Július Andráši (1823)

Gróf **Július Andráši starší**, celým menom **Július Andráši zo Sâncrăieni a Krásnej Hôrky** (starší pravopis: *Július Andrássy*; ; latinsko-maďarský prídomok: ; * 8. marec 1823 Vlachovo, Uhorsko – † 18. február 1890 Volosko, Uhorsko, dnes Opatija v Chorvátsku) bol uhorský politik a veľkostatkár, v období rokov 1867 – 1871 bol prvým uhorským ministerským predsedom a v období rokov 1871 – 1879 rakúsko-uhorským ministrom zahraničných vecí.

## Životopis
Jeho otcom bol gróf Karol Andráši (1792 – 1845) a matkou grófka Etela Sapáriová (1798 – 1876). Mal bratov Emanuela (1821 – 1891) a Aladára (1827 – 1903). Jeho manželkou bola grófka Katarína (Katinka) Kendefiová, sobáš bol 9. júla 1856 v Paríži. Jeho synom bol Július Andráši mladší.

Študoval na gymnáziu v Novom Meste pod Šiatrom (Sátoraljaújhely), neskôr právo na univerzite v Pešti. Od septembra 1845 bol župným sudcom v Zemplínskej stolici. V roku 1847 bol poslancom Zemplínskej stolice na uhorskom sneme, kde podporoval politické aktivity Lajosa Kossutha. V apríli roku 1848 bol palatínom Štefanom Habsburský vymenovaný za zemplínskeho župana. Bol aktívnym účastníkom revolúcie v rokoch 1848 – 1849, stal sa veliteľom revolučnej národnej gardy a pobočníkom generála Artúra Görgeia. Zúčastnil sa bitky pri Pákozde i výpravy na Viedeň v októbri 1848. Isté obdobie (máj–august 1849) bol vyslancom uhorskej revolučnej vlády Bertalana Szemereho v Istanbule. Po porážke uhorských vojsk v revolúcii emigroval do zahraničia (žil prevažne v Paríži a v Londýne). Za účasť v revolúcii bol rakúskymi úradmi odsúdený na trest smrti a v neprítomnosti (*in effigie*) popravený.

V roku 1858 bol amnestovaný a vrátil sa do Uhorska. V roku 1861 sa stal poslancom uhorského snemu, v roku 1865 bol jeho podpredsedom. Bol prívržencom a spolupracovníkom Ferenca Deáka a jeho *[[Deákova strana|Deákovej strany]]*, ktorej hlavným programom bola realizácia politického a štátneho vyrovnania sa s rakúskou časťou Habsburskej monarchie. Spolu s Deákom sa najviac zaslúžil o úspešné rakúsko-uhorské vyrovnanie. V novej dualistickej monarchii sa stal prvým uhorským ministerským predsedom (do roku 1871). V roku 1868 podporil a pripravil aj uhorsko-chorvátske vyrovnanie, ale odmietal pokusy o vyrovnanie s českými krajinami alebo Haličou. V roku 1868 bol aj členom národnostného výboru uhorského snemu, ktorý pripravil národnostný zákon schválený v roku 1868.

V marci 1869 Andráši delegácii Novej školy slovenskej sľúbil zriadiť slovenské školy a umožniť prístup Slovákom do vyšších úradov. Jeho vláda tvrdo postupovala proti robotníckemu hnutiu a v roku 1871 rozpustila *Všeobecný robotnícky spolok* (jeho predstavitelia boli súdení v tzv. vlastizradnom procese).

V zahraničnej politike bol stúpencom a realizátorom protiruskej orientácie, pretože mal obavy z možnej podpory Ruska slovanským národom v monarchii a na Balkáne. Neskôr ako minister zahraničných veci presadzoval diplomatickú a vojenskú orientáciu na Nemecko. Bol jedným z organizátorov diplomatického Berlínskeho kongresu v roku 1878, na ktorom bola riešená najmä otázka usporiadania na Balkánskom polostrove po rusko-tureckej vojne v rokoch 1877 – 1878. Na kongrese bola k Rakúsko-Uhorsku pričlenená Bosna a Hercegovina. Jej obsadenie ale prebiehalo vojenskou cestou, čo Andrášimu jeho politickí odporcovia tvrdo vyčítali. Napokon v roku 1879 z postu ministra zahraničných vecí rezignoval. Zomrel počas liečebného pobytu v chorvátskej Opatiji. Pochovaný je spolu s manželkou v rodinnom mauzóleu v Trebišove.

Bol nositeľom veľkokríža Radu sv. Štefana, španielskym grandom I. triedy a rytierom Rádu zlatého rúna. Od roku 1871 bol ministrom pri osobe panovníka a neskôr skutočným tajným radcom. Od roku 1876 bol aj riadiacim členom Uhorskej akadémie vied, od roku 1888 bol jej čestným členom.

Andráši bol autorom početných článkov v uhorskej, francúzskej, nemeckej a anglickej tlači. Jeho prejavy boli súborne publikované po jeho smrti.

## Galéria

Súbor:Andrássy coat 1766.jpg|Rodový erb
Súbor:BASA-600K-1-1866-10-Der Berliner Congress, 1878.jpeg|Július Andráši (v strede v modrej uniforme) ako minister zahraničných vecí Rakúsko-Uhorska na Berlínskom kongrese dňa 13. júla 1878
Súbor:Trebisov Andrassyovsky kastiel (Mausoleum)-02.JPG|Mauzóleum v Trebišove, miesto posledného odpočinku Júliusa Andrášiho, jeho manželky Kataríny Kendefiovej a ich syna Teodora Andrášiho (1857 – 1905)
Súbor:Andrássy Gyula Prinzhofer.jpg|Július Andráši v roku 1848
Súbor:Benczur-andrassy gyula.jpg|Maľba Júliusa Bencúra


## Literatúra
* 
* LÖRINČÍKOVÁ, Silvia: Július Andráši : rakúsko-uhorské vyrovnanie a jedna politická kariéra. In: *Historická revue*, roč. XXVIII, 2017, č. 3, s. 38 – 43.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Záznam o narodení a krste v matrike – farnosť Košice; pokrstený ako Julius Carolus Andrassÿ

Kategória:Uhorskí politici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Poslanci uhorského snemu
Kategória:Poslanci uhorského snemu narodení na území dnešného Slovenska
Kategória:Rakúsko-uhorskí diplomati
Kategória:Členovia Uhorskej akadémie vied
Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Andrášiovci
Kategória:Nositelia Rádu zlatého rúna
Kategória:Osobnosti z Vlachova
Kategória:Rytieri Radu čiernej orlice
Kategória:Nositelia Kráľovského uhorského radu sv. Štefana
Kategória:Nositelia Radu holandského leva
Kategória:Rytieri Radu svätého Andreja
Kategória:Nositelia Radu svätého Alexandra Nevského
Kategória:Nositelia rakúskeho Rádu zlatého rúna
Kategória:Nositelia veľkokríža Radu čestnej légie