Július Andráši (1860)

náhľad|Rodový erb
Gróf **Július Andráši mladší**, celým menom **Július Andráši zo Sâncrăieni a Krásnej Hôrky** (starší pravopis: *Július Andrássy*; maď. *Andrássy Gyula*; latinsko-maďarský prídomok: *de Csíkszentkirály et Krasznahorka*; * 30. jún 1860, Trebišov, Uhorsko† 11. jún 1929, Budapešť, Maďarsko) bol uhorsko-maďarský politik a veľkostatkár, v období od 24. októbra do 2. novembra 1918 bol posledným rakúsko-uhorským ministrom zahraničných vecí.

## Životopis
Jeho otcom bol Július Andráši starší (18231890) a matkou Katarína Kendefiyová (18301896). Jeho manželkou bola Eleonóra, rodená Zičiová (historicky Zichi), vdova po jeho bratovi Teodorovi.

Študoval na viacerých univerzitách v Uhorsku i v zahraničí. V rokoch 18811885 bol dôstojníkom uhorskej armády, následne pôsobil ako atašé rakúsko-uhorského vyslanectva v Istanbule a v Berlíne. Po návrate do Uhorska vstúpil do politiky, od roku 1885 bol s kratšími prestávkami poslancom uhorského snemu. V rokoch 18931894 bol tajomníkom na ministerstve vnútra.  Spočiatku bol členom vládnucej Liberálnej strany, ale v roku 1904 z nej vystúpil a založil vlastnú „Krajinskú ústavnú stranu“ (*Országos Alkotmánypárt*). Po voľbách v roku 1906 bola jeho strana súčasťou vládnej koalície a Andráši získal post ministra vnútra. Po páde vlády v roku 1910 stranu rozpustil a stratil aj ministerský post (Národnú ústavnú stranu opäť obnovil v roku 1913). Ako minister sa tvrdo postavil proti sociálno-demokratickým spolkom, potláčal robotnícke demonštrácie i boj pokrokových liberálno-demokratických síl za všeobecné volebné právo. Negatívne sa staval aj k národno-emancipačnému hnutiu nemaďarských národov v monarchii. V rokoch 1907 a 1908 dal zatknúť 306 predstaviteľov slovenského národného hnutia, v roku 1908 ďalších 73.

V období pred prvou svetovou vojnou bol zástancom úzkej spolupráce s Nemeckom a podporoval vojenské angažovanie sa monarchie v prípade vojnového konfliktu (s cieľom získať pre Uhorsko niektoré susedné územia). V poslednej fáze vojny sa pokúšal tajnými rokovaniami s predstaviteľmi dohodových mocností zabrániť rozpadu Uhorska, v tejto politike neúspešne pokračoval aj ako posledný rakúsko-uhorský minister zahraničných vecí.

V roku 1919 bol jeden z hlavných predstaviteľov tzv. *Antiboľševického komitétu*, ktorý organizoval boj proti Maďarskej republike rád. V Maďarsku za vlády Miklósa Horthyho bol stúpencom myšlienky návratu Habsburgovcov na trón. V roku 1921 bol jedným z hlavných organizátorov pokusu Karola I. Habsburského o návrat na uhorský trón (po potlačení puču bol nakrátko uväznený).

Od roku 1920 bol členom maďarského snemu. Od roku 1921 bol predstaviteľom Strany kresťanskej národnej jednoty (*Keresztény Nemzeti Egyesülés Pártja*), neskôr Kresťanskej vojenskej a občianskej strany (Keresztény Földmíves és Polgári Párt).

Bol tiež členom *[[Uhorská akadémia vied|Uhorskej akadémie vied]]*, v roku 1911 získal veľkú cenu UAV.

## Literatúra
* Slovenský biografický slovník, I. zv. (A – D). Martin : Matica slovenská, 1986, s. 59 – 60.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 41 – farnosť Trebišov; pokrstený ako Julius Gabriel Emanuel Adamus Andrássy

Kategória:Uhorskí politici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Poslanci uhorského snemu
Kategória:Maďarskí politici
Kategória:Osobnosti z Trebišova
Kategória:Rakúsko-uhorskí diplomati
Kategória:Členovia Uhorskej akadémie vied
Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Andrášiovci
Kategória:Nositelia Rádu zlatého rúna
Kategória:Nositelia rakúskeho Rádu zlatého rúna