Charles Perrault

**Charles Perrault** (* 12. január 1628, Paríž, Francúzsko – † 16. máj 1703, Paríž) bol francúzsky rozprávkar a člen Francúzskej akadémie. Svojimi dielami odvodenými od starších ľudových rozprávok, ktoré vydal v roku 1697 v knihe "*Histoires ou contes du temps passé*" (Príbehy alebo rozprávky z čias minulých), položil základy nového literárneho žánru - rozprávky. Medzi jeho najznámejšie rozprávky patria *Le Petit Chaperon Rouge* ("Červená čiapočka"), *Cendrillon* ("Popoluška"), *Le Maître chat ou le Chat botté* ("Kocúr v čižmách"), *La Belle au bois dormant* ("Šípková Ruženka") a *Barbe Bleue* ("Modrofúz"). 

Niektoré Perraultove verzie starých príbehov ovplyvnili nemecké verzie, ktoré o viac ako 100 rokov neskôr vydali bratia Grimmovci. Jeho príbehy sa naďalej tlačia a boli prispôsobené väčšine zábavných formátov. Perrault bol vplyvnou osobnosťou francúzskej literárnej scény 17. storočia a počas hádky "starých" a "moderných" bol vodcom modernej frakcie. 

## Život
Narodil sa do rodiny advokáta Pierra Perraulta ako siedme dieťa. Študoval právo na *College de Beauvais* a potom od roku 1654 pracoval v *Správe hlavnej pokladnice* pod vedením staršieho brata Pierra. Roku 1663 ho minister Colbert vymenoval za sekretára takzvanej malej akadémie, neskôr nazvanej *Akadémia nápisov a literatúry.* 

Roku 1671 sa stal členom Francúzskej akadémie, oženil sa s Marie Guichon, s ktorou mal štyri deti. Roku 1678 Marie v mladom veku zomrela. 

Po Colbertovej smrti v roku 1683 skončila aj Perraultova politická kariéra, keďže však bol finančne dostatočne zabezpečený, mohol sa po ženinej smrti venovať výchove svojich detí a písaniu.

Verejne známym sa stal básňou *Storočie Ľudovíta Veľkého* (1687) a štvorzväzkovým dielom *Paralela Starých a Moderných* (1688 – 1692). *Starí* a *Moderní* bolo označenie dvoch literárnych táborov, ktoré sa neznášali, navzájom písali o tom druhom tábore epigramy, traktáty a články plné nenávisti. *Starí* presadzovali klasické princípy tvorby, Perrault sa hlásil k *Moderným*. 

Aj keď sa Perrault svojou predošlou tvorbou zviditeľnil, skutočný úspech dosiahol až zbierkou rozprávok, ktoré vyšli v roku 1697 pod názvom *Príbehy alebo Rozprávky zo starých čias s ponaučeniami.* Zbierka obsahovala jedenásť rozprávok písaných v próze, neskôr k ním pridal ešte tri zveršované rozprávky. Dielko bolo mimoriadne úspešné, ustavične sa z neho vyhotovovali ďalšie dotlače a vydávali sa nové vydania.

Perrault je aj autorom knihy *Spomienky z môjho života*, ktorú venoval svojim synom a synovcom. 

## Rozprávky
V roku 1695, keď mal 67 rokov, Perrault stratil miesto tajomníka a rozhodol sa venovať svojim deťom. V roku 1697 vydal *Rozprávky a príbehy z minulosti s ponaučeniami* (fr. "*Histoires ou Contes du Temps passé*") s podtitulom Príbehy matky Husi (fr. "*Les Contes de ma Mère l'Oye*"). Tieto rozprávky vychádzajúce z európskej ľudovej tradície sa stali vo Francúzsku veľmi populárnymi. Z celej jeho bohatej literárnej tvorby vo veršoch i v próze (ódy, epické básne, eseje atď.) sú tieto malé príbehy pre deti jedinými dielami, ktoré sa dodnes čítajú, a často sa mu pripisuje úloha zakladateľa moderného rozprávkového žánru. V jeho diele sa odráža povedomie o starších rozprávkach, ktoré sa písali už skôr, najmä tie od Marie-Catherine Le Jumel de Barneville, barónky d'Aulnoy, ktorá vymyslela výraz "rozprávka" a písala rozprávky už v roku 1690. 

Niektoré z jeho populárnych rozprávok, najmä Popoluška a Šípková Ruženka, sa dodnes bežne rozprávajú podobne, ako ich Perrault napísal, zatiaľ čo iné boli v priebehu rokov prepracované. Napríklad niektoré dnes publikované verzie Šípkovej Ruženky sú čiastočne založené na rozprávke bratov Grimmovcov "*Malá Briar Rose*", ktorá je upravenou verziou Perraultovho príbehu.

Perrault napísal Červenú čiapočku ako varovanie pre čitateľov pred cudzincami, ktorí lovia mladé dievčatá prechádzajúce sa po lese. Svoju rozprávku uzatvára ponaučením, v ktorom varuje ženy a mladé dievčatá pred tým, aby dôverovali mužom. Uvádza: "*Dávajte si pozor, ak ste sa nenaučili, že skrotení vlci/ sú najnebezpečnejší zo všetkých.*" V Perraultovej verzii sa dievča skutočne dostane do postele s vlkom a vlk ho zožerie, chýba jej šťastný koniec, ktorý sa nachádza vo väčšine súčasných verzií príbehu.

Svoju zbierku v skutočnosti vydal pod menom svojho posledného syna (narodil sa v roku 1678) Pierra (Perraulta) Darmancourta ("Armancourt" je názov pozemku, ktorý preňho kúpil), pravdepodobne v obave pred kritikou "starých". V rozprávkach použil obrazy zo svojho okolia, napríklad zámok Ussé pre Šípkovú Ruženku a markíza zo zámku d'Oiron ako predlohu pre markíza de Carabas v Kocúrovi v čižmách. Svoj ľudový námet ozdobil detailmi, vedľajšími myšlienkami a podtextom zo sveta módy. V nadväznosti na tieto rozprávky preložil v roku 1699 do francúzštiny zbierku *Fabulae Centum* ("100 bájok") latinského básnika Gabriela Faerna. 

## Iné projekty

 

Kategória:Francúzski spisovatelia
Kategória:Členovia Francúzskej akadémie
Kategória:Osobnosti z Paríža