Miroslav Lajčák

JUDr. **Miroslav Lajčák ** (* 20. marec 1963, Poprad) je slovenský diplomat a politik rusínskeho pôvodu. Pôsobil okrem iného ako veľvyslanec SR v Japonsku a v Juhoslávii, Albánsku a Macedónsku. V rokoch 20062009 zastával funkciu vysokého predstaviteľa pre Bosnu a Hercegovinu. V rokoch 2009 až 2020 bol ministrom zahraničných vecí Slovenskej republiky postupne v prvej, druhej a tretej vláde Roberta Fica a vo vláde Petra Pellegriniho. Bol tiež predsedom Valného zhromaždenia OSN a výkonným predsedom OBSE. V januári 2026 boli zverejnené záznamy súkromnej elektronickej komunikácie medzi Miroslavom Lajčákom a sexuálnym predátorom Jeffreym Epsteinom. Správy mali osobný a výrazne sexualizovaný charakter a nevykazovali profesionálny ani diplomatický kontext, čo vyvolalo rozsiahlu verejnú a politickú kritiku.

## Mladosť a štúdium
Lajčák študoval jeden rok právo na Univerzite Komenského v Bratislave, neskôr vyštudoval medzinárodné vzťahy a diplomaciu na Moskovskom štátnom inštitúte medzinárodných vzťahov.

## Politická a diplomatická činnosť
### Diplomat, veľvyslanec a vysoký predstaviteľ pre Bosnu a Hercegovinu (19882009)
Od roku 1983 bol členom KSČ. V roku 1988 začal pracovať na česko-slovenskom ministerstve zahraničia. Medzi rokmi 1991 a 1993 pracoval na veľvyslanectve v Moskve, najprv na česko-slovenskom a neskôr slovenskom. Medzi rokmi 1993 a 1994 bol šéfom kabinetu slovenského ministerstva zahraničných vecí (MZV).

V rokoch 1994 až 1998 bol slovenským veľvyslancom v Japonsku. Jeho predchodcom bol Ján Dömök, vymenil ho Mikuláš Sedlák. Po návrate na Slovensko sa v roku 1998 sa stal opäť riaditeľom kancelárie ministra zahraničných vecí. Súčasne bol v rokoch 19992001 bol  výkonným asistentom osobitného vyslanca generálneho tajomníka OSN pre Balkán.

Medzi rokmi 2001 a 2005 zastával funkciu veľvyslanca SR v Juhoslávii (Srbsku a Čiernej Hore od roku 2003), Albánsku a Macedónsku. Následne bol v roku 2005 menovaný za politického riaditeľa na MZV, kde pôsobil do júna 2007. V roku 2005 bol vedúcim organizačného tímu pre prípravu bratislavského samitu Bush-Putin. V roku 2006 dohliadal ako špeciálny vyslanec EÚ na referendum o nezávislosti v Čiernej Hore, v ktorom si Čiernohorci odhlasovali nezávislosť od Srbska.

Od 30. júna 2007 vystriedal vo funkcii vysokého predstaviteľa pre Bosnu a Hercegovinu Christiana Schwarz-Schillinga. 16. decembra 2007 mu najväčší bosniansko-srbský denník Nezavisne novine udelil ocenenie Osobnosť roka. O takmer dva týždne neskôr, 28. decembra, mu titul Osobnosť roka udelil aj denník bosnianskych Moslimov Dnevni Avaz.

### Ministerské pôsobenie, kandidatúra na generálneho tajomníka OSN (20092020)
26. januára 2009 ho prezident Ivan Gašparovič vymenoval za nového ministra zahraničných vecí SR namiesto Jána Kubiša. Lajčák zároveň naďalej pôsobil vo funkcii vysokého predstaviteľa pre Bosnu a Hercegovinu. Vo funkcii vysokého predstaviteľa ho vystriedal v marci 2009 Valentin Inzko. Post ministra zastával do volieb v roku 2010. V rokoch 20102012 pracoval ako výkonný riaditeľ pre Európu a strednú Áziu v novovytvorenej Európskej
službe pre vonkajšiu činnosť v Bruseli, tiež bol hlavným vyjednávačom EÚ pre Asociačnú dohodu s Ukrajinou a Moldavskom a zástupcom EÚ v rokovaniach o Podnestersku. 

Po predčasných voľbách v roku 2012 vytvorila strana SMER-SD jednofarebnú vládu na čele s Robertom Ficom a Lajčák sa vrátil na post ministra zahraničných vecí a európskych záležitostí. Tento post zastával aj po ďalších voľbách v roku 2016 v koaličnej vláde Smeru s SNS, Mostom a Sieťou a tiež po výmene na poste premiéra v roku 2018, kedy Fica nahradil Peter Pellegrini. Vláda Petra Pellegriniho, vrátane Lajčáka, podala po februárových voľbách20. marca 2020 demisiu.

V roku 2016 sa Lajčák uchádzal o funkciu generálneho tajomníka OSN. Pri dvoch hlasovaniach bol síce na druhom mieste, ale nakoniec v hlasovaní Bezpečnostnej rady 5. októbra zvíťazil bývalý portugalský premiér a komisár pre utečencov António Guterres. Lajčákovi mali uškodiť vyjadrenia premiéra Fica, ktorý za svojho ministra loboval v Kremli, ako aj fakt, že sa mu nepodarilo získať podporu okolitých krajín, dokonca ani členov V4.

V novembri 2018 podal minister Lajčák demisiu premiérovi Pellegrinimu v nadväznosti na to, ako Národná rada SR prijala uznesenie o tom, že má vláda zaujať nesúhlasné stanovisko ku Globálnemu paktu OSN o migrácii. Prezident jeho demisiu neprijal.

Od januára do decembra 2019 pôsobil ako úradujúci predseda Organizácie pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe (OBSE). 

### Predseda 72. zasadnutia Valného zhromaždenia OSN (20172018)
31. mája 2017 bol zvolený za predsedu 72. zasadnutia Valného zhromaždenia OSN. Funkciu vykonával od 12. septembra 2017 po dobu jedného roka. Podľa zvyklostí nedostával plat od OSN, ale od domovskej krajiny. Lajčákov plat bol navýšený tak, aby sa vyrovnal platu slovenských diplomatov v zahraničí a zároveň sa stal najlepšie plateným ministrom slovenskej vlády. Funkciu v OSN vykonával súbežne s ministerskou funkciou slovenskej vlády.

### Pôsobenie po odchode z vlády (20202026)
V apríli 2020 bol Lajčák Radou EÚ vymenovaný za špeciálneho vyslanca EÚ pre dialóg medzi Kosovom a Srbskom na obdobie štyroch rokov. Ttoto obdobie bolo následne predĺžené a skončilo sa v januári 2025. V apríli 2024 bol počas predpokladaného konca jeho mandátu pre Kosovo a Srbsko odsúhlasený na post veľvyslanca EÚ vo Švajčiarsku s predpokladaným nástupom do funkcie v septembri 2024.

V marci 2025 ho premiér Fico menoval do funkcie poradcu predsedu vlády pre otázky národnej bezpečnosti. V októbri 2025 bol vymenovaný za člena dozornej rady firmy Slovnaft.

V roku 2025 a v januári 2026 boli postupne zverejnené dôkazy, že udržiaval blízky vzťah s finančníkom a usvedčeným páchateľom sexuálnych trestných činov Jeffreym Epsteinom. Lajčák najprv reagoval, že s Epsteinom komunikoval iba na pracovnej úrovni. Zverejnené textové správy dokladali, že Lajčák žiadal Epsteina, aby ho pozval na jeho "hry". Po zverejnení ďalších správ s komunikácie s Epsteinom 31. januára 2026 Lajčák podal demisiu Robertovi Ficovi na post poradcu premiéra.

## Osobný život
Lajčák bol dvakrát ženatý. Prvý raz s Jelou Lajčákovou, s ktorou sa rozviedol po vzťahu s Jarmilou Hargašovou. Súčasné druhé manželstvo uzavrel s televíznou moderátorkou Jarmilou Hargašovou v roku 2002. Z manželstva s Jarmilou má dcéru Laru (* 2002), spolu vychovali tiež Vanesu, ktorú mala Jarmila z prechádzajúceho vzťahu.
## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Slovenskí diplomati
Kategória:Ministri zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky
Kategória:Podpredsedovia vlády Slovenska
Kategória:Laureáti Radu vychádzajúceho slnka
Kategória:Členovia KSČ/KSS
Kategória:Slovenské osobnosti rusínskeho pôvodu
Kategória:Osobnosti z Popradu
Kategória:Absolventi Moskovského štátneho inštitútu medzinárodných vzťahov
Kategória:Veľvyslanci Slovenska v Albánsku
Kategória:Veľvyslanci Slovenska v Japonsku
Kategória:Veľvyslanci Slovenska v Srbsku
Kategória:Veľvyslanci Slovenska v Severnom Macedónsku