Karantánia

**Karantánia** (iné názvy: **Karantánske kniežatstvo**, **Karantánske vojvodstvo**, **Korutánske kniežatstvo**) bol stredoveký slovanský štátny útvar na území dnešného Rakúska existujúci od 7. storočia do roku 828. Prvým známym vodcom alpských Slovanov (Karantáncov, predkov dnešných Slovincov) bol knieža Valuk. V roku 623 sa Karantánci pripojili k ďalším slovanským kmeňom vedeným franským kupcom Samom a povstali proti Avarom. Po Samovej smrti a rozpade zväzu v roku 658 si Karantánci narozdiel od podunajských Slovanov zachovali samostatnosť. V roku 751 sa započala christianizácia krajiny a krajina sa dostala pod franský a bavorský vplyv. V roku 828 sa po začlenení Bavorska do Franskej ríše stala hraničnou markou a slovanských vládcov bavorskí správcovia.

## Dejiny štátu
náhľad|vľavo|Najväčší možný predpokladaný rozsah moci kniežaťa Valuka, žltou farbou nedoložené územie
vľavo|náhľad|Hypotetické rané slovanské kniežatstvá vo východných Alpách
Slovanské kmene sa do východných Álp dostali v 6. až 7. storočí, keď osídlili povodie hornej Sávy, Drávy a Mury. Spočiatku sa nimi obývané krajiny označovali len termínmi ako krajina Slovanov (*Sclaborum provincia*). V historiografii názov Karantánia (*Carantania*) spomína anonymný ravennský historik vo svojom diele *Kozmografia*. Historik Pavol Diakon vo svojom diele *[[Dejiny Longobardov]]* z 8. storočia následne miestnych Slovanov nazýva Karantánci (*Carantani, Quarantani, Carantani Sclavi*). Okrem názvu Karantánia vo svojom diele hovorí aj o Kraňsku (*Carniola*). Alpskí Slovania v tomto období podliehali vplyvu Avarov usadených v Karpatskej kotline a avarskému kaganovi odvádzali tribút a poskytovali vojenskú pomoc, ich vzájomné vzťahy sa menili podľa jednotlivých kmeňov a období. Fredegarova kronika ďalej spomína prvého vládcu miestnych Slovanov Valuka  (*Wallux dux Winedorum*), ktorý mal byť súčasníkom vodcu Slovanov Sama. Podľa názorov väčšiny historikov sa Valuk pridal ku Samovmu zväzu.
Niektorí historici (napr. Andrej Pleterski) hovoria o možnosti, že v samotnej Karantánii mohli existovať malé kniežatstvá ako Korutánsko, Kraňsko, Liburnia, a zrejme kniežatstvo na strednej Mure.

Po rozpade Samovej ríše a novom vzostupe Avarského kaganátu sa karantánski vládcovia dostali pod vplyv Bavorov. Ešte v roku 740 Slovania prepadli a spustošili bavorský kláštor Bischofshofen a niekedy v rokoch 741/742 bavorský vojvoda Odilo kláštor obnovil. Karantánci, ktorí sa nachádzali v zložitej situácii sa z obavy pred Avarmi požiadal knieža Borut Bavorov o pomoc a spolu avarské vojská porazili. Karantánia však musela uznať nadvládu Bavorska a Borutov syn Gorazd a synovec Chotimír boli ako rukojemníci poslaní do Bavorska. V tomto období prebehol aj krst karantánskych vládcov.

Bavorské vojvodstvo sa však dostalo v roku 743 do podriadenosti Franskej ríše a spolu s ním sa pod franský vplyv dostala aj Karantánia. S prijatím kresťanstva sa objavili aj nové otázky, spojené s cirkevnou správou. Územie Karantánie začalo spadať pod Salzburské biskupstvo, čo ešte viac upevnilo bavorsko-franský vplyv. Cenným historickým prameňom z tohto obdobia je spis O obrátení Bavorov a Korutáncov na vieru z 9. storočia. Spis spomína proti-christianizačné tendencie medzi Karantáncami, ktoré vyústili do viacerých vzbúr (*carmula*). Karantánski vládcovia naopak pokresťančovanie minimálne formálne podporovali, zrejme Chotimír nechal vystavať kostol v Gospa Sveta (celkovo malo byť vysvätených mnoho kostolov, no menovite známe sú len 3 kostoly), a Chotimír si v Salzburgu vyžiadal aj vlastného chorbiskupa, ktorý by mohol svätiť kňazov. Salzburský biskup preto do Karantánie poslal chorbiskupa svätého Modesta, ktorý tam následne v rokoch 757763 pôsobil.

Chotimír v roku 769 zomrel a v krajine vypukli ďalšie náboženské nepokoje omnoho silnejšie než predošlé. Vzbura mohla byť navyše spojená aj so zmenou kniežacej dynastie na tróne. Poriadok v krajine sa podarilo upokojiť až v roku 772, keď do krajiny s vojskom vtrhol Tassilo III. Znovu bola obnovená christianizačná činnosť a na karantánsky stolec bol dosadený prvý neslovan Valtunk. Obnovená bola aj pozícia chorbiskupa, ktorú získal akýsi Theoderich. Christianizácii územia ďalej napomáhal aj Akvilejský patriarchát a kláštory v Innichene (769) a Kremsmünsteri (777) založené bavorským vojvodom Tassilom III.

Za vlády franského kráľa (a neskôr cisára) Karla Veľkého moc Franskej ríše výrazne vzrástla. V roku 774 Frankovia obsadili Longobardské kráľovstvo, v roku 788 Istriu a v rokoch 796803 Karol Veľký rozdrvil ríšu Avarov, čím upevnil svoju moc nad Panóniou. Na hraniciach Franskej ríše začali byť zakladané správne územia marky, ktoré mali dohliadať na slovanské panstvá v Podunajsku a Dalmácii. Takto vznikla napr. Friaulská marka, ktorá mala významný vplyv na vývoj dnešného Slovinska a západného Chorvátska. V roku 817 Karol Veľký zomrel a Franská ríša sa rozdelila medzi jeho troch synov. Slovania, ktorí žili v Sávskom kniežatstve chceli využiť oslabenie franskej moci a proti Ľudovítovi Nemcovi v roku 819 povstali. K povstaniu sa pridali aj karantánski Slovania a Kraňci, avšak Frankovia povstanie porazili a v Karantániu pevne začlenili do svojej ríše. Na jej území boli vytvorené nové lénne grófstva (*comitatus*) a na menšie časti boli rozčlenené aj okolité marky.

### Zoznam vládcov
Vládcovia Karantánie podľa informácií z:
* Valuk (7. storočie/pred 631663)
* Borut (okolo 749)
* Gorazd (aj: Karastus, Cacatius) (749751/2) 
* Chotimír (751/2769)
* Valtunk (772788), prvý neslovanský vládca, dosadený Tassilom III.
* Pribislav, Zemikaz (Semika), Stojmír, Etgar (mená z ''Conversia'', roky neznáme), podľa iných názorov šlo o chybný neskorší výklad Conversia (*Excerptum de Karentanis*) a nešlo o korutánske, ale o dolnopanónske kniežatá
* svätý Domicián (?, legendárny vládca, nespomína sa v Conversiu)

## Spoločnosť
[náhľad|[Kniežací kameň (nem. *Fürstenstein*, slovin. *knežji kamen*) bola časť iónskeho stĺpu, ktorá zohrávala dôležitú úlohu pri preberaní moci v kniežatstve. Na tradíciu neskôr nadviazali aj nemeckí vladcovia Korutánskeho vojvodstva.]]
Na čele Karantánie stáli vojvodovia (resp. kniežatá), ktorí boli spočiatku slovanského pôvodu, pod nimi boli veľmoži (*principes, primores*). Z obdobia Karantánskeho kniežatstva pochádza obrad nástupu nového vojvodu na trón, ktorý sa zachoval vo Švábskom zrkadle a neskôr bol dodržiavaný aj v ranom období histórie Korutánskeho vojvodstva. Obrad sa spájal s kniežacím kameňom, na ktorom bol vojvoda odetý karantánskymi kosezmi. Kosezovia (gre. *koséntzes*, nem. *Edlinger*, lat. *arimanni*, pôvod mena je nejasný) tvorili zvláštnu privilegovanú vrstvu najbohatších sedliakov, mocensky stáli nad slobodnými roľníkmi ale pod najvyššou šľachtou. Boli členmi vládcovej družiny a zastávali nižšie úradnícke funkcie. Mali vlastnú vojenskú organizáciu, samosprávu a súdnictvo. Z Karantánie pochádzajú najstaršie zmienky o slovanských župách. Prvou bola tzv. Physsova župa, ktorú bavorský vojvoda Tassilo III. daroval kláštoru v Kremsmünsteri. Župná správna jednotka sa zväčša delila na niekoľko menších občín spravovaných starešinami (*vetustissimi viri*). Na čele župy stál župan (*iopani*). Funkcia slovanských županov pretrvala až do zániku samostatnosti Karantánie a vzniku franských grófstiev, keď bol úrad degradovaný na funkciu dedinského sudcu. Kosezi si svoj vplyv udržali aj v období franskej nadvlády a obdobia korutánskych vojvodov.

## Referencie

## Externé odkazy
* Pavol Jozef Šafárik, Slovanské starožitnosti, Článok VI. O Slovanoch korutánskych (zlatyfond.sme.sk)

Kategória:Korutánsko
Kategória:Zaniknuté štáty Európy
Kategória:Dejiny Slovinska
Kategória:Dejiny Rakúska
Kategória:Zaniknuté štáty
Kategória:Zaniknuté monarchie