Deésis

[náhľad|neznámy autor, ''Deésis'', [mozaika, asi 1261, Hagia Sofia, Istanbul]]

**Deésis** je pôvodom byzantská ikonografická kompozícia používaná pravidelne v stredovekom sakrálnom umení. Motívu dominuje tróniaci alebo stojaci Ježiš Kristus predstavujúci vládcu sveta či sudcuPantokrator, po ktorého stranách stoja sprievodné postavy. Tými sú v základnej kompozícii Panna Mária (matka Ježiša Krista) a Ján Krstiteľ (**malá deésis**). Predstavujú prosebníkov za ľudstvo a symbolizujú Nový a Starý zákon. V prípade varianty zvanej **veľká deésis** môžu Máriu a Jána Krstiteľa sprevádzať aj iné postavy ako anjeli, proroci či vybraní svätci. V rámci kompozície sa rozlišuje niekoľko podtypov. Obsah obrazu má v závislosti od kontextu výraznejší eucharistický alebo (a a to častejšie prevládajúci) eschatologický charakter.

[náhľad|neznámy autor, ''Veľká deésis s prorokmi'', [tempera na paneli, 16. storočie, Ruské cárstvo, dnes Walters Art Museum, Baltimore]]

Ikony koncipované ako deésis sú bežnou súčasťou chrámových ikonostasov byzantskej cirkevnej tradície. Na kresťanskom Západe tvorí deésis neoddeliteľnú súčasť vyobrazení Posledného súdu a kompozície prorockých vízií.

Za najstaršie známe zobrazenie deésis sa považuje freska v rímskom chráme Santa Maria Antiqua zo 7. storočia. V hojnejšom počte sa ikonografický typ začal používať od 10. storočia, pričom ho možno vidieť v oblasti mozaikových diel, doskových malieb (ikon) i v úžitkovom umení. Termín v literatúre ako prvý použil byzantský teológ Nikétas Stéthatos v životopise svätého Simeona Teológa z roku 1054, no v byzantskej praxi sa neujal a nahradili ho iné termíny (pozri nižšie). Azda najznámejší obraz monumentálnej deésis (asi z roku 1261) sa nachádza v byzantskom chráme Hagia Sofia. Najstaršia deésis na Slovensku pochádza zrejme z Kostola svätého Demetra v obci Rovné: ikona z druhej polovice 16. storočia sa dnes nachádza v Šarišskom múzeu v Bardejove.

## Terminológia
Termín deésis (prosba, modlitba) použil ako prvý byzantský mystik a teológ Nikétas Stéthatos v roku 1054. V Byzancii sa však termín príliš neujal. V podobe *deisus* () bol naopak pojem najneskôr od 12. storočia používaný v ruských krajinách. Podľa Kvlividzeho sa názov deésis dával v Byzancii votívnym ikonám, ktoré mali pre prispievateľa, prosiaceho o príhovor, osobitný význam. Ako typ ikony deésis spomína Michaél Attaleiates († po 1085) v spise *Diataxis*: *„Templon má v strede aj deésis a život svätého a ctihodného Krstiteľa.“* Vo vedeckom prostredí sa termín začal používať v 19. storočí.

V slovenskej literatúre sa možno stretnúť so zhodným prívlastkom v mužskom rode („malý deésis“, prípadne pri druhom type deésis s tvarom „veľký deésis“). Tento tvar je však jazykovo nesprávny, keďže grécke slovo δέησις je ženského rodu.

Synonymá malej deésis s tromi postavami sú , , ; .

## Pôvod a teológia
Za liturgický základ kompozície sa považuje niekoľko liturgických textov (grécke tropáre) byzantskej tradície: eucharistická ďakovná modlitba alebo modlitba lítia. Ďalším historickým zdrojom mohli byť koptské a sýrske liturgické texty z 5. až 6. storočia. V modlitbe lítia cirkev vzýva na príhovor Pannu Máriu, svätého Jána Krstiteľa, nebeské mocnosti, apoštolov, svätých a mučeníkov, čo často doslovne zodpovedá skladbe svätých v kompozíciách deésis. Obsah obrazu má v závislosti od kontextu výraznejší eucharistický alebo (častejšie) prevažne eschatologický charakter. Tak v eucharistických modlitbách, ako aj v modlitbách lítía zaznieva téma posledného súdu, pričom za priaznivý a milosrdný Boží súd sa modlí celá Cirkev na čele s Matkou Božou a svätým Jánom Krstiteľom. Z hľadiska umeleckých foriem pochádza schéma deésis pravdepodobne z ranokresťanských scén adorácie Krista (Adoratio Christi), ktoré odkazujú na pohanskú cisársku ikonografiu. S touto teóriou prišiel asi ako prvý André Grabar.

## Opis a vývoj

### Kresťanský Východ
[neznámy autor, ''Premenenie Pána'' (považovaná za [prototyp motívu deésis), mozaika, 6. storočie, Kláštor svätej Kataríny na Sinaji|náhľad]]

Umelecká forma postáv stojacich pri Kristovi sa bez náznaku príhovoru a typizovaných osôb Panny Márie a Jána Krstiteľa objavuje na mozaike Kláštora svätej Kataríny na Sinaji. Samotný motív *malej deésis* vznikol zrejme už pred obrazoboreckým obdobím a je spoľahlivo známy od 7. storočia. Za prvý literárny dôkaz o deésis sa považuje opis snového videnia v legende patriarchu Sofronia o alexandrijských mučeníkoch Kýrovi a Jánovi, ktorú napísal v rokoch 610 až 623 v Egypte (PG 87). Pasáž je však interpolovaná a pochádza z čias obrazoboreckého sporu. Poskytuje opis postáv stojacich vedľa Krista, avšak stále neuvádza motív príhovoru.

[náhľad|vľavo|neznámy autor, ''Deésis'', [freska, 7. storočie, Santa Maria Antiqua, Rím]]

Za najstaršiu známu deésis na svete býva považovaná freska v Santa Maria Antiqua v Ríme zo 7. storočia: Kristus je zobrazený uprostred v stoji a svätý Ján Krstiteľ nie je ešte zobrazený ako modliaci sa, ale s ukazujúcim gestom na Krista. Detaily ako modlitebné gestá či orientácia prosebníkov sa tak v deésis ustálili až v 9. storočí. Malú deésis dodnes tvoria tri postavy: Kristus tróniaci alebo stojaci uprostred a jeho matka Mária s Jánom Krstiteľom po jeho bokoch. Mária stojí po Kristovej pravici, Ján Krstiteľ naľavo od Krista. Kristus je spravidla zobrazený ako Pantokrator (Vševládca), zriedkavejšie ako Emanuel.

[náhľad|neznámy autor, ''Deésis [Harbavillský triptych|Harbavillského triptychu,* [[Reliéf (sochárske dielo)|reliéf]] (rezba v [[Slonovina|slonovine]]), okolo [[950]], [[Konštantínopol]], dnes [[Louvre]], [[Paríž]]]]

Kristus niekedy drží zatvorené [[Evanjelium (spisy)|evanjelium]] v ľavej ruke a pravou rukou žehná. Bohorodička a Ján Krstiteľ zvyknú byť zobrazení s modlitebne zloženými rukami. Takéto zobrazenia sú od [[10. storočie|10. storočia]] dobre známe v monumentálnej maľbe: [[mozaika]] [[katolikon]]u [[Vatopedský monastier|kláštora Vatoped]] (prelom 10. a [[11. storočie|11. storočia]]), či pásové zobrazenie trimorfnej deésis, ktoré sa zachovalo v juhozápadnej predsieni chrámu [[Hagia Sofia]] v dnešnom Istanbule ([[60. roky 13. storočia]], fotografia hore). Tróniaci Kristus so zatvorenou knihou a dvaja orodovníci boli pravdepodobne vnímaní ako obraz nebeského spoločenstva a zároveň ako vzor pre stretnutia, ktoré sa v týchto miestnostiach konali.

Motív deésis sa bežne používal aj v byzantskom [[Úžitkové umenie|úžitkovom umení]], ktorého príkladom je [[Harbavillský triptych]] (vyrezávaná [[slonovina]] z [[10. storočie|10. storočia]]) či [[staurotéka]] z [[Kláštor Panny Márie v Sajdnáji|Kláštora Panny Márie v Sajdnáji]] (technika [[cloisonné]], [[11. storočie]]).

[[Súbor:The Deesis - Google Art Project.jpg|náhľad|neznámy autor, *Deésis* (medailóny s vyobrazením Ježiša Krista, Bohorodičky a Jána Krstiteľa), mozaika, [[10. storočie|10.]]/[[11. storočie]], [[Chrám svätej Sofie (Kyjev)|Chrám svätej Sofie]], [[Kyjev]]|vľavo]] 

Ideový obsah kompozície deésis a jej korešpondencia s eucharistickými modlitbami viedli k zaradeniu trimorfnej deésis do maľby centrálneho oltára, ako je tomu v lunetách nad oknami centrálnej apsidy [[katolikon]]u [[Monastier Hosios Lukas|kláštora Hosios Lukas]] ([[20. roky 11. storočia]]) či v maľbe oltára [[Chrám svätej Sofie (Kyjev)|Katedrály svätej Sofie v Kyjeve]] (1037), kde nad centrálnou apsidou sú medailóny s opásanými obrazmi Krista, Matky Božej a svätého Jána Krstiteľa. Motív bol zaradený do byzantských [[epistyl]]ov templonu ako stred slávnostného radu. Umiestnenie trimorfionu do stredu oltárnej priečky sa stalo jadrom vysokých [[ikonostas]]ov v neskorom a [[Postbyzantské umenie|postbyzantskom umení]] (teda na Balkáne a v ruských krajinách). Spasiteľ je spravidla zobrazený s otvoreným evanjeliom, zatiaľ čo postavy Bohorodičky a svätého Jána Krstiteľa sú umiestnené v druhom pláne.

[[Súbor:Elmali - Fresco Deesis.jpg|neznámy auto, *Deésis*, freska, 11. storočie, [[Elmali kilise]], [[Göreme]]|náhľad]]

V architektúre sa deésis využívala pri výzdobe [[Apsida (architektúra)|apsíd]]. V [[Gruzínsko|Gruzínsku]] a [[Kapadócia|Kapadócii]] je motív často hlavnou kompozíciou oltára a je umiestnený v [[Koncha|konche]] centrálnej apsidy ([[Direkli kilise]], [[10. storočie]]). V apside chrámu sú vedľa Krista zobrazení klaňajúci sa [[anjel]]i. Rovnakým spôsobom je vyzdobená aj centrálna apsida [[Spassko-Preobraženský chrám (Mirožský kláštor)|Spassko-Preobraženského chrámu]] [[Mirožský kláštor|Mirožského kláštora]] ([[40. roky 12. storočia|40. roky 12. storočie]]). Deésis v apside preberala úlohu chýbajúcej centrálnej kupoly ako duchovného centra s Kristom Pantokratorom alebo obrazom Nanebovstúpenia. Kristus je takmer vždy zobrazený na tróne, text jeho otvorenej knihy, zvyčajne Jn 8,12, ho identifikuje ako učiteľa a záchrancu sveta. V systéme byzantskej výzdoby kostolov však deésis ako samostatný bohoslužobný obraz nemala trvalé miesto. Najrozšírenejší bol najjednoduchší variant, ktorý sa objavuje sa na začiatku [[11. storočie|11. storočia]] a zobrazuje všetky tri postavy len ako bustu alebo hlavu medailónu, prípadne zriedkavejšie zobrazuje figurálneho Krista a Máriu s Jánom Krstiteľom ako busty alebo hlavy v medailónoch.

V rámci prezentácie [[Posledný súd (pojem)|posledného súdu]] bola deésis používaná aj v programoch náhrobných kaplniek. Príkladom môžu byť krypta kláštora [[Monastier Hosios Lukas|Hosios Lukas]]; mauzóleum srbských hierarchov v [[Chráme svätých apoštolov (Peć)|Chráme svätých apoštolov v Peći]] (1260) či obraz v parekklésiu [[Kláštor Panny Márie Pammakaristos|Chrámu Panny Márie Pammakaristos]] v Konštantínopole (13111320). Pravdepodobne najstarším obrazom, ktorý zobrazuje Krista ako sudcu sveta medzi Máriou a Krstiteľom je mozaika v [[Torcello]] z konca [[12. storočie|12. storočia]].

[[Súbor:GrottaferrataSNiloChiesaNarteceMosaico.jpg|vľavo|náhľad|neznámy autor, *Deésis*, mozaika, [[13. storočie]], Abbazia Greca di San Nilo, [[Grottaferrata]]]]

V [[10. storočie|10. storočí]] sa deésis objavila v nadpraží a [[Archivolta|archivolte]] chrámu, kde mala svoje stále miesto od [[13. storočie|13. storočia]], čo súviselo s nárastom príhovorných modlitieb v liturgii. Príkladom je deésis v [[Grottaferrata|Grottaferrate]]. Text knihy, ktorú tróniaci Kristus drží v ľavej ruke, dokazuje, že deésis tu mala približne rovnaký programový a vyučovací význam ako v apside. Podobnú edukatívnu funkciu plnili zrejme aj deésis v rukopisoch sa na začiatku textov. 

[[Súbor:Staurothek Limburg.jpg|náhľad|neznámy autor, *Limburská staurotéka*, technika [[cloisonné]], 10. storočie, [[Konštantínopol]], dnes Diözesanmuseum Limburg, [[Limburg an der Lahn]]]]

Od [[8. storočie|8. storočia]] sa okruh osôb začal postupne rozširovať o [[anjel]]ov (anjelská deésis), [[apoštol]]ov a nakoniec aj o vybraných [[Svätec|svätcov]]. Rozšírený model dostal pomenovanie *veľká deésis*. Svätí pred Kristom sú zobrazovaní v hierarchickom poradí. Jedným z najstarších príkladov je päťfigurálna deésis z [[Limburská staurotéka|Limburskej staurotéky]] ([[10. storočie]]). Okrem Matky Božej a svätého Jána Krstiteľa, ktorí sú tu zobrazení na opačných, než ich tradičných miestach (Matka Božia po ľavej a Ján po pravej ruke Krista), sa po ich bokoch nachádzajú [[archanjel]]i. Za Bohorodičkou stojí [[Michal (anjel)|archanjel Michal]] a za svätým Jánom Krstiteľom [[Gabriel (anjel)|archanjel Gabriel]]. Všetci svätí sú znázornení vo výške po stranách tróniaceho obrazu Krista.

[[Súbor:The_Deesis_and_the_Twelve_Great_Feasts.tif|vľavo|náhľad|neznámy autor, [[ikona]] *Deésis* (s výjavmi dvanástich veľkých sviatkov, olej na paneli, [[1450]][[1500]], dnes Múzeum byzantskej kultúry, [[Solún]]]]

Objemovým a priestorovým variantom päťfigurálnej deésis (pásového typu) je mozaika klenby [[nartex]]u a [[Luneta (maľba)|lunety]] nad centrálnym vchodom do [[katolikon]]u [[Monastier Hosios Lukas|kláštora Hosios Lukas]]: nad portálom je centrálny obraz [[Pantokrator|Krista Pantokratora]] s otvoreným evanjeliom, v medailónoch na klenbe sú [[Theotokos|Bohorodička]] so zdvihnutými rukami, svätý [[Ján Krstiteľ]] a dvaja archanjeli. V sedemfigurálnej deésis (tzv. sedmica) sú za archanjelmi umiestnené obrazy apoštolov [[Peter (apoštol)|Petra]] a [[Pavol (apoštol)|Pavla]] (freska v klenbe [[Chrám svätej Sofie (Velikij Novgorod)|Katedrály svätej Sofie v Novgorode]], okolo roku [[1144]]). Jedným z prvých príkladov svedčiacich o existencii deésisového poriadku [[ikonostas]]u, a nielen o zaradení kompozície deésis do [[Epistyl (ikonostas)|epistylu]] (vodorovná tabuľa s výjavmi [[Veľký sviatok|Veľkých sviatkov]]), je 5 ikon z [[13. storočie|13. storočia]] z [[Kláštor svätej Kataríny|kláštora svätej Kataríny na Sinaji]]. Takéto rady boli rozšírené v [[Byzantská ríša|Byzancii]] a v ruských krajinách v [[14. storočie|14.]] až [[15. storočie|15. storočí]].

[[Súbor:Greek_triptych_Louvre_MI793.jpg|náhľad|neznámy autor, *Veľká deésis v triptychu*, tempera na paneli, okolo roku [[1550]], [[Louvre]], [[Paríž]]]]

V kompozícii deésis sa odrazil aj vývoj ruského vysokého ikonostasu. V neskorej dobe sa objavili deésisové rady pozostávajúce z deviatich a viac samostatných ikon. Po apoštoloch nasledovali svätí ako [[Bazil Veľký]] či [[Ján Zlatoústy]], potom veľkomučeníci [[Juraj (svätec)|Juraj]] a [[Demeter Solúnsky|Demeter]] a rad dopĺňajú ikony [[Styliti|stylitov]]. V závislosti od veľkosti ikonostasu sa počet apoštolov a svätých mohol zvyšovať, typicky o [[Evanjelista|evanjelistov]], svätého [[Gregor Naziánsky|Gregora Teológa]] a svätého [[Mikuláš z Myry|Mikuláša]]. Súčasne s nárastom počtu svätcov, ktorí stoja tvárou v tvár [[Kristus Spasiteľ|Kristovi Spasiteľovi]], sa v moskovskom umení objavil nový ikonografický typ ústredného obrazu [[Spasiteľ pri moci]] (). Novšie kompozície deésis sa líšia nielen počtom a zložením postáv, ale aj rôznymi ikonografickými detailmi. Bohorodička môže byť zobrazená so smútočným gestom, ako vo výjave [[Ukrižovanie|Ukrižovania]], s ľavou rukou zdvihnutou k hrudi, s ľavou rukou zdvihnutou nahor či s rozvinutým zvitkom s textom modlitby *„Pane, zmiluj sa“* v ruke. Svätý Ján Krstiteľ býva niekedy znázorňovaný s rozvinutým zvitkom v ruke a pod.

[[Súbor:Icône_Royal_Deisis_Valachie.jpg|vľavo|náhľad|neznámy autor, ikona *Kráľovskej deésis*, tempera na paneli, [[17. storočie]], [[Muzeul Național de Artă al României]], [[Bukurešť]]]]

Osobitným variantom trojfigurálnej deésis je typ kráľovskej deésis zobrazujúci Krista ako „Kráľa kráľov“ či „Veľkého hierarchu“. Typický je pre balkánske prostredie. V strede je zobrazený Spasiteľ na tróne v kráľovskej [[Dalmatika|dalmatike]] a [[Lóros|lóre]], nad ktorým má [[omofor]], s korunou s príveskami, s evanjeliom a žezlom v ľavej ruke. Naľavo od Krista v modlitebných poklonách je [[Theotokos|Matka Božia]] v kráľovskom rúchu a s korunou, niekedy so zvitkom, na ktorom je napísaná modlitba adresovaná Kristovi (Kláštor svätého Mikuláša, [[Slepče]], [[Severné Macedónsko]], okolo [[1620]]), napravo je svätý [[Ján Krstiteľ]] v obvyklom rúchu, s rozvinutým zvitkom v ruke. Takéto kompozície sa v byzantskom umení rozšírili v 2. polovici [[14. storočie|14. storočia]], ako aj v ruských maľbách, na ikonách balkánskych majstrov a ich neskorších replikách. Literárnym základom obrazu je text Žalmu 45 (44): *„po tvojej pravici stojí kráľovná ozdobená zlatom“*, ktoré sa interpretujú ako proroctvo o Božej Matke Cirkvi. Vedľa Krista sú nápisy: „Kráľ kráľov“, „Spravodlivý sudca“ či „Strašný sudca“. V [[17. storočie|17. storočí]] bola kompozícia použitá ako ústredný prvok poriadku deésis v ruských ikonostasoch.

=== Kresťanský Západ ===
[[Súbor:The_Christ_-_Main_vault_of_the_Cathedral_of_Pise_Italy.jpg|náhľad|[[Cimabue|Cimbaue]], *Deésis*, mozaika, okolo roku [[1301]]/[[1302]],[[Katedrála Nanebovzatia Panny Márie (Pisa)|Katedrála Nanebovzatia Panny Márie]], [[Pisa]]]]

Kým do [[Taliansko|Talianska]] sa schémy (malej) deésis dostali priamo vďaka byzantským kultúrnym vplyvom, recepcia deésis v západnej a strednej Európe sa uskutočnila prostredníctvom kontaktov medzi panovníckymi dvormi a [[Byzantská ríša|Byzanciou]] ([[tympanón]] v hradnom múzeu v [[Ostrihom (mesto)|Ostrihome]] vysvetľovaný blízkymi vzťahmi uhorského kráľa [[Belo III.|Bela III.]] (117396) s Byzanciou) a pod vplyvom [[Križiacka výprava|križiackych výprav]] či pútí (tympanón [[Dóm svätého Martina (Mainz)|katedrály v Mohuči]] zo začiatku [[13. storočie|13. storočia]]; rezba z polovice 13. storočia v [[Kostol Panny Márie (Gelnhausen)|Kostole Panny Márie v Gelnhausene]]).

[[Súbor:Jan and Hubert van Eyck - Ghent Altarpiece.jpg|vľavo|náhľad|[[Hubert van Eyck|Hubert]] a [[Jan van Eyck|Ján van Eyckovi]], [[Gentský oltár]], olej na paneli, [[1432]], dnes [[Katedrála svätého Bavona]], [[Gent]]]]

V niektorých krajinách bol Ján Krstiteľ nahradený iným, lokálne významnejším svätcom, napr. v [[Anglicko|Anglicku]] postavou [[Peter (apoštol)|apoštola Petra]], vo [[Francúzsko|Francúzsku]] [[Ján (apoštol)|apoštolom Jánom]], v [[Rusko|Rusku]] svätým [[Mikuláš z Myry|Mikulášom]]. Samostatná verzia deésis v západnom umení nebola populárna; za posledný príklad sa považuje maľba na [[Gentský oltár|Gentskom oltári]] z rokov 1426 až 1432 od bratov [[Hubert van Eyck|Huberta]] a [[Jan van Eyck|Jana van Eyckovcov]], na ktorom príhovor ustúpil pasívnemu mystickému rozjímaniu.

[[Súbor:Porta_coeli_Tišnov_5879.jpg|náhľad|neznámy autor, Kristus v mandorle, [[Reliéf (sochárske dielo)|reliéf]], [[30. roky 13. storočia]], [[Kláštor Porta Coeli|Kláštor Porta coeli]], [[Tišnov]]]]

V západnom umení bola deésis odrazom neba na rovnakej úrovni ako v schéme [[Maiestas Domini]] (Kristus v Majestáte). Bohorodička a Ján Krstiteľ sa preto často objavujú ako orodovníci vedľa Krista obklopení [[Mandorla|mandorlou]] a symbolmi štyroch evanjelistov (rukopis z 11. storočia v [[Bibliothèque Royale]], [[Brusel]]; maľba hradnej [[Apsida (architektúra)|apsidy]] z 11. až 12. storočia v [[Allinges]]). Táto verzia sa v strednej Európe rozšírila počas vlády [[Hohenštaufovci|Hohenštaufovcov]], pričom sa zachovali početné pamiatky z 12. a 13. storočia: maľby v apside (napr. v [[Kostol svätého Patrokla|Kostole svätého Patrokla]] v [[Soest]]ezničený v roku 1945, svätého [[Gereon]]a v [[Kolín nad Rýnom|Kolíne nad Rýnom]], [[Bazilika a kláštor svätého Juraja|Bazilike a kláštore svätého Juraja v Prahe]], a inde), ako aj a reliéfy na [[tympanón]]e (napr. z kostola [[Kláštor Porta Coeli|Kláštoru Porta Coeli]] v Tišnove na [[Morava (región)|Morave]]).

[[Súbor:Albrecht_Dürer_-_The_Last_Judgment_(NGA_1943.3.3668).jpg|vľavo|náhľad|[[Albrecht Dürer]], *Posledný súd*, [[drevorez]], okolo [[1510]], dnes [[National Gallery of Art]], [[Washington, D. C.]]]]

Už v [[12. storočie|12. storočí]] sa zároveň na Západe objavili prvé pokusy o spojenie deésis s obrazom [[Posledný súd (pojem)|Posledného súdu]], a až v [[13. storočie|13. storočí]] boli tieto dva výjavy spojené do neoddeliteľného celku. Raný, rozvinutý vzorec predstavuje obraz z Albrechtic (tretia štvrtina 12. storočia). Na východných vyobrazeniach sú orodovníci spravidla zobrazovaní v stoji, kým na západných vyobrazeniach prevláda kľačiaca alebo sediaca poloha (južný [[Portál (architektúra)|portál]] [[Katedrála Notre-Dame (Chartres)|katedrály v Chartres]]). Text v knihe, ktorú drží [[Ježiš Kristus|Kristus]], je na západných vyobrazeniach zvyčajne citátom z Jn 8,12, kým na východných vyobrazeniach prevláda text z Mt 11,28 a 25,34. Schéma deésis v [[Posledný súd (pojem)|Poslednom súde]], ktorá prevládala až do [[Renesancia|renesancie]], je známa napríklad z diel [[Lucas Cranach starší|Lucasa Cranacha staršieho]] a [[Albrecht Dürer|Albrechta Dürera]] a [[Hans Memling|Hansa Memlinga]]. Viacero stredovekých pamiatok tohto typu sa zachovalo v poľských kostoloch.

V [[16. storočie|16. storočí]] sa v podkarpatskej oblasti [[Poľské kráľovstvo (1385 – 1569)|Poľského kráľovstva]] tvorili veľké deésis až s dvanástimi apoštolmi (najväčšia zbierka v múzeu v [[Sanok]]u). Zvláštnosťou týchto ikon sú archanjeli ([[Michal (anjel)|Michal]] a [[Gabriel (anjel)|Gabriel]]) umiestnení vedľa Krista na mieste vyhradenom pre [[Theotokos|Bohorodičku]] a [[Ján Krstiteľ|Jána Krstiteľa]], čo bolo pravdepodobne spôsobené vplyvom kompozície [[Posledný súd (pojem)|Posledného súdu]], v ktorej sú anjeli zvyčajne zhromaždení pri Kristovom tróne. Na jednej z týchto [[Ikona|ikon]] ([[17. storočie]]) sa Bohorodička nachádza na ľavej strane kompozície, podobne ako v ranom období, čo možno vysvetliť len obráteným dizajnom. Téma veľkej deésis v [[ikonostas]]e pretrvala až do [[18. storočie|18. storočia]].

=== Slovensko ===
[[Súbor:Icons from Šariš Museum Bardejov 01.jpg|náhľad|neznámy autor, *Veľká deésis zo Šarišského Štiavnika*, tempera na paneli, okolo [[1608]], dnes [[Šarišské múzeum]], [[Bardejov]]]]Na Slovensku je motív deésis pevnou súčasťou ikonografického programu ikonostasov v mnohých chrámoch [[Byzantský obrad|byzantského obradu]]. Schémy (malej) deésis sa komponovali podľa starších byzantských predlôh, ale formálne boli veľmi zjednodušené, hoci na niektorých postavách sú viditeľné doznievajúce intencie [[Postbyzantské umenie|postbyzantského umenia]]. Išlo najmä drapériu rúcha, modeláciu ľudského tela alebo štylizované kvety či trsy trávy. Príkladom je pás deésis z tabuľového ikonostasu ([[1550]][[1580]], dnes [[Šarišské múzeum]], [[Bardejov]]) zo zaniknutého dreveného Chrámu svätého [[Demeter Solúnsky|Demetera veľkomučeníka]] v [[Rovné (okres Svidník)|Rovnom]]. Na tabuľovom ikonostase boli zobrazené postavy archanjelov [[Michal (anjel)|Michala]] a [[Gabriel (anjel)|Gabriela]], apoštolov [[Peter (apoštol)|Petra]] a [[Pavol (apoštol)|Pavla]], evanjelistov [[Marek (evanjelista)|Marka]] a [[Lukáš (evanjelista)|Lukáša]] alebo východných otcov ako [[Bazil Veľký|Bazila Veľkého]] a [[Ján Zlatoústy|Jána Zlatoústeho]], ktorí tvorili deésis. Neskôr boli niektoré postavy premaľované na apoštolov neznámym barokovým maliarom, ktorý v službách unionizácie mal zahladiť stopy [[Východná cirkev|východnej cirkvi]]. Na začiatku [[17. storočie|17. storočia]] sa na východnom Slovensku zachoval súbor diel, ktoré spracovávali pôvodné byzantské motívy, ale možno v nich badať prvé ohlasy [[Individualizmus (umenie)|individualizmu]] typického pre [[Renesancia|renesanciu]] a [[barok]]o. Typickým príkladom z tohto prechodného obdobia druhej polovice 17. storočia je pás deésis z pôvodného tabuľového ikonostasu (okolo roku [[1608]], dnes Šarišské múzeum, Bardejov) zo zaniknutého dreveného Chrámu svätého Michala archanjela v [[Šarišský Štiavnik|Šarišskom Štiavniku]]. Pás pozostáva z ústrednej tabule s [[Pantokrator|Pantokratorom]] a desiatich tabúľ s apoštolmi, v hornej časti s postavami starozákonných prorokov. Ďalšími príkladmi sú ikona deésis z [[Matysová|Matysovej]] ([[1640]], dnes v Chráme svätého Michala archanjela v [[Ľubovniansky skanzen|expozícií skanzenu Ľubovnianskeho múzea]], [[Stará Ľubovňa]]) alebo (veľká) deésis na parapete [[Empora|empory]] v Chráme svätého Lukáša v [[Krivé (okres Bardejov)|Krivom]].

[[Súbor:Ladomirová, chrám sv. Michala Archanjela, ikonostas.jpg|vľavo|náhľad|neznámy autor, deésis (malá) uprostred tretieho radu (nad cárskymi dverami) ikonostasu, polovica [[18. storočie|18. storočia]], [[Chrám svätého Michala archanjela (Ladomirová)|Chrám svätého Michala archanjela]], [[Ladomirová]]]]
Ikonostasy z prelomu 17. a [[18. storočie|18. storočia]] už nesú znaky barokapolychrómia na orámovaní ikon alebo architektúre ikonostasu. Ďalej členenie ikonostasu doplnené o ozdobné prvky v podobe rastlinných úponkov, kvetov alebo [[Vinná réva|vinnej révy]]. Najpodstatnejší rozdiel sa prejavuje v páse deésis, a to po obsahovej i formálnej stránke. Postavy archanjelov Michala a Gabriel sú malé alebo úplne absentujú. Rovnako aj Bohorodička a Ján Krstiteľ sú značne zmenšené a druhoradé. Apoštoli netvoria dva zástupy, klaňajúce sa Kristovi, ale jednotlivé postavy v [[Nika (architektúra)|nikách]] oddelené vyrezávanými stĺpikmi. Príkladmi sú pásy deésis na ikonostasoch chrámov v obciach [[Ladomirová]], [[Kalná Roztoka]], [[Ruský Potok]], [[Šemetkovce]], [[Topoľa (okres Snina)|Topoľa]] a iné. Zvláštnosťou sú ikony alebo ikonostasy maľované na plátne, čo súvisí pravdepodobne s nedostatkom financií na nákladne drevené ikony a ikonostasy počas [[Protihabsburské stavovské povstania|protihabsburských stavovských povstaniach]]. Príkladom je deésis z ikonostasu v Chráme svätého Lukáša (koniec 17. storočia) v [[Tročany|Tročanoch]]. V priebehu [[Rokoko|rokoka]] sa prejavuje v prvom rade prebujnenosť [[Rezbárstvo|rezbárskej práce]] na ikonách a ikonostasoch. Po formálnej a obsahovej stránke dochádza k uvoľneniu byzantského [[kánon]]u. V obsahu sa prejavuje vplyv katolizácie. Postavy archanjelov sú malé alebo umiestnené za trón Pantokratora a apoštoli sú zobrazení s atribútmi charakteristickými pre [[Latinská cirkev|latinskú cirkev]]. Prípadne nie sú prítomné postavy Bohorodičky, Jána Krstiteľa alebo archanjelov [[Michal (anjel)|Michala]] a [[Gabriel (anjel)|Gabriela]]. Rovnako sa mení graficko-ornamentálny spôsob maľby na lineárno-maliarsky. Drapériu postupne vystriedala modelácia svetlom spolu s jemnými kontúrami a teplejšou paletou farieb. Naivný realizmus, ľudová poetizácia tradičných motívov a výtvarná skratka charakterizujú postupné zľudovenie ikonopisectva.

[[Súbor:Krása gotiky.jpg|náhľad|neznámy autor, [[nástenná maľba]] deésis na krížovej klenbe [[Presbytérium (priestor v kostole)|presbytéria]], okolo roku [[1415]], Kostol svätého Františka z Assisi, [[Poniky|Poníky]]]]

Okrem ikonografického programu východného obradu prenikol motív deésis do [[Gotické umenie|gotického umenia]] na Slovensku. K preberaniu schém došlo prostredníctvom kontaktov medzi uhorským panovníckym dvorom a Byzanciou, prípadne pod vplyvom križiackych výprav alebo pútí smerujúcich do [[Svätá zem|Svätej zemi]]. Zobrazenie deésis prevláda na nástenných maľbách 12. a 13. storočia, kde nasleduje vzorec západného umenia[[Maiestas Domini]]. Kristus je zobrazený v mandorle obklopení orodovníkmi ako Panna Mária a Ján Krstiteľ alebo symbolmi štyroch evanjelistov či postavami anjelov. Od [[13. storočie|13. storočia]] bol motív deésis spojený v nedeliteľnom celku so zobrazením [[Posledný súd (pojem)|Posledného súdu]] alebo Apoštolského kréda. Najstarším dielom je nástenná maľba na klenbe presbytéria [[Poniky#Kostol sv. Františka z Assisi|Kostola svätého Františka z Assisi]] (okolo roku [[1415]]) v obci [[Poniky|Poníky]]. Ďalšími príkladmi sú nástenné maľby v [[Dóm svätej Alžbety|Dóme svätej Alžbety]] (okolo roku [[1430]]) v Košiciach alebo v [[Kostol svätej Kataríny (Banská Štiavnica)|Kostole svätej Kataríny Alexandrijskej]] (okolo roku [[1500]]) v [[Banská Štiavnica|Banskej Štiavnici]].

== Galéria ==
<gallery>
Súbor:DeesisGreatLavraCodA92.jpg|[[Miniatúra (maliarstvo)|Miniatúra]] Deésis s evanjelistami v Evanjeliári Veľkej Lavry (Cod. A 92), 10. storočie, Veľká lavra na [[Hora Athos|hore Athos]]
Súbor:Fr Allinges Chapel of Chateau-Vieux Frescos 20.jpg|neznámy autor, Deésis, freska, 11./12. storočie, hradná kaplnka Château d'Allinges-Vieux, [[Allinges]]
Súbor:Burgos Catedral. Puerta de la Coronería. Déesis.JPG|neznámy autor, Deésis na tympanóne portálu tzv. *Puerta de la Coronería*, reliéf, 13. storočie, [[Katedrála Panny Márie (Burgos)|Katedrála Panny Márie]], [[Burgos (mesto v Španielsku)|Burgos]]
Súbor:İstanbul 5344.jpg|neznámy autor, Deésis bez Jána Krstiteľa, mozaika, [[14. storočie]], [[Chrám svätého Spasiteľa (Chóra)|Chrám svätého Spasiteľa v Chóre]], [[Istanbul]]
Súbor:Helmet (by Dm. Donskoy?, 14th c., Kremlin) 01 by shakko.jpg|neznámy autor, Deésis na helme (pravdepodobne [[Dmitrij (Moskovské kniežatstvo)|Dmitrija Donského]], moskovský knieža a veľkoknieža vladimírsky), oceľ vrúbkovaná zlatými a striebornými prvkami, 14. storočie, dnes zbierka zbrojnice [[Moskovský kremeľ|Moskovského kremľa]], [[Moskva]]
Súbor:65- La Deesis, Cristo tra la Madonna e San Giovanni Battista -FG04.jpg|neznámy autor (pravdepodobne z [[Giotto di Bondone|Giottovho]] okruhu), *Deésis*, freska. 15. storočie, Kostol svätého Štefana, [[Soleto]]
Súbor:Gossaert Deesis.jpg|[[Jan Gossaert]], *Kristus medzi Pannou Máriou a Jánom Krstiteľom'', olej na papieri pripevnenom na paneli, 15101520, Museo del Prado, Madrid
Súbor:Great Deesis with the Twelve Feasts of the Church, Greco-Byzantine, c. 1540-1549, tempera and gilt on panel - Chazen Museum of Art - DSC01943.JPG|neznámy autor, Veľká deésis s výjavmi dvanástich veľkých sviatkov, tempera na paneli, 15401549, dnes Chazen Museum of Art, Madison
Súbor:The Deesis (Intercession) flanked by saints - Google Art Project.jpg|neznámy autor, triptych s deésis, tempera na paneli, 16501699, dnes Museio Benaki, Atény


## Poznámky

## Referencie

## Ďalšia literatúra
### Encyklopédie a slovníky
* 
* 
### Monografie a články
* 

## Iné projekty

Kategória:Kresťanská ikonografia
Kategória:Panna Mária v umení
Kategória:Ježiš Kristus v umení
Kategória:Ján Krstiteľ v umení
Kategória:Stredoveké umenie
Kategória:Byzantské umenie