Anna Mária Lujza Medicejská

**Anna Mária Lujza Medicejská** (, * 11. august 1667 – † 18. február 1743) bola poslednou členkou hlavnej vetvy Mediciovcov a sobášom falckou kurfirstkou. Jej smrťou v roku 1743, rod vymrel po praslici (po meči vymrel v roku 1737 smrťou jej brata Giana Gastona).

Anna Mária Lujza bola jedinou dcérou Cosima III. Medicejského a Margaréty Lujzy Orleánskej, netere francúzskeho kráľa Ľudovíta XIII. Sobášom s Jánom Viliamom Falckým sa stala falckou kurfirstkou a jej podporovaním hudobníkov si falcký dvor vyslúžil povesť významného hudobného centra. Keďže Ján Viliam mal syfilis, sobáš nepriniesol žiadneho potomka, čo v kombinácii s neplodnosťou jej súrodencov znamenalo, že Mediciovci boli na pokraji vyhynutia. 

V roku 1713, Cosimo III. zmenil toskánske zákony o nástupníctve, aby umožnil nástup svojej dcéry na trón a posledné roky svojho života strávil presviedčaním európskych mocností, aby súhlasili s uznaním tohto zákona. V roku 1735 však európske mocnosti v rámci územného usporiadania vymenovali za dediča toskánskeho trónu Františka Štefana Lotrinského, ktorý namiesto nej nastúpil na trón. Po smrti Jána Viliama sa Anna Mária Lujza vrátila do Florencie, kde sa tešila hodnosti prvej dámy až do nástupu svojho brata Giana Gastona, ktorý ju vyhnal do Vily La Quiete. Keď Gian Gaston zomrel v roku 1737, vyslanec Františka Štefana ponúkol Anne Márii Lujze miiesto nominálnej regentky Toskánska, ale ona odmietla. Jej smrť v roku 1743 znamenala koniec veľkovojvodského rodu Mediciovcov. Jej pozostatky boli pochované v nekropole Mediciovcov, bazilike San Lorenzo vo Florencii, ktorú pomohla dokončiť. 

## Životopis

### Raný život
Napriek snahe svojej matky vyvolať potrat jazdou na koni, sa Anna Mária Lujza Medicejská narodila 11. augusta 1667 vo Florencii ako jediná dcéra a druhé dieťa Cosima III. Medicejského a jeho manželky Margaréty Lujzy Orleánskej. Bola pomenovaná po svojej tete z matkinej strany Anne Márii Lujze Orleánskej, vojvodkyni z Montpensier. 

Vzťah jej rodičov bol veľmi komplkovaný. Margaréta Lujza využila každú príležitosť, aby mohla ponížiť Cosima. Pri jednej zdokumentovanej príležitosti ho za prítomnosti pápežského nuncia označila za „zlého ženícha“. Nepriateľstvo medzi nimi trvalo až do 26. decembra 1674, keď všetky po zmierenie zlyhali. Vystresovaný Cosimo súhlasil s odchodom svojej manželky do kláštora Montmartre vo Francúzsku. Zmluva uzavretá v ten deň zrušila jej privilégia ako ''petite fille de France'' a vyhlásila, že po jej smrti zdedia všetok jej majetok jej deti. Cosimo jej udelil rentu vo vyške 80 000 livier ako odškodné. V júni 1675, Margaréta Lujza opustila Toskánsko. Anna Mária Lujza, ktorá mala v tom čase menej ako osem rokov, ju už nikdy nevidela. Hoci Cosimo svoju dcéru zbožňoval, vychovávala ju jej stará matka z otcovej strany, Vittoria della Rovere. 

### Falcká kurfirstka
[vľavo|náhľad|Anna Mária Lujza s kvetmi,  [Antonio Franchi, cca. 1682 – 1683]]
V roku 1669 bola Anna Mária Lujza považovaná za potenciálnu nevestu Ľudovíta Francúzskeho, dediča francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV. Cosimovi III. sa nepáčila myšlienka francúzskeho manželstva a nikdy sa tejto veci nevenoval (neskôr bola odmietnutá). Namiesto toho ju ponúkol portugalskému kráľovi Petrovi II. Petrovi ministri sa obávali, že Anna Mária Lujza by mohla zdediť temperament svojej matky a mohla by sa snažiť dominovať svojmu manželovi. Súčasníci si v skutočnosti mysleli, že jej vlastnosti sú kombináciou vlastností jej otca a starej matky z otcovej strany.

Po odmietnutí Portugalska, Francúzska, Španielska a Savojska, navrhol anglický kráľ Jakub II. svojho švagra Františka II. d’Este, vojvoda z Modeny ako možného budúceho manžela Anny Márie Lujzy, ale ona ho považovala vojvodu za nízko postaveného. Nakoniec to bol Leopold I., cisár Svätej rímskej ríše, kto navrhol Jána Viliama, falckého kurfirsta. Falcký kurfirst vo februári 1691 získal od cisára Svätej rímskej ríše pre Cosima III. titul kráľovská výsosť, pretože aj savojský vojvoda si zaobstaral titul kráľovská výsosť - k veľkému hnevu Cosima III. V dôsledku toho bol nakoniec vybraný Ján Viliam. S Annou Máriou Lujzou sa zosobášil prostredníctvom splnomocnenca 29. apríla 1691. 

Do Düsseldorfu, hlavného mesta Falcka, odišla 6. mája 1691 v sprievode svojho mladšieho brata Giana Gastona. Ján Viliam ju prekvapil v Innsbrucku, kde sa oficiálne zosobášili. Falcko, do ktorého Anna Mária Lujza prišla, bolo spustošené prebiehajúcou deväťročnou vojnou, v ktorej Ľudovít XIV. zaútočil na Falcko v mene svojho mladšieho brata Filipa I. Orleánskeho. 

Kurfirstka otehotnela v roku 1692, no potratila. Niektorí historici sa mylne domievajú, že krátko po svojom príchode sa od kurfirsta nakazila syfilisom, čo podľa nich vysvetľuje, prečo Anna Mária Lujza a Ján Viliam nemali žiadne deti. Napriek tomu žili Anna Mária Lujza a Ján Viliam žili v harmonickom manželstve. Kurfirstka trávila čas plesmi, hudobnými predstaveniami a inými slávnosťami. Objednal jej divadlo, kde sa hrali komédie francúzskeho dramatika Molièra. Keďže Anna Mária Lujza bola patrónkou mnohých hudobníkov, a preto sa vtedajší falcký dvor tešil uznaniu ako medzinárodné centrum hudby. Pozvala na dvor Fortunata Chelleriho a vymenovala ho za *maestro di cappela* - učiteľa hudby. Polyhistor Agostino Steffani bol sponzorovaný kurfirstkou od svojho príchodu do Düsseldorfu v roku 1703 až do jej návratu do Toskánska. Knižnica Florentského konzervatória uchováva dve vydania jeho komorných duet. 

Anna Mária Lujza na popud ich otca zariadila sobáš svojho mladšieho brata. Gian Gaston sa 2. júla 1697 oženil v Düsseldorfe s Annou Máriou Františkou Sasko-Lauenburskou, dedičkou rovnomenného vojvodstva. Odmietla ho, a preto sa v roku 1708 rozišli.

V tom istom roku, keď sa Gian Gaston oženil, mierová zmluva z Rijswijku ukončila deväťročnú vojnu. Francúzske vojska sa stiahli z Falcka a Ján Viliam získal grófstvo Megen. Po zrušení Nantského ediktu, dokumentu, ktorý dovtedy dával práva francúzskym kalvínom, v roku 1685 emigrovalo do Falcka 2 000 kalvínov z Francúzska. Ján Viliam, ktorý bol kritizovaný za svoje zaobchádzanie s falckými protestantmi zo strany brandenburského kurfirsta, v roku 1705 predložil *vyhlásenie o náboženstve*, ktoré schvaľovalo náboženskú slobodu. 

### Toskánske nástupníctvo
[náhľad|Anna Mária Lujza a jej manžel Ján Viliam, obraz od [Jan Frans van Douven|Jana Fransa van Douvena z roku 1708. ]]
Cosimo III. chcel zmeniť toskánsku nástupnícku líniu, v ktorej boli výhradne muži, tak, aby v prípade neúspechu mužskej nástupníckej línie umožnil nástup svojej dcéry Anny Márie Lujzy. Jeho plán sa však stretol s odporom európskych mocností. Karol VI., cisár Svätej rímskej ríše s návrhom súhlasil, ale len pod podmienkou, že sa stane jej nástupcom. Cosimo a Anna Mária Lujza sa na tomto návrhu nezhodli. Bez dosiahnutia v dohľadnom čase sa „toskánska otázka“ stala spiacou.

O niekoľko rokov neskôr, keď sa otázka nástupníctva stala naliehavejšou, bol kardinál František Maria Medicejský, brat Cosima III. zbavený svojich cirkevných sľubov a donútený oženiť sa s staršou dcérou Vincenza Gonzagu, Eleonórou v roku 1709. Kurfirstka ho naliehavo žiadala, aby sa postaral o svoje zdravie a „dal nám útechu malého princa“. O dva roky neskôr však zomrel bezdetný a tým sa stratila akákoľvek nádej na dediča. 

Po smrti svojho dediča trónu Ferdinanda v roku 1713, Cosimo predložil v toskánskom senáte návrh zákona, v ktorom by sa stanovilo, že ak Cosimo a jeho nový dedič Gian Gaston zomrú skôr ako Anna Mária Lujza, nastúpi na trón. Karol VI. bol zúrivý a odpovedal, že veľkovojvodstvo je cisárskym lénom, a preto má výlučné právo meniť zákony o nástupníctve.  A aby sa ešte viac skomplikovala situácia, Alžbeta Farnese, dedička Parmského vojvodstva a druhá manželka španielskeho kráľa Filipa V. si uplatnila nárok na Toskánske veľkovojvodstvo ako pravnučka Margaréty Medicejskej. V roku 1716, Karol VI., ktorý neustále menil svoj postoj k tejto otázke, povedal Toskánsku, že nástupníctvo kurfirstky je nespochybniteľné, ale dodal, že Rakúsko a Toskánsko sa musia čoskoro dohodnúť o tom, ktorý kráľovský rod bude nasledovať po Mediciovcov. 

V júni 1717, Cosimo vyjadril svoje želanie, aby po kurfirstke nastúpil rod Este. Karol VI., ktorý predtým ponúkol veľkovojvodovi územnú kompenzáciu - vo forme štátu Presidi, ale odmietol ju. V roku 1718, Karol VI. Cosimovo rozhodnutie odmietol a vyhlásil spojenie Toskánska a Modeny (územia Este) za neprijateľnú. Odvtedy medzi nimi panovala patová situácia. 

### Návrat od Florencie
[vľavo|náhľad|Anna Mária Lujza Medicejská v smútočnom odeve, obraz od [Jan Frans van Douven|Jana Fransa van Douvena z roku 1717.]]
Ján Viliam zomrel v júni 1716. Jeho vdova, Anna Mária Lujza sa v októbri 1717 vrátila do Florencie. Violanta Beatrix Bavorská, vdova po dedičovi trónu Ferdinandovi a Anna Mária Lujza nemali dobrý vzťah. Keď sa Violanta Beatrix dozvedela o úmysle Anny Márie Lujzy vrátiť, pripravila sa na odchod do Mníchova, ale Gian Gaston si prial, aby zostala, a tak zostala. Aby sa predišlo hádkam medzi medzi týmito dvoma dámami, Cosimo III. tesne pred príchodom Anny Márie Lujzy definoval postavenie Violanty Beatrix tým, že ju vymenoval za guvernérku Sieny.

Dňa 4. apríla 1718, Veľká Británia, Spojené holandské provincie (a neskôr Rakúsko), vybrali za dediča toskánskeho trónu infanta Karola Španielskeho, najstaršieho syna Filipa V. a Alžbety Farnese (bez akejkoľvek zmienky o Anne Márii Lujze). Do roku 1722 nebola kurfirstka ani len uznaná za dedičku a Cosimo sa na konferenciách o budúcnosti Toskánska zúčasťňoval len ako divák. Uprostred toho zomrela Margaréta Lujza, matka Anny Márie Lujzy. Namiesto toho, aby odkázala svoje cennosti deťom, ako to predpisovala dohoda z roku 1674, odkázala ich Alžbete Terézii Lotrinskej, svojej vzdialenej príbuznej. 

Dňa 25. októbra 1723, šesť dní pred svojou smrťou, Cosimo vydal posledné vyhlásenie, v ktorom nariaďoval, že Toskánsko zostane nezávislé a Anna Mária Lujza bude nasledovať po Gianovi Gastonovi. Nanešťastie pre Cosima, Európa to úplne ignorovala. Gian Gaston, teraz veľkovojvoda a Anna Mária Lujza nemali dobré vzťahy. Opovrhoval ňou za to, že zorganizovala jeho nesťastné manželstvo s Annou Máriou Františkou Sasko-Lauenburskou, zatiaľ čo ona nenávidela jeho liberálnu politiku. Zrušil všetky antisemitistické zákony svojho otca a s radosťou ju rozčuľoval. V dôsledku toho bola kurfirstka nútená opustiť svoj byt v ľavom krídle Palazzo Pitti a presťahovať sa do Villy la Quiete. Dom a záhrady zrekonštruovala s pomocou záhardníka Sebastiana Rapiho a architektov Giovanniho Battistu Fogginiho a Paola Giovanozziho. V rokoch 1722 – 1725, kurfistka skrášlila vilu tým, že si objednala dvanásť sôch rôznych náboženských postáv.
[náhľad|[Villa la Quiete v roku 2008. ]]
Napriek vzájomnej nevraživosti sa Anna Mária Lujza a Violanta Beatrix spoločne pokúsili zlepšiť zlú povesť Giana Gastona na verejnosti. Množili sa chýry, že veľkovojvoda zomrel, pretože ho bolo zriedkavo vidieť. Aby tieto chýry vyvrátili, prinútili ho, aby sa v roku 1729, na sviatok Jána Krstiteľa, patróna Florencie zúčastnil na slávnostiach. Violanta Beatrix sa snažila vytiahnuť veľkovojvodu zo svojej sféry vplyvu organizovaním banketov. Jeho správanie na nich doslova prinútilo prítomných bežať do kočov. Gian Gaston opakovane zvracal do obrúska, grgal a rozprával neslušné vtipy. Tieto rozptýlenia prestali po smrti Violanty Beatrix v roku 1731. 

V roku 1736, počas vojny o poľské dedičstvo, bol infant Karol vyhnaný z Toskánska a v rámci územnej výmeny sa František III. Lotrinský stal dedičom Toskánska. V januári 1737 sa španielske vojska, ktoré boli v Toskánsku od roku 1731, stiahli. Ich miesto zaujalo 6 000 rakúskych vojakov. 

Gian Gaston zomrel 9. júla 1737 obklopený prelátmi a svojou sestrou. Anne Márii Lujze ponúkol Marc de Beauvau, vyslanec veľkovojvodu, nominálne regentstvo, kým František III. nemohol prísť do Florencie, ale odmietla. Po smrti Giana Gastona bol všetok alodiálny Mediciovcov vrátane 2 000 000 livier v hotovosti, rozsiahlej umeleckej zbierky a pozemkov v bývalom Urbinskom vojvodstve zverený Anne Márii Lujze. V tejto súvislosti bol jej najvýznamenjším činom „*Patto di Famiglia*“ („*Rodinný pakt*“), podpísaný 31. októbra 1737, ktorým odkázala všetok osobný majetok Mediciovcov toskánskemu štátu za predpokladu, že nič nebude z Florencie odvezené. 

### Smrť a dedičstvo
Lotrinčania, ako boli okupačné sily prezývané, boli všeobecne nenávidení. Miestokráľ, de Beauvau, ktorého Anna Mária Lujza nemala rada pre jeho „vulgárny“ dvor, dovolil Anne Márii Lujze nerušene žiť vo vlastnom krídle Palazzo Pitti, žijúc prakticky v ústraní. Zaoberala sa financovaním a dohľadom nad výstavbou Capella dei Principi, ktorú v roku 1604 začal Ferdinand I. Medicejský a veľkú časť svojho majetku venovala na charitu. Anna Mária Lujza zomrela 18. februára 1743 vo veku 75 rokov. Jej smrťou vymrela kráľovská vetva Mediciovcov. V závete odkázala šperky v hodnote 500 000 livier veľkovojvodovi Františkovi a pozemky v bývalom Urbinskom vojvodstve markízovi Rinuccinimu, jej hlavnému vykonávateľovi závetu. Bola pochovaná v krypte San Lorenzo, ktorú pomohla dokončiť. Hoci v čase jej smrti nebola úplne dokončená, v závete bolo napísané, že časť jej majetku by mala byť použitá na dokončovanie a zdokonaľovanie kaplnky v San Lorenzo. 

Najvýznamnejším činom Anny Márie Lujzy bol takzvaný „*Rodinný pakt*“. Zabezpečil, že všetko umenie a poklady Mediciovcov zozbierané počas troch storočí politickej nadvlády, zostali vo Florencii. Americká historička umenia Cynthia Miller Lawrence tvrdí, že Anna Mária Lujza tak zabezpečila budúcu ekonomiku Toskánska prostredníctvom cestovného ruchu. Šesťnásť rokov po jej smrti bola verejnosti sprístupnená Galleria degli Uffizi, ktorú založil Cosimo I., zakladateľ veľkovojvodstva. 

V roku 2012, po obavách spôsobených povodňou rieky Arno v roku 1966, boli jej pozostatky exhumované. Vedecké vyšetrenia, nenašlo žiadne stopy syfilisu, na ktorý sa dlho predpokladalo, že zomrela. 

## Rodokmeň

## Referencie

## Literatúra

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Mediciovci
Kategória:Osobnosti z Florencie