeň, ktorý v tom čase skúmal a opísal Orla-Jensen, sa nazýva *Lactobacillus delbrueckii* subsp. *bulgaricus* ATCC 11842 je aj dnes stále dostupný na študijné účely. Jeho genóm bol plne sekvenovaný v roku 2006. Poddruh zahŕňa ďalšie bakteriálne kmene, z ktorých niektoré sa už dlho používajú pri priemyselnej výrobe jogurtu. 

Má dlhý a vláknitý tvar. Je nepohyblivá a netvorí spóry. Nie je patogénna. Považuje sa za acidurickú alebo acidofilnú, pretože na účinný rast vyžaduje nízke pH (okolo 5,44,6). Navyše je anaeróbna. Svojím rastom na surových mliečnych výrobkoch, vytvára a udržiava kyslé prostredie (prostredníctvom produkcie kyseliny mliečnej), ktoré potrebuje na to, aby sa jej darilo. Navyše optimálne rastie pri teplotách 40 – 44 °C v anaeróbnych podmienkach. Má komplexné nutričné ​​požiadavky, ktoré sa líšia v závislosti od prostredia. Patria sem sacharidy, nenasýtené mastné kyseliny, aminokyseliny a vitamíny. Rovnako ako u mnohých probiotík, miera, s akou prispievajú k zdraviu ľudí, ktorí ich pravidelne konzumujú v jogurte, nie je zatiaľ definitívne objasnená.

Považuje sa za pivný kontaminant ale pri niektorých štýloch piva vytvára požadovanú kyslosť.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Lactobacillaceae
Kategória:Grampozitívne baktérie
Kategória:Probiotiká
Kategória:Kvasenie
Molière (rozlišovacia stránka)

**Molière** môže byť:

* pseudonym Jean-Baptiste Poquelina, pozri pod Molière
* francúzsky film z roku 2007, pozri ''Molière'' (film z roku 2007)
* francúzsko-taliansky film z roku 1978, pozri ''Molière'' (film z roku 1978)
* francúzsky seriál z roku 1973, pozri ''Molière'' (seriál)
Hromisko

**Hromisko** je kratší vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Ipoltice s dĺžkou približne 1,9 km a je tokom V. rádu. Preteká územím Národného parku Nízke Tatry.

## Priebeh toku
Potok pramení vo východnej polovici Nízkych Tatier, v centre geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, na severnom úbočí Zadnej Širokej (), v nadmorskej výške približne 

Hromisko pramení v pásme nesúvislého lesa, pod hrebeňom, vedúcom zo Zadnej hole () na Veľký bok (). Na hornom toku tečie východným smerom a onedlho priberá ľavostranný prítok spod Sedla pod Veľkým bokom a pravostranný zo Zadnej hole. V strednej časti vytvára mierny oblúk na juhovýchod a priberá významnejší ľavostranný prítok z južného úbočia Veľkého boku. Na dolnom mení smer toku opäť na východ a pokračuje k doline Hošková, kde sa v nadmorskej výške cca  vlieva ľavostranne do Ipoltice. 

Potok pramení a preteká iba územím obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Priehyba (geomorfologická časť) 
* Kráľovohoľské Tatry
* Národný park Nízke Tatry

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Povodie Váhu
Kategória:Vodné toky v Kráľovohoľských Tatrách
Kategória:Vodné toky v okrese Liptovský Mikuláš
HRT 3

**HRT 3** – **HTV 3**  je tretí kanál Chorvátskej rádiotelevízie. Vysiela hlavne kultúrne programy ale aj filmy, reprízy seriálov a dokumenty

## História

Vysielať začala 1.marca 1991 a dňa 16. septembra došlo k výpadku keď bol pri nálete poškodený jej hlavný vysielač, televízna veža Sljeme. Dňa 7. novembra 1994 sa kanál vrátil do vysielania, tentoraz ako HRT 3. Kanál bol opäť vypnutý 28. marca 2004 kvôli s odštátnením jeho frekvencie a ponúknutý na prenájom vo verejnom výberovom konaní ( odvtedy ho používa RTL Televizija ).  

Kanál bol neskôr obnovený dňa 13. septembra 2012, ale s novým dôrazom na vzdelávacie a dokumentárne materiály a vysielanie klasických filmov a seriálov s občasným uvedením umeleckých a nezávislých filmov.

## Pozri aj
* Hrvatska radiotelevizija
* HRT 1
* HRT 2
* HRT 4

## Zdroj

Kategória:Televízne stanice v Chorvátsku
Pekinská konvencia

náhľad| Pamätná doska pripomínajúca podpis Pekinskej konvencie v roku 1860
**Pekinská konvencia** alebo **prvá pekingská konvencia** (, ) z roku 1860 je súbor troch zmlúv uzavretých medzi Čínou (ríšou Čching) na jednej strane a Spojeným kráľovstvom, Francúzskom a Ruskom na druhej strane. Je jednou z takzvaných „nerovných zmlúv“.

## Pozadie
V októbri 1860 kulminovala druhá ópiová vojna, keď britská a francúzska armáda vtrhli do Zakázaného mesta v Pekingu. Po rozhodujúcej porážke čchingských vojsk bol knieža Kung nútený v mene čchingskej vlády podpísať dve zmluvy s lordom Elginom a barónom Grosom, ktorí reprezentovali Spojené kráľovstvo a Francúzsko.

Pôvodným plánom Britov a Francúzov bolo vypáliť Zakázané mesto ako trest za zlé zaobchádzanie s anglo-francúzskymi zajatcami zo strany Čchingov. Pretože by to mohlo ohroziť podpísanie zmluvy, plán sa zmenil na vypálenie Starého letného paláca a Letného paláca. Zmluvy s Francúzskom a Britániou boli podpísané 24. októbra 1860 v budove ministerstva obradov, južne od Zakázaného mesta.

Rusko sa nezúčastnilo britsko-francúzskej vojny proti čchingskej Číne a ruskí zástupcovia preto pôsobili pri rokovaniach v Tiencine roku 1858 ako prostredníci medzi Čchingmi a Britmi/Francúzmi. Ruskému vyslancovi grófovi Nikolajovi Ignatievovi, ktorý mal za úlohu zabezpečiť ratifikáciu čchingsko-ruských dohôd z roku 1858 uzavretých v Ajgune (Ajgunská zmluva) a Tiencine, sa roku 1860 opäť podarilo zaujať pozíciu prostredníka medzi Západom a čchingskou vládou a zároveň vzbudiť na čchingskej strane dojem, že západné štáty podporujú ruské požiadavky. Knieža Kung s ním preto 14. novembra 1860 podpísal čchingsko-ruskú zmluvu.
[náhľad| Červenou farbou je vyznačené územie postúpené [Čching|Ríšou Čching Rusku podľa Ajgunskej zmluvy z roku 1858 a Pekinskej konvencie z roku 1860]]

## Obsah zmlúv
Podľa britsko-čchingskej zmluvy ratifikoval čchingský cisár Sien-feng Tiencinskú zmluvu z roku 1858, pričom sa kontribúcia stanovená tiencinskou zmluvou zdvojnásobila na 8 miliónov liangov. Tiencin bol zaradený medzi otvorené prístavy a územie Hongkongu prenajaté Britmi v marci 1860 (polostrov Kowloon) bolo Britom trvalo odstúpené. (V druhej pekinskej konvencii v roku 1898 si Briti ku ostrovu Hongkongu a Kowloonu na 99 rokov prenajali aj Nové teritória).

Zmluva s Francúzskom dávala Francúzsku rovnakú kontribúciu, ako si vymohli Briti, a stanovovala, že náboženské a charitatívne stavby zabavené kresťanom budú vrátené ich majiteľom prostredníctvom francúzskeho zástupcu.

Zmluva s Ruskom postúpila Rusku celú oblasť medzi Japonským morom a Amurom, na juhu ohraničenú riekou Tuman a na východe riekami Ussuri a Sungari (to znamená celý dnešný Prímorský kraj a juhovýchodná časť Chabarovského kraja), dala čchingským poddaným právo zostať na odstúpených územiach pod vládou Ruska, povolila bezcolný obchod pozdĺž celej rusko-mandžuskej hranice, povolila obchod aj v Kašgare, Ili a Tarbagataji a otvorenie ruských konzulátov v Urge a Kašgare.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:1860
Kategória:Čínsko-ruské vzťahy
Kategória:Dejiny Hongkongu
Kategória:Dejiny Číny
Katakomby (rozlišovacia stránka)

**Katakomby** môžu byť:

* podzemné chodby, pôvodne ako pohrebiská prvých kresťanov, pozri katakomby
** Rímske katakomby
** Jihlavské katakomby
** Parížske katakomby
* americký film z roku 2007, pozri ''Katakomby'' (film z roku 2007)
* český film z roku 1940, pozri ''Katakomby'' (film z roku 1940)
HRT 4

**HRT 4** – **HTV 4**  je štvrtý kanál Chorvátskej rádiotelevízie, ktorý sa zameriava na spravodajstvo.

## Programy

* Dnevnik HRT
* Regionalni dnevnik
* County panorama 
* Trg Sv. Mark 6
* Priame prenosy zo zasadnutia chorvatského parlamentu
* Soapbox
* Blue and green
* The voice of a man
* Look over the border - Croats in BiH
* Eurovijesti
* Business
* Infokanal
* Eurointervju
* Videoblog
* News
* No comment
* Alpe Adria Danube
* DW
* Minority mosaic
* News in English
* Nachrichten
* DJH-reports
* Documentary Reportage
* Binoculars
* The fruits of the earth
* From the archives IP

## Pozri aj
* Hrvatska radiotelevizija
* HRT 1
* HRT 2
* HRT 3

Kategória:Televízne stanice v Chorvátsku
Veľká cena Azerbajdžanu 2024

**Veľká cena Azerbajdžanu 2024** (angl. **Formula 1 Qatar Airways Azerbaijan Grand Prix 2024**), ktorá sa uskutočnila 15. septembra 2024 na okruhu Baku City Circuit v hlavnom meste Azerbajdžanu Baku. Preteky boli sedemnástimi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.

## Kvalifikácia
Kvalifikácia sa uskutočnila 14. septembra 2024 v 16:00 miestneho času (UTC+4).

**Poznámky:**
*  – Lewis Hamilton sa kvalifikoval ako 7., musel ale odštartovať z boxov kvôli výmene pohonnej jednotky pod Parc fermé.
*  - Zhou Guanyou musel odštartovať z konca štartovného poľa, pretože prekročil maximálny možný počet pohonných jednotiek v jednej sezóne. 
*  - Esteban Ocon sa kvalifikoval ako 19., musel ale odštartovať z boxov kvôli výmene časti pohonnej jednotky pod Parc fermé.
*  - Pierre Gasly sa kvalifikoval ako 13, ale kvalifikácie bol následne diskvalifikovaný, pretože mal jeho monopost v druhej časti kvalifikácie vyšší prietok paliva, než dovoľujú pravidla. Odštartovať mohol vďaka udelenej výnimke.
## Preteky
Preteky sa uskutočnili 15. septembra 2024 v 15:00 miestneho času (UTC+4).

## Priebežné poradie šampionátu

#### Poradie šampionátu jazdcov (Top 5)

#### Poradie šampionátu konštruktérov (Top 5)

## Referencie

Kategória:Formula 1 v roku 2024
Kategória:Veľká cena Azerbajdžanu
Kategória:2024 v Azerbajdžane
Autoestrada A10

**A10** alebo **Autoestrada do Ribatejo** je krátka portugalská diaľnica s celkovou dĺžkou 39,8 km. Spája obce Alverca a Samora Correia, Lisabon so severnými a severovýchodnými obciami v regióne.

Táto diaľnica predstavuje relatívne priame spojenie medzi diaľnicou A9, diaľnicou A1 a diaľnicou A13.

Najnovšia časť diaľnice bola otvorená v júli 2007, čím došlo k pripojeniu k mostu Lezíria. Táto časť sa skladala z asi 12 kilometrov mostov a viaduktov ponad močiare regiónu Ribatejo estuára Taja.

Posledný úsek tejto diaľnice (most Lezíria) bol slávnostne otvorený 8. júla 2007. Tento most preklenuje asi 12 kilometrov mostov a viaduktov a prechádza cez sviežu krajinu močiarov Ribatejo.

Spolu s diaľnicou A13 umožňuje cestovanie medzi severnou a južnou časťou Portugalska bez toho, aby cestujúci museli prejsť cez Lisabon alebo jeho súmestie. Prechádza primárne vidiekom na východ od hlavného mesta, take skracuje vodičom cestu a odľahčuje dopravu v mestským oblastiam.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Diaľnice v Portugalsku
Skon Paľa Ročku

**Skon Paľa Ročku** je poviedka napísaná Boženou Slánčíkovou-Timravou v roku 1921.

Krátky príbeh popisuje život jednoduchých ľudí na začiatku dvadsiateho storočia a problémy, s ktorými sa stýkajú. Manželstvo Paľa a Zuzy vykresľuje ako zväzok z veľkej lásky, ktorý však ani zďaleka nie je dokonalý.

## Postavy
* Paľo Ročko - smrteľne chorý, v posledných momentoch si uvedomujúci, čo je skutočne dôležité
* Zuza Ročková - milujúca, no panovačná manželka Paľa
* chlapec - polročný syn Paľa a Zuzy
* farár
* farárka
* Mara Ročková - matka Paľa

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 

Kategória:Slovenské poviedky
Veľká cena Talianska 2024

**Veľká cena Talianska 2024** (angl. **Formula 1 Pirelli Gran Premio d'Italia 2024**), ktorá sa uskutočnila 1. septembra 2024 na pretekárskom okruhu Autodromo Nazionale Monza v meste Monza v  Taliansku. Preteky boli šestnástimi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.

## Kvalifikácia
Kvalifikácia sa uskutočnila 31. augusta 2024 v 16:00 miestneho času (UTC+2).

## Preteky
Preteky sa uskutočnili 1. septembra 2024 v 15:00 místního času (UTC+2).

## Priebežné poradie šampionátu

#### Poradie šampionátu jazdcov (Top 5)

#### Poradie šampionátu konštruktérov (Top 5)

## Referencie

Kategória:Formula 1 v roku 2024
Kategória:Veľká cena Talianska
Kategória:2024 v Taliansku
Viktor Gyökeres

**Viktor Einar Gyökeres** (* 4. jún 1998, Štokholm) je švédsky profesionálny futbalista, ktorý hráva na pozícii útočníka v anglickom klube Arsenal.

## Klubová kariéra
### IF Brommapojkarna
Gyökeres sa vo veku 14 rokov upísal klubu IF Brommapojkarna. Cez mládežnícke tímy sa o dva roky neskôr predstavil medzi seniormi. Svoj debut si odkrútil dňa 8. augusta 2015 pri prehre 1:2 s Östersundom v Superettan(druhá švédska liga). Svoje prvé dva góly strelil 20. augusta pri výhre 3:0 nad Sylvia vo Svenska Cupen.

### Brighton & Hove Albion
Gyökeres prestúpil 1. januára 2018 do anglického tímu Brighton & Hove Albion a začal hrávať s klubom do 23 rokov.

Svoj debut v Brightone si odkrútil 28. augusta pri prehre 0:1 so Southamptonom v EFL Cupe.

#### Hosťovanie v St. Pauli
Gyökeres bol v júli 2019 poslaný na hosťovanie do nemeckého klubu St. Pauli v 2. Bundeslige. Dňa 29. júla debutoval v klube pri remíze 1:1 s Arminia Bielefeld. O dva mesiace neskôr strelil svoj prvý gól v klube pri výhre 2:0 nad SV Sandhausen.

#### Hosťovanie vo Swansea City
Dňa 2. októbra 2020 bol Gyökeres poslaný na hosťovanie do Swansea City. Nasledujúci deň debutoval v klube pri výhre 2:1 nad Millwall. Brighton dňa 14. januára 2021 odvolal Gyökeresa z hosťovania.

### Coventry City
Gyökeres bol dňa 15. januára 2021 poslaný na hosťovanie do Coventry City. O štyri dni neskôr debutoval v tíme pri prehre 0:3 s Readingom. Dňa 27. januára strelil svoj prvý gól v klube pri výhre 2:0 nad Sheffield Wednesday.

Dňa 9. júla 2021 sa stal hráčom Coventry City kde podpísal trojročnú zmluvu. V sezóne 2021/22 odohral Gyökeres 45 zápasov v ktorých strelil 17 gólov.

### Sporting CP
Dňa 13. júla 2023 Gyökeres prestúpil do portugalského klubu Sporting CP kde podpísal päťročný kontrakt. Poplatok za prestup bol vo výške 20 miliónov eur. Dňa 12. augusta debutoval v klube pri výhre 3:2 nad Vizelou, pri svojom debute strelil dva góly. Vo svojej prvej sezóne odohral 50 zápasov vo všetkých súťažiach a strelil v nich 43 gólov. Na konci sezóny sa tešil v klube z majstrovského titulu.

### Arsenal
Dňa 26. júla 2025 Gyökeres prestúpil do Arsenalu za sumu 55 miliónov libier kde podpísal kontrakt na päť rokov.

## Reprezentačná kariéra
Dňa 8. januára 2019 Gyökeres debutoval v seniorskej reprezentácii Švédska pri prehre 0:1 proti Fínsku. O tri dni neskôr strelil Gyökeres svoj prvý gól pri remíze 2:2 s Islandom.

Dňa 16. novembra 2024 strelil gól pri výhre 2:1 nad Slovenskom čím zabezpečil postup Švédska do B-divízie Ligy národov UEFA.

## Úspechy hráča
;IF Brommapojkarna
* Superettan: 2017

;Sporting CP
* Primeira Liga: 2023/24

;Individuálne
* Tím sezóny EFL Championship: 2022/23

## Referencie

## Externé odkazy
* Viktor Gyökeres na transfermarkt.com

Kategória:Švédski futbalisti
Kategória:Hráči IF Brommapojkarna
Kategória:Hráči Brighton & Hove Albion
Kategória:Hráči FC St. Pauli
Kategória:Hráči Swansea City AFC
Kategória:Hráči Coventry City F.C.
Kategória:Hráči Sporting Clube de Portugal
Kategória:Hráči Arsenal FC
Kategória:Futbaloví útočníci
Kategória:Osobnosti zo Štokholmu
Poľské kráľovstvo (1917 – 1918)

**Poľské kráľovstvo** bol krátkodobý štát vytvorený Nemeckým cisárstvom a Rakúsko-Uhorskom na územiach bývalého Ruskom riadeného Poľska, čím sa oficiálne stalo 14. januára 1917. Neskôr sa medzi 7. októbrom 1918 a 22. novembrom 1918 pretransformovala na nezávislú Druhú poľskú republiku pričom slávnostný dátum jej založenia je 11. november 1918.

Napriek úplnej závislosti ako klientsky štát napokon po prímerí z 11. novembra 1918 poslúžil proti nemeckým záujmom a stal sa základom formujúcej sa Druhej poľskej republiky, čiže získalo aj územia, ktoré Ústredné veľmoci nikdy neplánovali postúpiť Poľsku, preto zohral kľúčovú rolu pri obnovovaní Poľska.

## Referencie


## Iné projekty

Kategória:Dejiny Poľska
Kategória:Zaniknuté kráľovstvá
Kategória:Zaniknuté štáty Európy
Kategória:Poľské kráľovstvo

## Zdroj
Oravská župa (Česko-Slovensko)

**Oravská župa** bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Oravskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 1&nbsp;630 km² a jej správnym centrom bol Dolný Kubín.

## Historický vývoj
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola Oravská župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Oravskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Dolnom Kubíne a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku. Pri ňom bolo územie Oravy začlenené do Považskej župy,

## Geografia
Oravská župa sa nachádzala na severe stredného Slovenska, v regióne Oravy, v okolí rovnomennej rieky. Na juhu hraničila s Liptovskou župou, na juhozápade s Turčianskou župou a na juhozápade s Trenčianskou župou. Na severe a východe susedilo územie Poľska.

## Administratívne členenie
V roku 1919 sa Oravská župa členila na štyri slúžnovské okresy – Dolný Kubín, Námestovo, Trstená a Oravský Podzámok.

## Referencie


## Pozri aj
* Oravská župa (Uhorsko)

## Zdroj
* 

Kategória:Župy v Česko-Slovensku
Edoardo Menichelli

Mons. **Edoardo** kardinál **Menichelli** (* 14. október 1939, San Severino Marche, Talianske kráľovstvo† 20. október 2025, San Severino Marche, Taliansko) bol taliansky rímskokatolícky kňaz, biskup, ktorý v rokoch 2004 až 2017 pôsobil ako arcibiskup arcidiecézy Ancona-Osimo.

Pápež František ho 14. februára 2015 povýšil do hodnosti kardinála.

## Životopis
Narodil sa v San Severino Marche. Teológiu a filozofiu študoval na inštitucionálnych seminároch San Severino Marche a Fano a potom na Pápežskej Lateránskej univerzite v Ríme kde získal licenciát z pastorálnej teológie.

### Kňaz
3. júla 1965 bol vysvätený za kňaza diecézy San Severino Marche. Potom sa stal pomocným pastorom vo farnosti St. Joseph v San Severino Marche a vyučoval náboženstvo na štátnych školách. 30. septembra 1986 po zjednotení diecézy San Severino Marche s arcidiecézou Camerino, bol pridelený do novej arcidiecézy Camerino-San Severino Marche.

V rokoch 1968 až 1991 pôsobil v Rímskej kúrii v Apoštolskej signatúre, potom v rokoch 1992 až 1994 v sekretariáte Kongregácie pre východné cirkvi, kde sa stretol s kardinálom Achille Silvestrinim a stal sa jeho sekretárom.

### Biskup
10. júna 1994 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za arcibiskupa Chieti-Vasto. Za biskupa ho vysvätil 9. júla v Ríme kardinál Achille Silvestrini, spolusvätiteľmi boli arcibiskupi Antony Valentini a Piergiorgio Nesti. V Chieti strávil desať rokov. 8. januára 2004 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za arcibiskupa Ancona-Osimo a 7. marca sa zmocnil arcidiecézy. Bol tajomníkom Výboru pre rodinu Talianskej biskupskej konferencie a viedol výbory pre rodinu, ekumenizmus a pastoráciu voľného času na biskupskej konferencii v Marche.

Dňa 15. októbra 2014, po dosiahnutí svojich 75. narodenín, podal rezignáciu, ako to vyžaduje kánonické právo, ale pápež František predĺžil menovanie o jeden rok.

### Kardinál
4. januára 2015 pápež František oznámil, že  bude na konzistóriu 14. februára vymenovaný za kardinála. Bol mu pridelený titulárny kostol *Sacri Cuori di Gesù e Maria a Tor Fiorenza*.

Bol vymenovaný za člena Kongregácie pre východné cirkvi a Pápežskej rady pre pastoráciu zdravotníckych pracovníkov.

Pápež František prijal jeho rezignáciu na funkciu arcibiskupa 14. júla 2017.

Dňa 30. septembra 2017 ho pápež František vymenoval za člena Najvyššieho tribunálu Apoštolskej signatúry.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam kardinálov vymenovaných pápežom Františkom

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Talianski rímskokatolícki biskupi
Kategória:Talianski rímskokatolícki arcibiskupi
Kategória:Talianski rímskokatolícki kňazi
Kategória:Talianski kardináli
Kategória:Absolventi Pápežskej lateránskej univerzity
Kategória:Osobnosti z Marche
VOD

**VOD** môže byť skratka pre:

* video on demand (systém distribúcie médií)
* Vision of Disorder (hudobná skupina z New Yorku)
* Versant Object Database (objektová databázová)
Madeleine Films

**Madeleine Films** je francúzska produkčná spoločnosť, ktorú v roku 1951 založil Gilbert de Goldschmidt. V súčasnosti ju vedú producenti Frédéric de Goldschmidt a Virginie Lacombe.

## História
Madeleine Films vyprodukovala od roku 1954 viac ako 40 celovečerných filmov, niekedy v koprodukcii s Parc Film. Spoločnosť prevádzkuje Studio des Dames Augustines, premietaciu miestnosť a poslucháreň zvukových efektov v Neuilly-sur-Seine.

## Filmografia

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálny web
* Unifrance

## Zdroj

Kategória:Filmové produkčné podniky vo Francúzsku
Kategória:Podniky založené v 1951
Deväťsil lekársky pravý

**Deväťsil lekársky pravý** () je poddruh trvácej byliny rodu deväťsil, z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Prirodzene je rozšírený od Európy až po severný Irán. 

## Opis
Deväťsil lekársky pravý je trváca bylina s hrubým, na konci hľuzovitým, nepríjemne páchnucim podzemkom. Byľ je dutá, priama, vysoká 15 až 40 cm. V čase zrelosti plodov vysoká až 130 cm, zelená, často slabo purpurová a pavučinato vlnatá.

Prízemné listy sú stopkaté, spravidla s dutou, valcovitou, hlboko rebrovitou stopkou a do plnej veľkosti dorastajú až po odkvitnutí kvetov, pričom môžu dosiahnuť dĺžku až 100 cm a šírku do 90 cm. Čepeľ je kožovitá, spravidla široko srdcovito okrúhla, na báze široko oblúkovito vykrojená, na okraji nerovnako laločnato zúbkatá, na vrchole spravidla krátko končistá. Je matne zelená, nelesklá, na líci krátko štetinatá, na rube spočiatku sivo plstnatá, neskôr lysavejúca. Byľové listy sú početné, šupinovité, sediace, čepeľ je mäkká, široko kopijovitá.

Súkvetia sú tvorené hustými strapcami úborov, ktoré sa po odkvitnutí ešte viac predĺžia. Úbory samčích rastlín sú krátkostopkaté, obrátene kužeľovité s priemerom do 10 mm, úbory samičích rastlín sú menšie, kužeľovité, s trocha dlhšími stopkami s priemerom do 5 mm, oba s ružovými alebo bielymi rúrkovitými kvetmi. Samčie strapcovité súkvetie tvorí až 55 úborov, samičie môže mať až do 150 úborov. Zákrov je dvojradový až trojradový, fialové zákrovné listene sú podlhovasté až čiarkovité.

Plodmi sú červenohnedé, hranolovité a chlpaté nažky, ktoré sa sa vyvíjajú len zo samičích úborov. Nažky sú dlhé do 3 mm, na vrchole s chocholcom, ktorého lúče v čase zrelosti plodov sú dlhé do 6 mm.

## Rozšírenie
Deväťsil lekársky pravý je rozšírený v celej Európe s centrom v strednej Európe, na severe po Škótsko a strednú časť Škandinávskeho polostrova a Fínsko, na východe siaha až do centrálneho Ruska, na juhu po Sicíliu a zasahuje až po severný Irán.

Na Slovensku sa hojne vyskytuje v celých Karpatoch, v Považskom Inovci, Strážovských vrchoch, Štiavnických vrchoch, Slovenskom raji, Malej Fatre a Veľkej Fatre, Vysokých Tatrách, Beskydách a Bukovských vrchoch. Pravdepodobne úplne chýba na Burde a Podunajskej nížine. Najnižšie zaznamenaný výskyt pochádza z Pavloviec nad Uhom (102 m n. m.) a najvyšší z Veľkej Studenej doliny vo Vysokých Tatrách ( ca 1 700 m n. m.).

## Ekológia
Deväťsil lekársky pravý rastie najčastejšie na vlhkých, na živiny bohatých, ťažkých, často štrkovitých a piesočnatých pôdach, väčšinou na brehoch potokov a riek, v prameniskách, na vlhkých okrajoch lesov  od nížin až po horský vegetačný stupeň. Kvitne od marca do mája.

## Význam a využitie
Deväťsil lekársky pravý obsahuje sliz, triesloviny, inulín, minerálne látky a ich soli a farbiva (dextrín). Pre svoje liečivé vlastnosti sa v ľudovom liečiteľstve využíva ako diuretikum, diaforetikum a spazmolytikum. Drogou je usušený koreň a usušené listy.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Liečivé rastliny
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
lekársky pravý
Kategória:Rastliny s bielymi kvetmi
Kategória:Rastliny s ružovými kvetmi
Snežná

**Snežná** je kratší vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Ipoltice s dĺžkou približne 2,1 km a je tokom V. rádu. Preteká územím Národného parku Nízke Tatry.

## Priebeh toku
Potok pramení vo východnej polovici Nízkych Tatier, v centre geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, na juhovýchodnom úbočí Veľkého boku (), v nadmorskej výške približne 

Snežná má pramennú oblasť nad hodnou hranicou lesa, na okraji menšej náhornej plošiny, ktorú pokrýva horská lúka. Na hornom toku preteká pásmom nesúvislého lesa, po celý čas juhovýchodným smerom. Na strednom a dolnom toku tečie prevažne zalesnenou Snežnou dolinou, po celý čas bez významnejších prítokov. Na dolnom toku priberá dvojicu krátkych pravostranných prítokov z úbočia Veľkého boku () a po vtoku do doliny Hošková sa v nadmorskej výške cca  vlieva ľavostranne do Ipoltice. 

Potok pramení a preteká iba územím obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Priehyba (geomorfologická časť) 
* Kráľovohoľské Tatry
* Národný park Nízke Tatry

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Povodie Váhu
Kategória:Vodné toky v Kráľovohoľských Tatrách
Kategória:Vodné toky v okrese Liptovský Mikuláš
Kanoe z Pesse

náhľad|Kanoe z Pesse
**Kanoe z Pesse** je najstarší známy čln datovaný do obdobia okolo roku 8040 až 7510 pred Kristom. Tento čln predstavuje počiatok stavby lodí v histórii ľudstva. 

## Objavenie a rekonštrukcia
V roku 1955 došlo pri výstavbe diaľnice pri obci Pesse v Holandsku k objavu, ktorý prepísal históriu námornej techniky. Počas stavebných prác na diaľnici A28 odstraňoval operátor bagra rašelinu, pričom narazil na niečo, čo vyzeralo ako kmeň stromu. Veľmi nad tým nepremýšľal, avšak miestny farmár Hendrik Wanders sa rozhodol nález preskúmať. Dostal podozrenie, že vydlabané poleno mohlo byť v minulosti využívané ako kanoe. Preto sa rozhodol vziať nález na univerzitu v Groningene, aby ho odborníci mohli poriadne zanalyzovať. Tí zistili, že poleno bolo v skutočnosti kanoe, pretože malo ploché dno a úzky oblúk. Pomocou rohov bolo vydlabané do kmeňa borovice lesnej. 

Kanoe zostalo neporušené vďaka v rašelinisku, v ktorom absentoval kyslík. Vedci sa rozhodli kanoe vysušiť mrazom, aby tak zabránili jeho rozkladu. Táto technika spočíva v premene molekúl vody prítomných v predmete na ľadové kryštály, ktoré sa potom odparujú vo veľmi suchom vzduchu. Mikroorganizmy tento proces neprežijú a objekt sa zachová veľmi dlho.

Celé roky boli odborníci skeptickí, či išlo skutočne o loď. Preto bolo kanoe v roku 2001 zrekonštruované a otestované. Ukázalo sa, že dokáže bez problémov plávať.

## Konštrukcia
náhľad|Kanoe z Pesse v Drentsovom múzeu
Kanoe z Pesse je dôkazom remeselnej zručnosti prvých ľudí. Je vyrezané z dutého kmeňa borovice lesnej. Meria 298 centimetrov na dĺžku a 44 centimetrov na šírku. Aj keď sa môže zdať v porovnaní s modernými člnmi jednoduché, jeho konštrukcia bola na svoju dobu pozoruhodným počinom. Je to dôkaz vynaliezavosti a zručnosti našich dávnych predkov.

To, čo ho robí kanoe skutočne výnimočným, je jeho odhadovaný vek. Predpokladá sa, že bolo postavená v období raného mezolitu, teda doby lovcov a zberačov. V tomto období ľudia ešte len začali používať ostrejšie a jemnejšie kamenné nástroje.

## Využitie
Okrem svojho veku a remeselného spracovania ponúka kanoe Pesse neoceniteľný pohľad na životy raných ľudí. Jeho existencia naznačuje, že naši predkovia boli nielen schopní prepravy po vodných cestách, ale lode zrejme používali aj na rybolov, prípadne aj na obchod.

## Expozícia
Dnes je kanoe Pesse vzácnym artefaktom uloženým v Drentsovom múzeu v Assene v Holandsku.

## Referencie

Kategória:Lode
Kategória:Archeologické nálezy
Canal+

**Canal+** alebo **Canal Plus** je francúzsky národný súkromný platený televízny kanál zameraný na kinematografiu a šport, ktorý bol založený v roku 1984. Canal+ spoluzaložili André Rousselet a Pierre Lescure.

## História
Spoločnosť bola spustená 4. novembra 1984, čím sa stala prvým francúzskym súkromným plateným kanálom. Od roku 2014 patrí do Société d'Édition de Canal Plus, dcérskej spoločnosti skupiny Vivendi, ktorú ovláda jej hlavný akcionár, skupina Bolloré. V roku 1984 bol pôvodne vysielaný iba analógovými vysielačmi a dostupný prostredníctvom dekodéra a predplatného. ​​Postupne sa okrem toho šíril aj cez satelit a potom sa šíril v káblových sieťach. S digitalizáciou satelitného televízneho vysielania v roku 1996 jej digitálny signál prevzali aj internetoví operátori a distribútori, začiatkom 21. storočia. Platený kanál je dostupný aj na národnej a medzinárodnej úrovni v rôznych formátoch a distribučných metód.

## Kanály
* Canal+ Afrique
* Canal+ Calédonie
* Canalsat Calédonie
* Canal+ Caraïbes
* Les Bouquets Canal+
* Canal+ Réunion
* K+ (Viêt Nam)
* Canal+ Elles
* Canal+ Comédie
* Canal+ Action
* A+A+ Kids

## Galéria

Súbor:Logo Canal+ 1984.svg
Súbor:Les chaînes Canal+.png
Súbor:LesChaînesCanal+2023.png
Súbor:Voiture ITele à Brétigny-sur-Orge 2013 016.jpg


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny web

## Zdroj

Kategória:Televízne stanice vo Francúzsku
Kategória:Podniky založené v 1984
Vápenica (prítok Dikule)

**Vápenica** je vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Dikule s dĺžkou približne 3,5 km a je tokom VI. rádu. Preteká územím Národného parku Nízke Tatry.

## Priebeh toku
Potok pramení vo východnej polovici Nízkych Tatier, v centre geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, na severovýchodnom úbočí Veľkej Vápenice (), v nadmorskej výške približne 

Vápenica pramení pod hodnou hranicou lesa, v lokalite Kolesová a pokračuje severovýchodným smerom. Kopíruje južné úpätie vrchu Medvedia () a vytvára veľký oblúk, meniac tak smer toku na východ. Priberá najvýznamnejší prítok, pravostranný Klin, pritekajúci Kolesovou dolinou spod sedla Priehybka v hlavnom nízkotatranskom hrebeni. Tu sa tok Vápenice stáča na severovýchod a rovnomennou dolinou pokračuje bez významnejších prítokov do doliny Dikula. Tu sa v nadmorskej výške cca  vlieva ľavostranne do Dikuly, prítoku Ipoltice. 

Potok pramení a preteká iba územím obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Priehyba (geomorfologická časť) 
* Kráľovohoľské Tatry
* Národný park Nízke Tatry

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Povodie Váhu
Kategória:Vodné toky v Kráľovohoľských Tatrách
Kategória:Vodné toky v okrese Liptovský Mikuláš
Spišská župa (Česko-Slovensko)

**Spišská župa** bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Spišskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 3&nbsp;459 km² a jej správnym centrom bola Levoča.

## Historický vývoj
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola aj Spišská župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Spišskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Levoči a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku. Pri ňom bolo územie Spiša začlenené do Podtatranskej župy.

## Geografia
Spišská župa sa nachádzala na severozápade východného Slovenska, v regióne Spiša, v okolí riek Poprad a Hornád. Na západe hraničila s Liptovskou župou, na juhozápade s Gemersko-malohontskou župou, na juhu s Abovsko-turnianskou župou, na východe so Šarišskou župou a na severe s Poľskom.

## Administratívne členenie
V roku 1919 sa Spišská župa členila na osem slúžnovských okresov – Gelnica, Kežmarok, Levoča, Spišská Nová Ves, Spišská Sobota, Spišská Stará Ves, Spišské Podhradie a Stará Ľubovňa a osem miest so zriadeným magistrátom (Poprad, Kežmarok, Spišská Belá, Gelnica, Levoča, Spišská Nová Ves, Spišské Vlachy, Spišské Podhradie), ktoré boli na úrovni okresov. 

## Referencie


## Pozri aj
* Spišská župa (Uhorsko)
* Podtatranská župa

## Zdroj
* 

Kategória:Župy v Česko-Slovensku