Jura (geochronologická jednotka)

**Jura** je geologická perióda, prostredná v ére mezozoika (druhohôr), pred ňou bol trias a po nej sa začína krieda.

Názov je odvodený od vápencových súvrství švajčiarskeho pohoria Jura, ktorý prvýkrát použil geológ Alexander von Humboldt v roku 1795. Ako samostatné geologické obdobie bola definovaná až v roku 1829 geológom A. Brogniartom.

## Rozdelenie
V Nemecku v roku 1839 zaviedol L. von Buch členenie jury podľa prevládajúcej farby hornín na čiernu (spodnú), hnedú (strednú) a bielu juru (vrchnú). Albert Oppel a Friedrich August Quenstedt nazvali jednotlivé epochy lias, dogger a malm. Tieto názvy odvodili od označení hornín používaných anglickými robotníkmi v lomoch. V súčasnosti sa tieto termíny neodporúča ďalej používať.

## Geológia a paleogeografia
[thumb|left|Profil doggeru ([Stredná jura|strednej jury) v Dogerských skalách (Ružomberok, Veľká Fatra).]]

Jura bola obdobím veľkého rozšírenia morí, ktoré zaplavili rozsiahle časti kontinentov. Hladina svetového oceánu dosiahla svoje maximum na rozhraní stupňov kelovej a oxford.

Na prelome triasu a jury došlo k tektonicky nevýraznej orogenéze&nbsp;–&nbsp;starokimerskej fáze Alpínskeho vrásnenia, pri ktorej došlo vo východnej časti Laurázie k zrážke s Kimériou. V tethýdnej oblasti došlo k zániku Meliatsko-halstattského oceánu. 

Významnou udalosťou bol vznik priekopovej prepadliny, ktorá sa vytvorila medzi Grónskom a Severnou Amerikou a následne bola zaliata morom, čím vznikol veľký záliv. Severoamerická platňa sa ďalej pohybovala na západ a čoskoro v zemskej kôre Pangey začala vznikať priekopová prepadlina. Južná časť Pangey Gondwana sa začala rozpadať pozdĺž vznikajúceho riftového systému najprv medzi severomerickou a africkou platňou. Medzi nimi začal vznikať Atlantický oceán. Od Gondwany, ktorá bola rozlámaná tektonickými zlomami sa začali oddeľovať aj ďalšie platne, priekopová prepadlina vznikla na juhu africkej platne a oddelila od seba južnú časť Afriky, Južnú Ameriku a Antarktídu.

Vznik Atlantiku vyvolával veľké pnutie v zemskej kôre a mal vplyv aj na vznik ďalších riftových oblastí, najmä v rozširujúcej a prehlbujúcej sa sústave Tethys došlo k výraznému rozchádzaniu dna oceánov a jeho celkovému rozčleneniu. Z šelfu Európskej platformy sa začali oddeľovať menšie časti kôry a medzi odďaľujúcou sa Lauráziou a Gondwanou vznikli menšie ostrovy. V alpsko-karpatskej oblasti Piemontsko-ligurský a Valaiský oceán oddelili samostatný pruh kontinentálnej kôry, označovaný ako Briançonnaiský mikrokontinent, ktorý bol v tomto období striedavo zaplavovaný, podobne ako tzv. Čorštynská elevácia. Iné oblasti dosiahli maximálne prehĺbenie, čoho dôkazom sú vtedy uložené sliene, tmavé bridlice, radiolarity a hlavne typický červený hľuznatý vápenec, s početnými fosíliami alebo jadrami amonitov. V oblasti dnešného Kaukazu sa v jure nahromadilo až  sedimentov. 

Časti západnej, strednej aj východnej Európy boli v jure epikontinentálnym morom, ktoré na severe ohraničoval Baltský štít, na západe Armorický masív a na juhovýchode Český masív.

Vo vrchnej jure (malm) prebehla mladokimerská fáza Alpínskeho vrásnenia, ktorá postihla hlavne oblasti Tichého oceánu. V Severnej Amerike, kde sa označuje ako nevadské vrásnenie, bolo spojené so vznikom obrovských granitových batolitov, vulkanizmus produkoval rozsiahle lávové príkrovy v USA a Kanade mocné až . Výlevy lávy sú známe aj z formácie Karroo v Južnej Afrike, ale aj v Antarktíde a na Kaukaze. Na konci jury stala regresia morí.

### Jura v Západných Karpatoch
Od začiatku jury (lias) mali morské priestory v Západných Karpatoch zlé spojenie s voľným oceánom. Došlo k vzniku euxínskych fácií. Neskoršia mobilita dna, ktorá sa prejavila najmä v doggeri, spôsobila vznik viacerých elevácií a hlbokovodných oblastí (trógov). Najvyznamnejšie z nich boli kysucko-pieninský tróg v bradlovom pásme, zliechovský tróg vo fatriku a šiprúňsky v tatriku. V bradlovom pásme sa vytvorila Čorštynská elevácia, ktorá na niektorých miestach dosahovala nad hladinu mora. V južných oblastiach postihnutým uzavretím Meliatského oceánu došlo k náhlemu vynoreniu spôsobeného nakopením príkrovov po odlepení meliatika, silicika, turnaika a ich následnom postupnom nasunutí na gemerikum. Ďalšie oblasti nad hladinou v tomto období existovali aj v Malých Karpatoch a Tatrách.

## Podnebie
Jura bola celkovo pomerne teplým obdobím. Dodnes neboli nájdené žiadne dôkazy o výskyte ľadu z tohto obdobia. Moria preto zalievali pomerné veľké plochy kontinentov. Existovala pomerne veľká piesková púšť Batucatú, ktorá sa nachádzala na Gondwane. Púšť však bola niekoľkonásobne menšia ako dnešná Sahara.

## Vývoj života
thumb|right|Jurské fosílie bezchordátov, stránky z nemeckého Meyers Konversationslexikon (1885–90).
### Flóra
Pomerne prívetivá (vlhká) a stabilná klíma jury veľmi vyhovovala rozvoju flóry. Svoj najväčší rozvoj dosiahli cykasy (*[[Cycadophyta]]*), typickým zástupcom je *Nissonia*. Rozšírené boli aj cykasoidy (*[[Benedittales]]*) typickým zástupcom je *Williamsonia*, a tiež ihličiny (*[[borovicorasty]]*, *[[Pinophyta]]*) a ginkgá (*[[Ginkgophyta]]*).

## Fauna
Veľmi hojné boli prvoky *[[Calpionela]]*, huby a koraly, ktoré v teplých moriach tvorili rozsiahle útesy spolu s machovkami a mäkkýšmi lastúrnikmi *[[Posidonia]]*. Svoj zenit tiež dosiahol rozvoj amonitov a belemnitov. Teplé moria obývali aj žraloky a raje.

Časté sú aj kostnaté ryby (*Teleostei*), známe sú tiež nálezy pravých žiab, krokodílov a primitívnych korytnačiek. Pokračoval tiež vývoj prvých primitívnych cicavcov, ktoré sa objavili už v triase. Na súši, vo vzduchu i vo vode zaznamenali veľké rozšírenie dinosaury. Objavili sa veľké druhy ako *[[Diplodocus]]* alebo *[[Brachiosaurus]]*. Vo vodách dnešnej Európy sa vyskytovali plesiosaury, medzi známe lietajúce plazy (*[[Pterosauria]]*) patril druh *[[Pteranodon]]*. Objavil sa aj najstarší známy operený pravták *[[Archeopteryx]]*, známy z lokality Solhofen v Nemecku.

## Referencie

## Pozri aj
*Chronostratigrafická tabuľka

## Iné projekty

## Externé odkazy
* databáza GeoWhen

## Zdroje
*
*Paturi, Felix R. K*ronika Zeme* (1995) Fortuna Print, Bratislava ISBN 80-7153-088-3, s. 217&nbsp;–&nbsp;267

Jura