open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zoznam veľmajstrov Rádu mečových bratov

Na čele Rádu mečových bratov stál vždy na doživotie volený veľmajster. Aj po roku 1237, kedy bol rád pridružený k Rádu nemeckých rytierov, mal rád vlastných veľmajstrov. O ich voľbe však rozhodoval i veľmajster Rádu nemeckých rytierov.

## Zoznam veľmajstrov

* Wenno (1204-1209) 
* Volquin (1209-1236) 
* Werner (1261-1263) 
* Konrad von Mandern (1263-1266) 
* Otto von Lutterberg (1266-1270) 
* Walther von Nortecken (1270-1273) 
* Ernst von Rassburg (1273-1279) 
* Konrad von Feuchtwanger (1279-1281) 
* Wilken von Endorp (1281-1287) 
* Konrad von Hazzigenstein (1288-1290) 
* Halt (1290-1293) 
* Heinrich von Dinkelaghe (1295-1296) 
* Bruno (1296-1298) 
* Gottfried von Rogge (1298-1307) 
* Conrad von Jorke (1309-1322) 
* K. Ketelhoed (1322-1324) 
* R. Hane (1324-1328) 
* Everhard von Monheim (1328-1340) 
* Burchard von Dreileben (1340-1345) 
* Goswin von Herike (1345-1359) 
* Arnold von Vietinghof (1359-1364) 
* Wilhelm von Vrymersheim (1364-1385) 
* R. von Eltz (1385-1389) 
* Wolmer von Brüggeney (1389-1401) 
* Konrad von Vietinghof (1401-1413) 
* Diderick Tork (1413-1415) 
* Siegfried Lander von Spanheim (1415-1424) 
* Zisse von Rutenberg (1424-1433) 
* Franco Kerskorff (1433-1435) 
* Heinrich von Bockenvorde (1435-1437) 
* H. V. von Overberg (1438-1450) 
* Johann Osthoff von Mengede (1450-1469) 
* Johann Wolthuss von Herse (1470-1471) 
* Bernd von der Borch (1471-1483) 
* Johann Fridach von Loringhofe (1483-1494) 
* Wolter von Plettenberg (1494-1535) 
* Hermann von Brüggeney (1535-1549) 
* Johann von der Recke (1549-1551) 
* Heinrich von Galen (1551-1557) 
* Wilhelm von Fürstenberg (1557-1559) 
* Godert Kettler (1559-1561)

## Pozri aj

* Rád mečových bratov

Kategória:Rytierske rády
Rytiersky rád

[náhľad|Portrét maltézskeho rytiera od [Tiziano Vecelli]]
**Rytiersky rád** alebo **rytiersky vojenský rád** je rehoľný rád, ktorý vznikol v období križiackych výprav na ochranu pútnikov do Svätej zeme. Za najstarší vojenský rytiersky rád je považovaný Zvrchovaný vojenský špitálsky rád svätého Jána z Jeruzalema, z Rhodosu a Malty (Johaniti), ktorý vznikol v roku 1048. Uznaný bol pápežom Paschal II. v roku 1113. 

Koncom 11. a začiatkom 12. storočia vznikli vo Svätej zemi rôzne rytierske rehoľné rády, predovšetkým v súvislosti s ohrozením rôznych kresťanských územných celkov v Palestíne, ale aj pútnikov smerujúcich na posvätné miesta. Rády sa postupne stali významným vojenským faktorom krížových výprav.

Pôvodnou myšlienkou rádov bola síce starostlivosť o nemocných pútnikov do Svätej zeme, postupne sa však dostala do popredia ich ozbrojená ochrana a hlavne šírenie kresťanstva a potieranie islamu. (V heraldických znakoch týchto rádov sa preto často objavuje kríž). Členovia rádov spájali tradičné mníšske sľuby (chudoba, čistota, poslušnosť) s povinnosťou bojovať proti neveriacim, t. j. pohanom. Ďalšie rády vznikli na svojich pôsobiskách v Španielsku a severovýchodnej Európe.

Postupne však ich úloha ako vojenskej sily proti Arabom a pri šírení kresťanstva ustúpila do pozadia a rády sa koncentrovali na získanie štátnej moci a získavanie majetkov. To viedlo ku konfliktom ako so Svätou stolicou, tak aj svetskými panovníkmi. V niektorých prípadoch došlo aj k rozpustenie rádov a zhabaniu ich majetkov (najznámejší z násilne rozpustených rádov je Rád templárov). 

Činnosť rádov, ktoré existujú aj v súčasnosti, je výlučne dobročinného charakteru, aj keď ich vnútorná štruktúra pripomína stredovekú tradíciu. V 19. a 20. storočí vzniklo niekoľko rádov, ktoré sa odvolávali na tradíciu stredovekých rádov, no väčšinou išlo o fiktívne imitácie. Oficiálny zoznam medzinárodne uznaných rytierskych rádov (register rytierskych rádov) vydáva Medzinárodná stála komisia pre rytierske rády.

Z existujúcich rytierskych vojenských rádov uznáva Svätá stolica iba dva - Maltézsky rád a Rád Božieho hrobu.

## Zoznam rytiersky vojenských rádov

* Maltézsky rád (oficiálne *Zvrchovaný vojenský špitálny Rád sv. Jána z Jeruzalema, Rhodosu a Malty*), tzv. „Johaniti“ - existuje dodnes
* Rád Božieho hrobu (oficiálne *Rytiersky rád Svätého Hrobu Jeruzalemského*), tzv. „Božohrobci“ - existuje dodnes
* Rád templárov (oficiálne *Chudobní ochrancovia Kristovi a chrámu Šalamúnovho*) - zrušený v roku 1312
* Rád nemeckých rytierov (oficiálne *Rád bratov nemeckého domu sv. Márie v Jeruzaleme*) - existuje dodnes
* Rád mečových bratov (známy tiež ako *Rytieri meča* alebo *Livónsky rád* alebo *Livónski rytieri*) - zanikol v roku 1561
* Vojenský a špitálsky rád svätého Lazara Jeruzalemského, tzv. „Lazaristi“ - existuje dodnes v rôznych podobách

## Referencie

## Pozri aj
* Zasvätený život
* Samozvaný rytiersky rád
Rád johanitov

**Rád johanitov** (iné názvy: **johanitský rád, johaniti** [singulár **johanita**], **johanitskí rytieri**) môže byť jeden alebo viacero z nasledujúcich rádov:
*pôvodne katolícky rehoľný Rád rytierov Špitála svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád)
*rehoľné rády, ktoré vznikli ako protestantské odštiepenia pôvodného katolíckeho rádu v 16. storočí, resp. 19. storočí: 
**Brandeburská baleja rytierskeho rádu svätého Jána špitála v Jeruzaleme (Balley Brandenburg des Ritterlichen Ordens Sankt Johannis vom Spital zu Jerusalem)
**Rád johanitov v Holandsku (Johanniter Orde in Nederland)
**Rád johanitov vo Švédsku (Johanniterorden i Sverige')
**Najctihodnejší rád špitála svätého Jána v Jeruzaleme (The Most Venerable Order of the Hospital of Saint John of Jerusalem)
**Aliancia Rádov johanitov (aliancia vyššie uvedených protestantských rádov z roku 1961)
Maltézsky kríž (znak)

thumb|Maltézsky kríž
**Maltézsky kríž** je znak Maltézskeho rádu (rádových diel) pozostáva z červeného štítu s bielym osemramenným krížom tak, ako ustanovuje článok 242 Kódexu Maltézskeho rádu. Znak sa používa ako symbol špitálnych a humanitárnych aktivít Rádu po celom svete.

Červená farba pozadia sa používa od roku 1259, do tej doby nosili rytieri plášte čiernej farby. Osem ramien symbolizuje osem blahoslavenstiev podľa svätého Matúša a osem cností, ktoré musí mať člen rádu: vernosť, zbožnosť, čestnosť, odvaha, česť a sláva, pohŕdanie smrťou, solidarita s chudobnými a chorými, úcta k cirkvi. Podoba kríža sa časom značne menila, čo vyplýva tak zo súdobých kresieb, ako aj z reliéfov na rôznych stavbách a zo zobrazení na minciach. Dnešná podoba kríža pochádza pravdepodobne z 15. alebo 16. storočia.

Osem ramien kríža tiež predstavuje osem jazykov (národných zoskupení) členov rádu, a to: Auvergne, Provensálsko, Francúzsko, Aragónsko, Kastília a Portugalsko, Taliansko, Nemecko a Anglicko (so Škótskom a Írskom).

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Maltézska pomoc Slovensko

## Iné projekty

Kategória:Rád maltézskych rytierov
Kurdi

thumb|Oblasť obývaná ''Kurdmi'' v roku 1992

**Kurdi** alebo **Kurdovia** sú národ žijúci na Blízkom východe v štátoch ako Turecko, Irán, Irak, Sýria a Arménsko. Nemajú vlastné územie, je to najväčší národ na svete bez vlastného štátu. Asi 30-40 miliónov Kurdov žije v oblasti Kurdistanu.

## Literatúra
* PIRICKÝ, Gabriel: Kurdčina alebo kurdčiny? : Jazyková pestrosť Kurdistanu. In: *Historická revue*, roč. XXVIII, 2017, č. 7, s 42 – 45.
* RYBÁR, Lukáš: Iránski Kurdi a ich snahy o samostatnosť. In: *Historická revue*, roč. XXVIII, 2017, č. 7, s. 54 – 59. 
* RYBÁR, Lukáš: Strážcovia hraníc : Kurdi v Osmanskej ríši. In: *Historická revue*, roč. XXVIII, 2017, č. 7, s. 60 – 63.
* SEDLÁČEK, Tibor: O pôvode Kurdov v staroveku. In: *Historická revue*, roč. XXVIII, 2017, č. 7, s. 34 – 41.    

## Iné projekty


Kategória:Etniká, národy a národnosti
Ústna dutina

**Ústna dutina** () je tvorená dvoma priestormi – ústnou predsieňou () a vlastnou ústnou dutinou (). Hranicu medzi oboma tvoria spojené horný a dolný zubný oblúk.

## Ústna predsieň
Najlepšie sa do nej pozriete v zrkadle, pri spojených zuboch a otvorených perách. **Ústna predsieň** je tvorená hornou a dolnou perou (), lícami, hornou a dolnou predsieňovou klenbou () a horným a dolným zuboradím. Nachádzajú sa tu slizničné riasy, napnuté od pier po zubný výbežok čeľuste a sánky. V prostriedku hore a dole sú tieto riasy najviditeľnejšie, tzv. uzdičky ().

## Vlastná ústna dutina
**Ústnu dutinu** tvoria líca () zuby, jazyk, tvrdé a mäkké podnebie ().

Dutina ústna je vstupnou bránou tráviaceho traktu. Jej hlavnými funkciami sú:
* odhryznutie a mechanické spracovanie potravy žuvaním,
* tvorba slín,
* tvorba reči a zvukov,
* prehĺtanie,
* citlivý zmyslový orgán - chuť, hmat, teplota,
* dýchanie,
* mimika tváre.

Zuby sa delia na mliečne a stále. Mliečny chrup má 20 zubov, z toho 8 rezákov, 4 očné zuby a 8 stoličiek. Stály chrup má 32 zubov. Tvorí ho 8 rezákov, 4 očné zuby, 8 črenových zubov a 12 stoličiek. Mechanické spracovanie zabezpečujú žuvacie svaly, svaly líc a jazyk. Trávenie začína premiešaním potravy so slinami, ktoré vytvárajú slinných žliaz.

## Iné projekty


Kategória:Tráviaca sústava
Michail Afanasievič Bulgakov

**Michail Afanasievič Bulgakov** (; * 15. máj 1891, Kyjev – † 10. marec 1940, Moskva) bol ruský spisovateľ, narodený vo vtedajšej Kyjevskej gubernii (dnes súčasť Ukrajiny), od roku 1921 žil v Moskve. Patrí k najväčším satirikom a cynikom ruskej literatúry.

## Život
Michail Bulgakov bol synom profesora na teologickej fakulte v Kyjeve, skončil štúdium medicíny. Od 1916 do 1919 pracoval ako lekár. V roku 1913 sa oženil s Tatjanou Nikolajevnou Lappovou. Žurnalisticky a literárne začal pracovať od roku 1917. V roku 1919 skončil s prácou lekára, venoval sa dramatickej a literárnej tvorbe. Na jeseň 1921 sa odsťahoval do Moskvy. Tu žil a pracoval do svojej smrti. 10. marca 1940 zomrel Michail Bulgakov na nefrosklerózu.

## Literárny význam
Bulgakove roztrpčeno-groteskné zobrazenie všedného života v mladom Sovietskom zväze má fantastické a absurdné črty – v ruskej literatúre od Gogoľa typický spôsob spoločenskej kritiky. Mnohé jeho diela mu stalinistická cenzúra nedovolila uverejniť, boli uverejnené až roky po jeho smrti. *Psie srdce* vzniklo v roku 1925, bolo vytlačené v Sovietskom zväze až v roku 1987. 

Jeho najznámejšie a na celom svete slávne dielo je Majster a Margaréta, satiricko-groteskné spracovanie faustovského motívu, cesta cez mnohé časové epochy. Dielo bolo prvýkrát vytlačené v roku 1966/67 na pokračovanie v skrátenej forme v literárnom časopise Moskva – skoro 30 rokov po smrti autora. Mnohí znalci pokladajú túto knihu za najlepšie dielo ruskej literatúry v 20. storočí. Jedna zo základných myšlienok je „Rukopisy nehoria“. 

Niektoré jeho diela boli nafilmované napr. „Biela Garda“ a „Ivan Vasiľjevič mení zamestnanie“.

## Diela
* Zápisky mladého lekára, *Записки юного врача*, 1919
* Biela garda, *Белая гвардия*, 1923/24, prvýkrát uverejnené 1966
* Diaboliáda, *Дьяволиада*, 1924, po slovensky Európa -L.C.A, 2002 ISBN 80-89111-00-9
* Psie srdce, *Собачье сердце*, 1925
* Osudné vajcia, *Роковые яйца*, 1925
* Dni Turbínovcov, *Дни Турбиных*, 1926 
* Majster a Margaréta, *Мастер и Маргарита* 1929 - 1939, prvýkrát uverejnené 1966, po slovensky Slovart, 2002 ISBN 80-7145-698-5

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Bulgakov (rus.)
* Trojjazyčné stránky Bulgakova(nem./rus./angl.) 
* Životopis, texty 
* Všetko a Majstrovi a Margaréte (angl.)
* Majster a Margaréta (ned./rus./angl.)

Kategória:Osobnosti z Kyjeva
Kategória:Ruskí spisovatelia
Kategória:Pochovaní na Novodievčom cintoríne
Tolstoj

**Tolstoj** môže byť:
* ruský realistický spisovateľ Lev Nikolajevič Tolstoj, pozri Lev Nikolajevič Tolstoj
* sovietsky spisovateľ Alexej Nikolajevič Tolstoj, pozri Alexej Nikolajevič Tolstoj
* ruský básnik, spisovateľ a dramatik Alexej Konstantinovič Tolstoj, pozri Alexej Konstantinovič Tolstoj
Prirodzený satelit slnečnej sústavy

Najväčšie mesiace slnečnej sústavy (tie, ktoré majú priemer väčší ako ) sú:
*okolo Zeme Mesiac Zeme
*okolo Jupiteru Galileove mesiace Io, Europa, Ganymedes a Kallisto
*okolo Saturnu mesiac Titan a
*okolo Neptúnu zachytený mesiac Triton.

Porovnávacia tabuľka klasifikuje mesiace planét slnečnej sústavy a Pluta podľa priemeru. Obsahuje tiež stĺpec pre niektoré asteroidy, planéty a objekty Kuiperovho pásu.

Na doplnenie treba uviesť, že k týmto planetárnym mesiacom poznáme stovky mesiacov asteroidov, t. j. asteroidy obiehajúce iné asteroidy.

## Poznámky
# Status Cruithne ako mesiaca je diskutabilný; tu je umiestnený hlavne pre porovnanie.

Kategória:Slnečná sústava
Kategória:Prirodzené družice
Čechov

**Čechov** môže byť:
* ruský prozaik a dramatik, pozri Anton Pavlovič Čechov
* ruský herec, herecký pedagóg a teoretik, synovec Antona Pavloviča Čechova, pozri Michail Čechov
* mesto v Rusku, pozri Čechov (mesto)
Rehoľný rád

náhľad|Portrét svätého Benedikta, ako je zobrazený v Triptychu Benedetta Portinari od Hansa Memlinga
**Rehoľný rád** (tiež **rehoľný inštitút**, **rehoľa** alebo **rád**) je katolícke spoločenstvo, ktorého členovia skladajú rehoľné sľuby a žijú spoločne zasväteným životom, ktorý je zasvätený Bohu. Člen rehoľného rádu sa nazýva **rehoľník**, člen mníšskeho rádu aj mních.

Členovia rehoľných rádov skladajú sľuby čistoty, chudoby a poslušnosti. Na rozdiel od nich členovia mníšskych rádov skladajú sľuby poslušnosti, stálosti a dodržiavania mníšskych zvyklostí. Rády sa riadia svojim kódexom, čiže pravidlami. Pravidlá sú základným dokumentom rádu, musia byť schválené cirkevnou vrchnosťou (biskupom alebo pápežom). Pre rehoľné pravidlá sa v minulosti používal aj výraz *regula*, niekedy aj *rehoľa*. Viaceré rády môžu používať rovnakú regulu alebo len mierne modifikovanú. Takto môžu vznikať príbuzné rády - napr. mníšske rády často používali regulu sv. Benedikta.

## História
Prvé rehoľné rády vznikali v Egypte na začiatku 4. storočia, na západe vznikli prvé rády od 6. storočia. Najstaršou formou zasväteného života je mníšstvo. Z Egypta, Palestíny a Sýrie, kde ho preslávili svätý Anton Pustovník, svätý Pachomios a púštni otcovia, sa postupne rozšírilo do celej cirkvi. Medzi ďalších predstaviteľov mníšstva patria svätý Bazil Veľký, svätý Martin z Tours, svätý Augustín, svätý Benedikt z Nursie, či svätý Gregor Veľký.

Medzi najznámejších šíriteľov rehoľného života patria svätý Dominik a svätý František z Assisi, ktorí pôsobili začiatkom 13. storočia. K významnejším osobnostiam, ktoré sa spájajú s novými smermi rozvoja rehoľného života patria svätý Ignác z Loyoly, svätý Vincent de Paul, či svätý Ján Bosco.

Rády sa delia na mužské rehoľné rády a ženské rehoľné rády. Delia sa aj na mníšske rády, rytierske rády, žobravé rády a moderné rehole.

## Referencie

## Literatúra
* ŠIMONČIČ, Jozef (ed.): *Dejiny a kultúra rehoľných komunít na Slovensku.* Trnava : Trnavská univerzita 1994. 348 s.

## Pozri aj
* Zoznam mužských rehoľných rádov a združení
* Zoznam ženských rehoľných rádov a združení


Kategória:Zasvätený život
Rád

**Rád** môže byť:
* združenie, najmä cirkevné, v ktorom členovia podľa vlastného práva skladajú verejné doživotné, alebo dočasné sľuby a žijú bratský život, pozri rehoľný rád
* zaradenie podľa istej hodnoty, stupeň, trieda, napr.:
** rád čísla (číselná hodnota exponenta v exponenciálnom tvare zápisu čísla)
** rád derivácie (počet derivování potrebných na to, aby sa získala daná derivácia)
** rád diferenciálnej rovnice (najvyššia derivácia, ktorá sa v danej diferenciálnej rovnici vyskytuje)
** rád domény (na internete)
** rád chemickej rovnice (=reakčný rád) (súčet exponentov koncentrácií v rýchlostnej rovnici chemickej reakcie)
** rád interferencie (číslo definujúce rád interferenčného maxima)
** rád jednotiek (v matematike, napr. jednotky nultého, prvého rádu…)
** rád krivky (v geometrii)
** rád štvorcovej matice (počet riadkov matice)
** rád toku (toky vlievajúce sa do mora sú toky 1. rádu, ďalšie sú 2. rádu atď.)
* v architektúre len v termínoch typu: 
** architektonický rád, správnejšie achitektonický kánon (=architektonický poriadok, stavebný kánon; t.j. súbor pravidiel na tvorbu architektúry v určitom slohovom období, napr. iónsky rád, toskánsky rád atď.)
** stĺpový rád, správnejšie stĺpový poriadok (napr. iónsky rád, toskánsky rád atď.)
* v geografii
** obec v Maďarsku, pozri Rád (Maďarsko)

## Pozri aj
* druhý rád (ženská vetva mužského rádu)
* tretí rád (laická vetva rádu)
* teória prvého rádu
* logika prvého rádu
* rad
* rada
Himália (mesiac)

**Himália** alebo **Himalia** je najväčší nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený Charlesom Dillonom Perrinem v observatóriu Lick Observatory 3. decembra 1904. Je pomenovaný po nymfe Himalii z  gréckej mytológie.

## Meno
náhľad|left|Fotografia od sondy Cassini
Himalia získala súčasné meno až v roku 1975, dovtedy bola pomenovaná ako **Jupiter VI**, aj keď ho chceli pomenovať už v roku 1905 po objavení Elary. V rokoch 1955 až 1975 ho občas nazývali Hestia po gréckej bohyni.

## Obežná dráha
Je najväčším členom rodiny Himalia, ktorá po ňom nesie meno. Obieha vo vzdialenosti 11,4 až 13 miliónov km od Jupitera s inklináciou 27.5°. Obežné prvky sú z roku 2000. Stále sa menia v závislosti od slnečných a planetárnych porúch.

## Fyzická charakteristika
Himalia, ako aj ostatní členovia tejto rodiny, sa javí v neutrálnej (sivá) farbe, s farebným indexom B-V=0.62, V-R= 0.4, podobne ako asteroid typu C. Sonda Cassini svojimi meraniami potvrdila charakteristické elektromagnetické spektrum s nepatrnou absorpciou na 3 μm, čo môže naznačovať prítomnosť vody.

## Prieskum
V novembri 2000 sonda Cassini obletela Saturn, pričom urobila niekoľko fotiek Himalie zo vzdialenosti kratšej ako 4,4 milióna km. Mesiac na týchto fotkách pokrýva iba niekoľko pixelov, ale javí sa ako predĺžený objekt s rozmermi 150 ± 20 a 120 ± .

Vo februári a marci 2007 sonda New Horizons pri ceste na Pluto urobila niekoľko fotografií Himalie zo vzdialenosti 8 miliónov km. Satelit sa znova javil iba na niekoľkých pixeloch.

## Referencie

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Rodina Himalia

## Externé odkazy
* Profil Himalia - NASA  
* Slnko, planéty, mesiace v číslach  
* David Jewitt - mesiace Slnečnej sústavy 

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1904
Amaltea (mesiac)

**Amaltea** alebo **Amalthea** je jeden z menších Jupiterových mesiacov. Je to v poradí piaty najväčší mesiac a tretí najbližší mesiac Jupitera. Bol pomenovaný po víle Amaltheia (mytologická postava), ktorá kojila kojenca Jupitera kozím mliekom.

Objavil ho v roku 1892 americký astronóm Edward Emerson Barnard, keď vykonával pozorovania z Lickovho observatória s  refraktorovým teleskopom. Amalthea bol posledný mesiac v slnečnej sústave, ktorý bol objavený priamym pozorovaním. Bol to tiež prvý Jupiterov mesiac, ktorý bol objavený od Galileovho objavenia 4 mesiacov v roku 1610 nazvaných po ňom.

Amalthea je neobyčajne nepravidelná, má rozmery okolo 262 × 146 ×  v priemere. Je husto pokrytá krátermi, z ktorých niektoré sú mimoriadne rozsiahle v súvislosti s veľkosťou mesiaca. Pan, najväčší kráter, má priemer  a je najmenej  hlboký. Ďalší kráter, Gaea, meria  a je pravdepodobne dvakrát hlbší ako Pan. Na mesiaci Amalthea poznáme dve hory, Mons Lyctas a Mons Ida s lokálnym reliéfovým stúpaním viac ako .

Povrch je tmavý a červenkastý. Podľa všetkého je farba spôsobená prášením síry vznikajúcej zo sopiek na mesiaci Io. Jasné zelené škvrny sa objavujú na hlavných svahoch mesiaca Amalthea. Charakter tejto farby je doteraz neznámy.

Otáča sa synchrónne so svojou dlhou osou nasmerovanou k Jupiteru. Pretože je Amalthea v tesnej blízkosti Jupitera, je jej povrch vystavený jeho silnému radiačnému poľu. To spôsobuje nepretržitý príjem vysokých dávok energických iónov, protónov a elektrónov, ktoré produkuje Jupiterova magnetosféra. Navyše je bombardovaný mikrometeoritmi a ťažkými iónmi síry, kyslíka a sodíka, ktoré boli „odobrané“ z povrchu mesiaca Io.

## Galéria

Súbor:Amalthea PIA02532.png|Amalthea na snímkach sondy Galileo
Súbor:Comparison of Amalthea to Io.jpg|Porovnanie veľkosti Amalthey (vložený obrázok) s mesiacom Io
Súbor:First Amalthea.jpg|Prvá snímka Amalthey sondou Galileo
Súbor:Amalthea.gif


## Referencie

## Iné projekty


Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1892
Pasiphae (mesiac)

[náhľad|300px|Tento diagram znázorňuje obežné dráhy v závislosti k ostatným nepravidelným satelitom Jupitera. Excentricita jednotlivých mesiacov je znázornená žltými čiarami (smerom od pericentra k apocentru). Najvzdialenejší pravidelný mesiac [Kallisto (mesiac)|Kallisto je umiestnený na začiatku.]]
**Pasiphae** alebo **Pasifae** je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 1908 Philibertom Jacquesom Melottom, a neskôr bol pomenovaný podľa postavy Pasifaé, manželke Minóa a matke Minótaura z gréckej mytológie.

Prvýkrát bol pozorovaný v Národnom observatóriu v Greenwichi v noci 28. februára 1908. Inšpekcia predchádzajúcich pozorovaní určila jeho objav na 27. januára. Dostal označenie **1908 CJ** pretože nebolo jasné či ide o asteroid alebo mesiac Jupitera. Presné určenie prišlo až 10. apríla.

Pasiphae získal svoje súčasné meno až v roku 1975, dovtedy bol označovaný ako **Jupiter VIII**. Medzi rokmi 1955 a 1975 ho tiež nazívali "Poseidon".

## Obežná dráha
Pasiphae obieha okolo Jupitera s vysokou excentricitou a vysokou inklináciou retrográdneho obehu. Je po ňom pomenovaná rodina Pasiphae, skupina retrográdnych mesiacov obiehajúcich vo vzdialenosti 22,8 až 24,1 Mm a s inklináciou medzi 144.5° a 158.3°. Obežné prvky sú z roku 2000. Často sa menia v závislosti od slnečných a planetárnych odchyliek. Pasiphae je známy svojou sekulárnou rezonanciou s Jupiterom.

## Fyzikálna charakteristika
S priemerom približne 58 km je Pasiphae najväčším retrográdnym a tretím najväčším nepravidelným satelitom po mesiacoch Himalia a Elara. Spektroskopické infračervené merania indikujú, že Pasiphae má asteroidný pôvod. Pravdepodobne je zvyškom po kolízii spolu s ostatnými satelitmi rodiny Pasiphae. V optickom spektre sa javí ako sivý (farebné indexy B-V=0,74 a R-V=0,38) podobne ako asteroidy typu C.

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Rodina Pasiphae

## Externé odkazy
* Obežné dráhy vonkajších joviálnych satelitov 
* Nové pozorovania pohyblivych objektov blízko Jupitera 
* Satelity Jupitera 
* Jupiterove vonkajšie satelity 
* Kolízny pôvod rodín nepravidelných satelitov 
* Početná populácia malých nepravidelných satelitov okolo Jupitera 
* Fotometrické cesty nepravidelných satelitov 
* Profil NASA - Pasiphae  

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1908
Karma (mesiac)

**Karma** alebo **Carme** alebo **Jupiter XI** je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený Sethom Barnesom Nicholsonom v observatóriu Mount Wilson Observatory v Kalifornii v júli 1938. V roku 1975 bol pomenovaný podľa gréckej postavy Karmé. Medzi rokmi 1955 až 1975 ho nazývali aj **[[Pan (boh)|Pan]]**. Dnes je Pan pomenovanie Saturnovho mesiaca.

Je podľa neho pomenovaná Rodina Carme, skupina nepravidelných mesiacov Jupitera, ktoré objehajú vo vzdialenosti 23 až 24 Gm s inklináciou 165°. Obežné prvky sú z roku 2000. Pravidelne sa menia v závislosti od slnečných a planetárnych porúch.

## Referencie

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Rodina Carme

## Externé odkazy
* Profil Carme - NASA  
* David Jewitt - stránky 
* Scott Sheppard - stranky 
* Dva nové Jupiterove satelity 
* Satelity Jupitera 

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1938
Téba (mesiac)

**Téba** alebo **Thebe** alebo **Jupiter XIV** je štvrtý Jupiterov mesiac (podľa vzdialenosti od planéty). Bol objavený Stephenom P. Synnottom z fotiek, ktoré urobila sonda Voyager 1 5. marca 1979, a získal dočasný názov **S/1979 J 2**. Neskôr ho objavili aj na starších fotkách z 27. februára 1979. V roku 1983 bol oficiálne pomenovaný Thebe podľa mytologickej postavy, ktorá bola milenkou Dia (grécky boh Jupiter). 

## Obežná dráha
Téba je najvzdialenejší zo štyroch malých vnútorných mesiacov Jupitera. Okolo planéty obieha vo vzdialenosti ~222 000 km. Obežná dráha má excentricitu ~0,018 a inklináciu ~1,08° vzhľadom na rovník Jupitera. Tieto veličiny sú nezvyčajne vysoké, pravdepodobne kvôli vplyvom mesiaca Io v minulosti. Obežná dráha Téby leží v blízkosti vonkajšieho okraja tenkého prstenca, ktorý je tvorený materiálom vyvrhnutým týmto satelitom.

## Charakteristika
Téba má veľmi nepravidelný tvar s eliptickou aproximáciou 116x98x84&nbsp;km. Jej celková hustota a hmotnosť nie sú známe, ale predpokladá sa veľká podobnosť s mesiacom Amalthea, hustota ~0.86 g/cm³, hmotnosť ~4.3×1017 kg.

Téba rotuje viazane, čo znamená, že je stále otočená jednou stranou k planéte, podobne ako všetky vnútorné satelity Jupitera. Pohybuje sa tak, že dlhá os stále ukazuje smerom k planéte. Úniková rýchlosť je veľmi malá, čo dovoľuje prachu a ďalšiemu materiálu po dopade meteoritov ľahko uniknúť do kozmického priestoru. Tým sa formuje tenký prstenec. 

Povrch je veľmi tmavý a javí sa ako červený. Je tu asymetria hmoty medzihemisférou vo smere pohybu mesiaca a hemisférou otočenou do protismeru pohybu mesiaca. Predná, tzv. vedúca hemisféra, je 1,3 krát väčšia ako koncová. Asymetria je pravdepodobne spôsobená vyššou rýchlosťou a frekvenciou dopadov meteoritov na vedúcu hemisféru, čo spôsobuje uvoľňovanie materiálu (ľad) z vnútra satelitu. Na povrchu Téby sa vyskytuje množstvo kráterov. Nachádzajú sa tu najmenej tri alebo štyri impaktné krátery, ktoré sú veľmi rozsiahle, každý z nich je veľkosťou porovnateľný s vlastným priemerom Téby. Najväčší (~40 km) sa nachádza na odvrátenej strane a nazýva sa Zethus (jediný povrchový útvar na Téby, ktorý dostal meno). Na hrane tohto kráteru sa nachádza niekoľko jasných miest.

## Prieskum
Téba bola objavená z fotografií, ktoré urobil Voyager 1 Stephenom P. Synnottom, ktorý bol členom navigačného tímu sondy Voyager. Pred príletom sondy Galileo (kozmická sonda) k Jupiteru boli informácie o tomto mesiaci veľmi limitované. Galileo vyfotografoval takmer celý povrch tohto satelitu.

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Slnečná sústava

## Referencie

## Externé odkazy
* NASA profil - Thebe  

## Iné projekty


Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1979
Elara (mesiac)

**Elara** je nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Objavený bol v roku 1905 Charlesom Dillonom Perrinem v observatóriu Lick Observatory a je pomenovaný podľa postavy z gréckej mytológie Elary.

Tento satelit získal svoje súčasné meno až v roku 1975, predtým bol známy ako **Jupiter VII**. V rokoch 1955 až 1975 bol občas nazývaný Héra. Patrí do rodiny Himalia, 5 mesiacov obiehajúcich vo vzdialenosti 11 až 13 Gm od Jupitera s inklináciou približne 27.5°. Obežné prvky sú z roku 2000. Stále sa menia v závislosti od slnečných a planetárnych porúch.

## New Horizon
Vo februári a marci 2007 sonda smerujúca k planéte Pluto urobila  niekoľko fotografií Elary zo vzdialenosti 5 miliónov km.

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Rodina Himalia

## Externé odkazy
* Elara profil - NASA  

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1905
Metis (mesiac)

**Metis** je najvnútornejší malý prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 1980 Stephenom Synnottom (Voyager 1). Po objavení bolo jeho prechodné označenie ***S/1979 J 3***. Pomenovaný je podľa gréckej postavy Métis.

## Charakteristika
left|náhľad|Metis s Jupiterom v pozadí.
Metis má nesymetrický tvar a veľkosť 60×40× priečne. Predpokladá sa že má podobnú hustotu ako Amalthea (~0.86 g/cm³) a jeho hmota sa odhaduje na ~7×1016 kg. Sklada sa z ľadu s medzerovitosťou 10 – 15%. Povrch je veľmi kráterovitý. Je tmavej až červenkastej farby. Jeho asymetrickosť je pravdepodobne spôsobená vysokou rýchlosťou a frekvenciou dopadou meteoritov. čo spôsobuje stratu materiálu z povrchu.

## Obežná dráha
Metis obieha okolo Jupitera vo vzdialenosti ~ (1,79 Jupiter radii) vo vnútri hlavného prstenca. Obežná dráha má veľmi malú excentricitu (~0,0002) a inklináciu (~0,06°), relatívnu k rovníku Jupitera. Metis rotuje synchronizovane s orbitálnou periódou, čo znamená, že je stále obrátený tou istou stranou k Jupiteru.

## Spojenie s Jupiterovými prstencami
Obežná dráha Metisa leží asi  vo vnútri hlavného prstenca a pohybuje sa v 500-kilometrovom rozpätí od hrán prstenca. Metis je zdrojom veľkej časti materiálu prstenca. Tento materiál pochádza zo všetkých štyroch malých Jupiterových mesiacom vďaka bombardovaniu ich povrchov meteoritmi.

## Prieskum
Fotografie od sondy Voyager 1 ukázali Metis iba ako malý bod. Z toho dôvodu boli informácie o ňom veľmi obmedzené až do príletu sondy Galileo, ktorá odfotila takmer celý povrch mesiaca.

## Zdroj a referencie
* http://www.solarviews.com/eng/metis.htm prístup 1.8.2008
* http://www.nineplanets.org/amalthea.html#metisx prístup 1.8.2008
* http://encarta.msn.com/encyclopedia_761587741/Metis_(astronomy).html  prístup 1.8.20081

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* 9 Metis

## Externé odkazy
* NASA profil - Metis 
* Slnečná sústava - Metis  

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1979
Sinopa (mesiac)

**Sinopa** alebo **Sinope** je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 1914 Sethom Barnesom Nicholsonom v observatóriu Lick Observatory a bol pomenovaný po mytologickej Sinópé.

Sinope získal dnešné meno až v roku 1975, predtým bol známy ako **Jupiter IX**. V rokoch 1955 až 1975 bol občas nazývaný "Hades". Až do objavenia Megaclite v roku 2000 bol Sinope najvzdialenejší známy Jupiterov mesiac (teraz je to S/2003 J 2).

## Obežná dráha
náhľad|Tento diagram znázorňuje orbitálne elementy Sinope v porovnaní s ostatnými satelitmi rodiny Pasiphae.
Sinope obieha okolo Jupitera s vysokou excentricitou a vysokou inklináciou retrográdneho obehu. Obežné prvky sú z januára 2000. Často sa menia v závislosti od slnečných a planetárnych odchyliek. Je zaraďovaný do rodiny Pasiphae, aj keď jeho vlastná inklinácia a odlišné sfarbenie naznačujú, že môže ísť o samostátné teleso nezávisle zachytené gravitáciou Jupitera. Sinope je známy svojou sekulárnou rezonanciou s Jupiterom (podobne ako Pasiphae).

## Fyzikálna charakteristika
Sinope má priemer približne 38 km. V optickom spektre sa javí ako červený (farebné indexy B-V=0,84, R-V=0,46), podobne ako planétky typu D (Pasiphae sa javí ako sivý - Planétka typu C). Príčinou týchto odlišností môže byť rozdielny pôvod týchto satelitov.

## Referencie

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Rodina Pasiphae

## Externé odkazy
* IAU-MPC NSES (efemerida) 
* Profil NASA - Sinope  
* David Jewitt - stránky 
* Scott Sheppard - stránky 

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1914
Léda (mesiac)

**Léda** alebo **Leda** alebo **Jupiter XIII** je malý nepravidelný satelit planéty Jupiter. 14. septembra 1974 ho objavil Charles T. Kowal v observatóriu Palomar na hore Palomar. Kowal navrhol meno podľa postavy Léda z gréckej mytológie, ktoré IAU schválila v roku 1975.

Leda patrí do rodiny Himalia, 5 mesiacov obiehajúcich medzi 11 a 13 Gm od Jupitera v inklinácii 27,5°. Informácie obehu tu poskytnuté sú z roku 2000, ale sa stále menia slnečným a planetárnym poruchám.

## Referencie

## Pozri aj
* 38 Leda
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Rodina Himalia
 
## Externé odkazy
* Leda profil - NASA  

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1974
Adrastea (mesiac)

**Adrastea** alebo **Jupiter XV** je druhý z Jupiterovych známych mesiacov (počítané od najbližších k planéte). Objavili ho David C. Jewitt a G. Edward Danielson na fotografiách odoslaných sondou Voyager 2 v roku 1979. Dostal označenie **S/1979 J 1**. Oficiálne bol pomenovaný podľa gréckej postavy Adrasteia. Adrastea bola prvým prírodným satelitom objaveným z fotiek privezených medziplanetárnymi sondami.

## Fyzikálna charakteristika
náhľad|Fotka objavenia Adrastei z dňa 8. júla 1979 Voyagerom 2
Adrastea má nepravidelný tvar a rozmery 20x16x pozdĺžne. Zloženie a hmota nie sú známe, ale predpokladá sa že hustota je ~0.86 g/cm³ a hmotnosť ~2×1015 kg. Podľa hustoty sa predpokladá, že je zložená z ľadu s pórovitosťou 10 – 15%. Nie sú známe žiadne povrchové útvary kvôli nízkemu rozlíšeniu dostupných fotografií.

## Obežná dráha
Adrastea je najmenší a druhý najbližší člen vnútorných satelitov Jupitera. Okolo planéty obieha vo vzdialenosti ~ (1,806 Jupiter radii) vo vnútri hlavného prstenca. Obežná dráha má veľmi malú excentricitu ~0,0015 a inklináciu ~0,03° vzhľadom k rovníku Jupitera. Adrastea rotuje synchrónne s dĺžkou svojej obežnej periódy, čo znamená, že je k planéte otočená stále tou istou stranou. Jej dlhšia os je otočená smerom k Jupiteru. 

## Spojenie s prstencami Jupitera
Adrastea je najväčším prispievateľom materiálu do prstencov Jupitera kvôli jeho množstvu v okolí jej obežnej dráhy. Tento materiál pozostáva hlavne z častí vyvrhnutých štyrmi malými vnútornými satelitmi Metis, Adrastea, Amalthea a Thebe pri nárazoch meteoritov. 

## Prieskum
Adrastea bola objavená na fotografiách odoslaných sondami Voyager 1 a Voyager 2, kde sa však javila iba ako bod. Sonda Galileo bola schopná rozpoznať jej tvar ale obrázky ostávajú naďalej veľmi nezreteľné.

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Slnečná sústava

## Externé odkazy
* NASA profil – Adrastea  

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1979
Ananka (mesiac)

**Ananka** alebo **Ananke** je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 1951 Sethom Barnesom Nicholsonom v observatóriu Mount Wilson Observatory a bol pomenovaný po mytologickej postave Ananké.

Ananke získal dnešné meno až v roku 1975, predtým bol známy ako **Jupiter XII**. V rokoch 1955 až 1975 bol občas nazývaný Adrastea. Dnes toto meno patrí inému Jupiterovmu satelitu. po Ananke je pomenovaná rodina Ananke, v ktorej sa tiež nachádza.

## Obežná dráha
Ananke obieha okolo Jupitera s veľkou excentricitou a inklináciou v retrográdnom (opačnom) smere. Od roku 2000 bolo objavených 8 nepravidelných satelitov s podobnou obežnou dráhou. Orbitálne prvky sú z roku 2000. Menia sa v závislosti od slnečných a planetárnych porúch. Ananke je najväčší známy satelit tejto skupiny mesiacov, a tiež najväčší známy pozostatok z pôvodného asteroidu, ktorého rozpadom vznikla rodina Ananke.

## Referencie

## Pozri aj
* Jupiter
* Mesiace Jupitera
* Rodina Ananke

## Externé odkazy
* Profil Ananke - NASA  
* Cesta nepravidelnými satelitmi 
* Jupiterove známe satelity 

Kategória:Mesiace Jupitera
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1951
Diona (mesiac)

**Diona**  alebo **Dione** je prirodzený satelit Saturna. Objavil ho taliansky astronóm Giovanni Domenico Cassini v roku 1684. Meno dostal po matke gréckej bohyne Afrodity.

## Povrch
Mesiac sa skladá z polovice z kremičitanov a zvyšok tvorí vodný ľad. Povrch Dione je tmavší ako povrch iných Saturnových mesiacov, čo nasvedčuje tomu, že sa tu vyskytujú kamenné plochy nepokryté ľadom. Satelit je posiaty množstvom kráterov, z ktorých veľká väčšina nepresahuje svojím priemerom . Najväčší z nich, Amata, má priemer takmer . Snímky Voyageru 2 odhalili jasnú oblasť okolo krátera, ktorú tvoria svetlé pruhy. Sú to pravdepodobne zlomy vytvorené presakujúcou a následne mrznúcou vodou. Je to 4. najväčší mesiac Saturna.

Na povrchu, blízko rovníka, sa nachádzajú svetlé pruhy neznámeho pôvodu. Vzhľadom na to, že prechádzajú cez ďalšie povrchové útvary ide o mladý výtvor. Sú rovnobežné, tenké (do 5 km) a dlhé desiatky až stovky kilometrov. Nazývajú sa *linear virgae*. Možným vysvetlením tohto povrchového útvaru je, že ho vytvoril dopad materiálu (z prstencov, ostatných mesiacov alebo vesmírneho odpadu) pri nízkej rýchlosti.

### Oceán
V roku 2013 bola, na základe analýzy údajov a snímok sondy Cassini, zverejnená hypotéza o existencii podpovrchového oceánu na Dione v minulosti, v časoch jeho formovania.

V septembri 2016 vydala trojica vedcov z belgického Kráľovského observatória prácu, akceptovanú na publikovanie v časopise *Geophysical Research Letters*, naznačujúcu existenciu súčasného oceánu. Autori analyzovali údaje o gravitácii a tvare telesa, pričom dospeli k záveru, že povrchová vrstva hrúbky 99 ± 23 km obklopuje 65 ± 30 km hlboký globálny oceán. Pokiaľ sú použitý model a závery správne, ide o prvý dôkaz existencie súčasného oceánu na Dione.

## Atmosféra
V apríli 2010 prístroje na palube bezpilotnej sondy Cassini-Huygens, ktorá preleta okolo Dione, detekovali tenknú vrstvu molekulárnych kyslíkových iónov okolo Dione. Vrstva je natoľko tenká, že ju vedci označujú skôr za exosféru než riedku atmosféru.  Hustota molekulárnych kyslíkových iónov určená z údajov plazmového spektrometra Cassini sa pohybuje od 0,01 do 0,09 na cm3. 

Prístroje sondy Cassini nedokázali priamo detekovať vodu v exosfére, ale zdá sa, že vysoko nabité častice zo silných radiačných pásov planéty by mohli rozdeliť vodu v ľade na vodík a kyslík. 

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1684
Kategória:Astronomické objekty objavené Giovannim Domenicom Cassinim
Tetyda (mesiac)

**Tetyda** alebo **Tethys** je prirodzený satelit Saturna. Objavil ho taliansky astronóm Giovanni Domenico Cassini v roku 1684. Svoje meno dostal mesiac Tethys po dcére boha Urána a bohyne Gaie.

Teleso sa skladá prevažne z vodného ľadu a kremičitanov. Na jeho povrchu je výrazná ryha zvaná Ithaka Chasma tiahnuca sa od severného pólu k južnému. Jej priemerná šírka je  a priemerná hĺbka . Pôvod zlomu nie je jasný, pravdepodobne sa vytvoril pri chladnutí mesiaca. Povrch je posiaty impaktnými krátermi, ktoré sa však nezdajú byť ostré. Práve preto, že povrch mesiaca pravdepodobne prešiel fázou ohrevu, pri ktorom sa ľad sčasti roztopil. Tethys má dlhé údolia a veľké krátery. Najdlhšie údolie Itaka, meria až  a najväčší kráter Odyseus má priemer .

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1684
Kategória:Astronomické objekty objavené Giovannim Domenicom Cassinim
Japetus (mesiac)

**Japetus** (iné názvy: **Iapetus, Japetos, Saturn VIII**) je prirodzený satelit planéty Saturn, ktorú obieha medzi dráhami Titanu a Phoebe vo vzdialenosti 3,56 miliónov km. Objavil ho 25. októbra 1671 Giovanni Domenico Cassini a už jeho zaujala skutočnosť, že ho mohol pozorovať iba na jednej strane materskej planéty; na druhej ho svojim ďalekohľadom nedokázal nájsť. Dnes vieme, že je to spôsobené odlišným albedom oboch pologulí satelitu, z ktorých jedna odráža 35 % dopadajúceho slnečného svitu, zatiaľ čo druhá až 50 %.

Stredným priemerom  sa Japetus radí na tretie miesto medzi Saturnovými mesiacmi, za Titan a Rheu. Jeho hustota je veľmi nízka, iba 1,27 g/cm3, takže možno predpokladať, že sa skladá prevažne z vodného ľadu s prímesou silikátových hornín. Až do preletu sondy Voyager 2 22. augusta 1981 mali astronómovia vo vzťahu k Japetu viac otázok ako odpovedí, záhadou boli najmä odlišné reflexívne schopnosti povrchu. Dnes v zásade existujú dve hypotézy, prečo má povrchová vrstva Saturnovho satelitu tak rôznorodý vzhľad – teória impaktov-sopiek a teória Phoebe. Obe vychádzajú z premisy, že anomáliou je tmavá pologuľa.

Prvá hypotéza predpokladá, že tmavý materiál sa na povrch dostal kombináciou sopečnej činnosti a impaktov. Druhá označuje za pôvodcu tmavého zafarbenia mesiac Phoebe, z ktorého mohol byť materiál vyvrhnutý impaktom a následne „zozbieraný“ Japetom. Nasvedčovala by tomu skutočnosť, že tmavá pologuľa je obrátená v smere obežnej dráhy satelitu (Japetus má viazanú rotáciu), takže by sa na nej prach a úlomky z Phoebe mohli naozaj usadzovať. Ani jedna hypotéza zatiaľ nebola dokázaná, proti druhej však svedčia najnovšie údaje o Phoebe, získané sondou Cassini.

Na prelome rokov 2004 a 2005 zhotovila sonda Cassini veľa snímok Japeta, ktorých rozlíšenie je lepšie ako v prípade snímok sondy Voyager 2. Bolo zistené, že tmavá pologuľa (označovaná ako *Cassini Regio*) je rovnako ako pologuľa svetlá posiata množstvom kráterov – najväčší má priemer . Vedcov však prekvapilo zistenie, že v *Cassini Regio* sa pozdĺž rovníka tiahne horský hrebeň dlhý viac ako  a vysoký až . Čo spôsobilo vznik tak gigantického pohoria je dosiaľ nejasné.

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1671
Kategória:Astronomické objekty objavené Giovannim Domenicom Cassinim
Mimas (mesiac)

**Mimas** je prirodzený satelit Saturna s priemerom približne . Obieha ďaleko za Saturnovým prstencom označovaným ako F. Jeho pomenovanie vzniklo podľa Mima, syna gréckej bohyne Gaie. Objavil ho William Herschel v roku 1789. Podľa neho je pomenovaný tiež najväčší kráter na mesiaci.

Mimas je prvý z veľkých mesiacov pri planéte Saturn, obieha planétu zvonku jej sústavy prstencov. Má viazanú rotáciu, t. j. k Saturnu je otočený tou istou stranou. Mimas je okrúhly, ale nie je to presná guľa, pretože toto teleso je o  dlhšie ako je široké. Jeho povrch je posiaty množstvom kráterov. Jedna z najnebezpečnejších zrážok, ktorá vytvorila najväčší kráter Herschel (s priemerom ), ho skoro zničila, vďaka tomuto si Mimas vyslúžil prezývku „Hviezda smrti“. Kráter má stredovú vyvýšeninu podobne ako veľa ďalších kráterov je väčších ako . Mimas je šiesty objavený mesiac planéty Saturn.

Analýza orbitálneho pohybu na základe údajov zo sondy Cassini, hlavne posunu periapsidy, ukazuje, že jeho ľadová škrupina s veľkými krátermi skrýva globálny oceán v hĺbke 20 až 30  kilometrov. Oceán má pravdepodobne menej ako 25 miliónov rokov a stále sa vyvíja.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1789
Kategória:Astronomické objekty objavené Williamom Herschelom
Hyperión (mesiac)

**Hyperión** alebo **Hyperion** je prirodzený satelit Saturnu. Objavili ho William Cranch Bond 16. septembra 1848 a William Lassell 18. septembra 1848 nezávisle od seba. V gréckej mytológii bol Hyperion Titán, jeden zo synov boha Urána a bohyne Gaie.

Hyperion je tmavý a skalnatý mesiac. Nepokrýva ho ľad do takej miery ako ostatné mesiace na bližších obežných dráhach. Napriek tomu je ľad najbežnejšou látkou na krátermi rozrytom povrchu. Mesiac má nepravidelný tvar, no vzhľadom na svoju veľkosť je to neobvyklé. Navyše jeho dlhšia os nesmeruje k planéte Saturn. Mohlo by to znamenať, že sa v relatívne nedávnej minulosti zrazil s nejakým telesom. Jeho rotácia je chaotická.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1848
Kategória:Astronomické objekty objavené Williamom Cranchom Bondom
Kategória:Astronomické objekty objavené Williamom Lassellom
Féba (mesiac)

**Féba** alebo **Phoebe** je mesiac planéty Saturn. Objavil ho William Henry Pickering v roku 1898. Jej priemer je , stredná vzdialenosť od planéty zhruba 12,9 miliónov km. Až do tesného preletu sondy Cassini 11. júna 2004 bolo o Fébe iba málo informácií.

## Vlastnosti
Féba má približne tvar gule a je na ňom veľké množstvo kráterov, čo svedčí o vysokom veku povrchu. Hustota 2,3 g/cm3 naznačuje, že mesiac tvorí prevažne vodný ľad s prímesou silikátových hornín. Zatiaľ nebola potvrdená hypotéza, že v prípade Féby ide o teleso z Kuiperovho pásu; nasvedčovala by tomu však retrográdna dráha telesa, ktorá je pri väčších satelitoch planét pomerne nezvyčajná (výnimkou je Neptúnov mesiac Triton).

Féba je veľmi tmavým telesom s albedom 0,06 (od povrchu sa odrazí len 6 % svetla), teda ešte nižším ako má uhlie. Na jeho povrchu bol objavený tuhý oxid uhličitý, mesiac teda nemohol byť v minulosti nikdy vystavený vysokým teplotám. Rotácia okolo vlastnej osi je pomerne rýchla (presne 9 hodín a 30 minút), obežná doba okolo Saturnu je 550,479 pozemských dní (zhruba 18 mesiacov). Povrchové teploty kolísajú medzi −198 a −161 °C.

Napriek iba nedávnemu preletu sondy Cassini už bola vytvorená základná nomenklatúra povrchových útvarov. Najväčší kráter s priemerom  dostal meno Jason podľa vodcu argonautov, ďalšie výrazné krátery sa nazývajú Euphemus (priemer ), Canthus (), Eurytion () a Hylas (). Celkom bolo pomenovaných 24 kráterov a oblasť Leto Regio, mená sú však zatiaľ schválené iba predbežne (2005).

## Prstenec
Okolo obežnej dráhy Féby sa nachádza prstenec, ktorý patrí medzi prstence Saturna. Tento prstenec má sklon 27° oproti rovine Saturnu a jeho ostatným prstencom. Rozprestiera sa aspoň 128 až 207 polomerov Saturna ďaleko, pričom Féba obieha v priemernej vzdialenosti 215 polomerov Saturna. Prstenec je asi 40-krát širší, než je polomer planéty. Keďže sa predpokladá, že častice, ktoré tvoria tento prstenec, pochádzajú z nárazov mikrometeroidov do povrchu Féby, mali by taktiež obiehať po retrográdnej dráhe, teda v opačnom smere než ďalší väčší mesiac bližšie k Saturnu, Japetus. Materiál prstenca, ktorý sa posúva smerom k planéte, by teda dopadal na povrch jednej hemisféry Japetu (Japetus rotuje viazane okolo Saturnu), čo by prispievalo k jeho dvojfarebnému sfarbeniu. Aj keď je tento prstenec veľmi veľký, je takmer neviditeľný – objavil ho až infračervený Spitzerov vesmírny ďalekohľad od NASA.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1899
Jánus (mesiac)

**Jánus** alebo **Janus** alebo **Saturn X** je prirodzený satelit Saturna. V minulosti pravdepodobne tvoril jedno teleso s Epimetheom, s ktorým má veľmi podobnú obežnú dráhu a strednú hustotu. Epimetheus a Janus sú dvojicou koorbitálnych mesiacov.

Janus objavil v roku 1966 Audouin Dollfus. Jeho zdanlivá hviezdna veľkosť v opozícii je 15.

## Galéria

Image:Janus-PIA09872.jpg|Janus na zábere sondy Cassini
Image:Saturn's moons Janus and Prometheus PIA08192 (NASA).jpg|Janus a Prometheus so Saturnovymi prstencami (záber sondy Cassini)
Image:Janus - Voyager 2.jpg|Janus na zábere sondy *[[Voyager 2]]*.
File:Janus 2006 closeup by Cassini.jpg|Janus so Saturnovou atmosférou v pozadí (záber sondy Cassini)


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1966
Prometeus (mesiac)

**Prometeus** alebo **Prometheus** alebo **Saturn XVI** je vnútorný prirodzený satelit Saturna. Bol objavený v roku 1980 (nejaký čas pred 25. októbrom) z fotografií sondy Voyager 1 a dostal dočasné označenie **S/1980 S 27**. Neskôr, v roku 1985 bol oficiálne pomenovaný.

Tento malý mesiac je extrémne pretiahnutý, s rozmermi 119 × 87 × 61 km. Má niekoľko horských chrbátov a údolí a množstvo impaktných kráterov, niektoré s priemerom väčším ako . Aj napriek tomu obsahuje menej kráterov ako mesiace Pandora, Epimetheus a Janus. Z jeho malej hustoty a vysokého albeda sa predpokladá, že Prometheus je porézne ľadové teleso. V týchto číslach je ale množstvo nejasností, takže tieto informácie zatiaľ neboli úplne potvrdené.

Prometheus sa správa ako pastiersky mesiac pre vnútornú hranu Saturnovho prstenca F. Najnovšie fotografie sondy Cassini-Huygens ukázali, že gravitačné pole Promethea vytvára slučky a vydutiny v prstenci F tým ako si z neho odoberá materiál. Obežná dráha Promethea sa javí chaotická ako následok pohybovej rezonancie s mesiacom Pandora. Najväčšie zmeny v ich obežných dráhach sa prejavujú približne každých 6,2 rokov, keď sú Pandora a Prometheus v apside, pričom sa priblížia na vzdialenosť . Prometheus je tiež značne ovplyvňovaný mesiacom Atlas.

## Galéria

Image:Prometheus_F_ring.gif|Prometheus a prstenec F
Image:Prometheus's effect on the F Ring.jpg|Prometheus priťahujúci materiál z prstenca F
Image:Prometheus - Voyager 2.jpg|Prometheus na zábere sondy Voyager 2
Image:Prometheus 12-26-09b.jpg|Mesiac na zábere sondy Cassini z decembra 2009


## Referencie

## Pozri aj
* Saturn
* Mesiace Saturna
* Prstence Saturna

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Prometheus  a prstenec F 
* NASA profil – Prometheus  
* Planetárne spoločenstvo: Prometheus 

## Zdroj

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1980
Epimeteus (mesiac)

**Epimeteus** alebo **Epimetheus** je prirodzený satelit Saturnu. Od Saturnu je vzdialený 151 422 kilometrov. Rozmery mesiaca sú 72×54×49 kilometrov. Hmotnosť mesiaca je 5,6×10 17 kilogramov. Objavený bol roku 1966 a objaviteľom sa stal Richard Walker. Bol pomenovaný po Titanovi Epiméthovi. Doba jedného obehu okolo planéty mesiacu trvá 0,6942 dňa a rovnakú dobu potrebuje aj mesiac na jednu otáčku okolo svojej osi. Okolo Saturnu obieha rýchlosťou 15,87 km/s. Epimeteus má slabé magnetické pole, ktoré je rovné 15,7 Vo. Epimeteus obieha okolo Saturnu po takmer identickej obežnej dráhe ako Jánus. Ich dráhy delí iba 50 km. Raz za štyri roky sa k sebe natoľko priblížia, že sa vnútorný mesiac vďaka vzájomnej príťažlivosti urýchli a putuje na vyššiu obežnú dráhu, vonkajší mesiac sa naopak spomalí a putuje na nižšiu obežnú dráhu.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mesiace Saturna
Kategória:Astronomické objekty objavené v roku 1966