Amienský mier

[náhľad|322x322bod|Karikatúra Jamesa Gillraya ([1. január 1803)]]

**Amienský mier** je názvom obdobia mieru, ktoré sa začalo podpísaním Amienskej zmluvy 25. marca 1802 medzi Spojeným kráľovstvom na jednej a Francúzskom, Španielskom a Holandskou republikou na druhej strane.

Mier trval trinásť mesiacov a skončil sa 18. mája 1803. Bol jediným obdobím všestranného mieru v Európe počas francúzskych koaličných vojen, t. j. od vypuknutia bojov medzi Francúzskom a Svätou ríšou rímskou na jar 1792 až do prvej abdikácie Napoleona I. v roku 1814. 

Toto obdobie oddeľuje vojny Francúzskej revolúcie (17921802) a Napoleonské vojny (18031815).

## Historický kontext
Po Bonapartových víťazstvách pri Marengu, Moreauových pri Hohenlindene a Brunových a Muratových v Taliansku (Pádska nížina a Toskánsko)  Rakúšania vystúpili z druhej koalície a 9. februára 1801 podpísali s Francúzskom Lunévillskú zmluvu. Neapol následne podpísal mierovú zmluvu vo Florencii a Rusko na čele s Pavlom I. sa dištancovalo, až kým jeho nástupca Alexander I. neuzavrel 10. októbra 1801 s Bonapartom tajnú mierovú dohodu.

V Spojenom kráľovstve bol 13. marca 1801 zvrhnutý premiér William Pitt mladší. Briti boli na ostrovoch izolovaní a uvažovali o mieri. Napoleon čakal na výsledky egyptskej výpravy, ktorá sa po zavraždení Klébera ocitla v slepej uličke. Armáda, ktorú prevzal Menou, nebola schopná odolať anglo-osmanskej protiofenzíve.

Rokovania sa začali v Londýne pod vedením Louisa-Guillauma Otta na francúzskej strane a predbežná dohoda bola podpísaná 1. októbra 1801 (*podľa [[Francúzsky revolučný kalendár|francúzskeho revolučného kalendára]] 9 vendémiaire roku X*). Rokovanie v Amiens sa začalo 5. decembra. Zišli sa na ňom Francúzska republika, Španielske kráľovstvo a Batavská republika (bývalá Republika siedmich spojených provincií) na jednej a Spojené kráľovstvo na druhej strane. Francúzsko zastupoval, podobne ako v Lunéville, Jozef I. Bonaparte, Španielsko José Nicolás de Azara a Batavskú republiku Rutger Jan Schimmelpenninck, zatiaľ čo Spojené kráľovstvo zastupoval Charles Cornwallis, ktorý zastupoval aj Osmanskú ríšu.

Zmluva bola uzavretá 25. marca 1802 (*podľa [[Francúzsky revolučný kalendár|francúzskeho revolučného kalendára]] 4. germinal roku X*) a podpísaná 27. marca na radnici v Amiens.

## Podmienky
Zmluva stanovila vrátenie území zabraných počas vojny (Martinik, Tobago a Svätá Lucia) s výnimkou ostrova Trinidad a Cejlónu, ktoré boli ponechané Britom.

V Afrike bola Kapská kolónia vrátená Holandsku. V Južnej Amerike boli stanovené hranice medzi Guyanou a Brazíliou, bola uznaná Republika siedmich ostrovov (Iónske ostrovy), zatiaľ čo v Severnej Amerike boli vymedzené práva na rybolov na Newfoundlande a na Saint Pierre a Miquelon. Ďalej, boli kompenzované práva rodu Nassau v Holandsku a štatút Malty a Rádu johanitov zabezpečil ich nezávislosť od Spojeného kráľovstva a Francúzska.

Francúzsko muselo opustiť Neapol a Rím. Spojené Kráľovstvo muselo opustiť mesto Portoferraio.

## Následky
Na ostrovoch vrátených Francúzsku, kde sa zrušenie otroctva z februára 1794 nikdy neuplatnilo (najmä na Martiniku), zákon z 20. mája 1802 potvrdzuje nielen obchod s otrokmi, ale aj otroctvo.

Zákon prijatý niekoľko týždňov po zmluve z Amiensu z *30. floréalu roku X* (20. mája 1802) de facto obnovil otroctvo, ale nie právne, na rozdiel od dekrétu z *27. messidora roku X* (16. júla 1802).

Prvý konzul pred komorami a senátom vyhlásil: "Na Saint-Domingue a Guadeloupe už nie sú žiadni otroci, všetko je slobodné a všetko zostane slobodné." Vo svojich tajných inštrukciách však naznačil, že otroctvo bude musieť byť obnovené. Na Martiniku sa zachovalo otroctvo, ale z právneho hľadiska tento text neobnovuje otroctvo vo Francúzskej Guyane, Guadeloupe a Saint-Domingue.

Len čo sa začali rokovania so Spojeným kráľovstvom, Bonaparte poveril svojho švagra Leclerca, vedením expedície na Saint-Domingue a obnovením francúzskeho poriadku a autority na ostrove. Výprava utrpela porážku od miestnych obyvateľov, ktorí boli od roku 1793 oslobodení z otroctva. Výrazne im pomohlo podnebie ostrova, pričom si neváhali podpáliť hlavné mesto Saint-Domingue, Port-au-Prince. 

Briti prijali návrat Francúzska do kolónií s nevôľou. Britskí korzári napádali francúzske lode a ohrozovali zásobovanie. Na Guadeloupe sa francúzskej vojenskej expedícii podarilo obnoviť otroctvo za cenu konfliktu, ktorý stál život 10 % obyvateľstva.

Keďže Bonaparte považoval obranu Francúzskej Ameriky za príliš náročnú vzhľadom na jej odľahlú polohu a britskú námornú prevahu, v roku 1803 predal obrovské územie Louisiany Spojeným štátom (len tri roky po tom, čo bola vrátená od Španielov)

Anglicko odmietlo vrátiť Maltu. Francúzsko nedodržalo všetky ustanovenia zmlúv: francúzske vojská stále okupovali Holandsko, ktorého oslobodenie sa plánovalo od roku 1801, Rím aj Neapol, ktoré mali byť oslobodené po uzavretí Amienského mieru. 

Bonapartove správanie ani zďaleka nestabilizovalo situáciu. Pokračoval v anektovaní (Piemont) a intervenciách v nemeckých kniežatstvách. Britské ultimátum o evakuácii Holandska zostalo bez odpovede.

Mier bol porušený, keď sa k moci vrátil William Pitt mladší, usporiadal tretiu proti-napoleonovskú koalíciu a vyhlásil vojnu Francúzsku. 

Armáda francúzskych emigrantov opäť ohrozovala Francúzsko a okrem sprisahania Georgesa Cadoudala sa proti Bonapartovi objavovali intrigy zamerané na obnovenie Ľudovíta XVIII..

## Zdroj

Kategória:Francúzske revolučné vojny
Kategória:Portál:História/Zapojené články
Kategória:Portál:Politika/Zapojené články
Kategória:Mierové zmluvy
Kategória:Amiens
Kategória:1802