Lev Davidovič Trockij

**Lev Davidovič Trockij**, , pôvodným menom *Bronštejn* (* 7. november 1879, Janovka, Chersonská gubernia, Ruská ríša – † 21. august 1940, Mexiko, Mexiko) bol sovietsky (ruský) revolucionár židovského pôvodu, politik, teoretik marxizmu, zakladateľ a prvý vodca Červenej armády.

## Začiatky politickej kariéry
Narodil sa židovským rodičom na ukrajinskom vidieku v malej dedinke vzdialenej 25 kilometrov od najbližšej pošty. Bol piatym dieťaťom bohatého, ale negramotného, židovského farmára, Davida Bronštejna a Anny Bronštejnovej. Trockého rodné meno bolo Lev (Leiba) Davidovič Bronštejn. Hoci rodina bola etnicky židovská, nebola religiózna a doma rozprávali po rusky a ukrajinsky namiesto jidiš. Trockého mladšia sestra, Olga si vzala Leva Kameneva (vlastným menom Rozenfeľd), významného boľševika. 

Keď mal Trockij 9 rokov, otec ho poslal do školy v Odese. Ocitol sa tam v nemeckej škole. V šestnástich rokoch odišiel z Odesy študovať matematiku do mesta Mykolajiv (Nikolajev). Už veľmi skoro sa stal presvedčeným marxistom, dialektickým materialistom, ateistom a v roku 1897 založil revolučný „Juhoruský robotnícky zväz“. 

Za svoje politické aktivity bol vylúčený z vysokej školy a v roku 1902 deportovaný cárskymi úradmi na Sibír. Prvý raz unikol a opustil zem pod menom Trockij (ktoré si požičal od väzenského dozorcu) a vydal sa do Veľkej Británie. Tu sa pridal k V. I. Leninovi, J. O. Martovovi, G. V. Plechanovovi a iným ruským sociálnym demokratom, ktorí v exile vydávali noviny *Iskra*. Ako redaktor týchto novín, do ktorých písal pod pseudonymom Trockij, rýchlo získal politický vplyv. 

Po rozdelení sociálnych demokratov na boľševikov a menševikov najskôr podporoval menševikov, ale napriek názorovým konfliktom s Leninom sa snažil robiť sprostredkovateľa medzi oboma marxistickými názorovými prúdmi. V tom istom roku bol po návrate domov znovu deportovaný na Sibír. Bol jedným z účastníkov revolúcie v Petrohrade v rokoch 1905 – 1906 a znovu bol deportovaný na Sibír, odkiaľ sa mu opäť podarilo ujsť, čo však nebolo vo vtedajších vyhnaneckých cárskych táboroch veľký problém. O rok neskôr bol v exile znovu. Vydržal tam až do roku 1917.

Trockij vo svojej autobiografii „*My Life*“ tvrdí, že nikdy nerozprával dokonale v nijakom inom jazyku ako rusky  a ukrajinsky, no viaceré zdroje uvádzajú, že vedel rozprávať aj hebrejsky, nemecky, anglicky a španielsky, Raymond Molinier tvrdí, že Trockij ovládal plynule francúzštinu.

## Exil a Rusko v revolúcii

V nasledujúcich rokoch žil Trockij ako publicista vo Viedni, kde v roku 1908 prevzal vydávanie neskoršieho straníckeho orgánu Pravda (rovnaký názov malo viacero revolučných denníkov vrátane oficiálneho titulu ruských boľševikov). S príchodom 1. svetovej vojny sa Trockij presídlil do Švajčiarska, neskôr do Paríža a nakoniec na Vianoce 1916 odcestoval do USA. Po februárovej revolúcii v roku 1917 sa úplne rovnako ako Lenin staval proti politike vedenia boľševickej strany. Z New Yorku vyzýval na zvrhnutie ruskej „Dočasnej vlády“ a k prevzatiu moci sovietmi. 27. marca 1917 sa so svojou rodinou vydal do Ruska, no bol internovaný v Kanade. Dočasná vláda zariadila jeho prepustenie a 4. mája 1917 pokračoval v ceste do Ruska.

V júli 1917 sa „mežrajonci“ (межрайонцы), ktorými bol Lev Trockij, Adolf Joffe, Anatolij Lunačarskij, Moisej Urickij, David Riazanov, M. M. Volodarskij, Lev Karachan a Dmitrij Manuiľskij, zlúčili s boľševickou stranou a Trockij bol zvolený do jej ústredného výboru. Ten rozhodol, že sa v dohľadnej dobe uskutoční ozbrojené povstanie proti „Dočasnej vláde“. Keď sa začal útok na *[[Zimný palác]]*, mal presne 38 rokov. Červené gardy pod Trockého velením obsadili mosty cez rieku Neva, Baltské nádražie, vládne budovy a všetky oporné body mesta, čo bolo vlastne naplnenie známeho Leninovho plánu víťaznej revolúcie. K revolúcii sa pridali aj kronštadskí námorníci a spolu s gardistami zaútočili na budovu Zimného paláca, kde sídlila „Dočasná vláda“. Trockij formálne odovzdal obrancom paláca ultimátum, ale keď bolo odmietnuté, začal po signálnom výstrele z krížnika Auróra s ostreľovaním Zimného paláca z Petropavlovskej pevnosti a z Auróry. Kerenskij opustil Petrohrad niekoľko hodín pred tým. Palác obsadili s minimálnym odporom o 2:40 ráno. „Dočasná vláda“ zložená zo sociálnych revolucionárov a liberálnych demokratov bola zatknutá a štátna moc prešla do rúk *Vojenského revolučného výboru* a do rúk "robotníkov," čím sa v skutočnosti začala viac než 70 rokov trvajúca sovietska diktatúra boľševickej strany.

Treba zdôrazniť aj s ohľadom na budúcu historickú polemiku Trockij – Stalin, že jeho metódy boja proti tzv. bielym (čo však mnohokrát boli iba konkureční predstavitelia socialistických strán v opozícii voči boľševikom) boli rovnako brutálne ako Stalinove, ktoré ten praktizoval v inej oblasti Ruska zmietaného občianskou vojnou. Známy je prípad rozkazu Trockého na zastrelenie celého štábu Červených gárd v Petrohrade, potom ako sa po kontrole pozícií domnieval, že neurobili dostatočné kroky na obrany mesta, pred blízkym útokom bielogvardejcov. Rovnako bol to práve Trockij, ktorý vybudoval Červenú armádu a vniesol do nej tvrdé, často až brutálne metódy, ktoré si však zachovala po celú dobu existencie až do roku 1991. Vydával rozkazy strieľať do vlastných radov v prípade ústupu a tento rozkaz opakoval počas druhej svetovej vojny jeho najväčší odporca Stalin.

## Porevolučné roky

V *Rade ľudových komisárov* pod vedením Lenina prevzal komisariát zahraničných vecí. Od decembra 1917 viedol delegáciu pri mierovom vyjednávaní s centrálnymi mocnosťami v Brest-Litevsku. Pre rozpory ohľadne postupu vo vyjednávaniach sa Trockij v marci 1918 vzdal svojho úradu. Neskôr uznal svoju chybu, a krátko na to bol menovaný *ľudovým komisárom armády a námorníctva*. Trockij pôsobil od tej doby v úzkom vedení štátu. 

Po Leninovej smrti sa rozhoreli boje o moc medzi Trockým a Stalinom. V januári 1924 viedol tzv. *Ľavú opozíciu*. Stalin bol zvolený za generálneho tajomníka strany, ale Trockij nesúhlasil s jeho názormi. Chcel, aby sa štát rýchlo industrializoval. V roku 1925 bol donútený odstúpiť z postu predsedu revolučnej vojenskej rady a z funkcie ľudového komisára vojenstva. V rokoch 1926 – 1927 bol vylúčený z politbyra a Ústredného výboru. Napriek tomu Stalina stále ostro kritizoval, považoval ho za zradcu revolúcie. V roku 1927 bol preto definitívne vylúčený zo strany. Boj Stalin a Trockij bol v skutočnosti súperením dvoch vyhradených autoritárskych osobností. Dnes je jednoznačné, že aj keby bol vyšiel z tohto súperenia Trockij víťazne, Sovietsky zväz by "neušiel" štátnemu teroru a kultu osobnosti. Možno sa na druhej strane domnievať, že jeho intelekt by mu "nedovolil" urobiť až takú krvavú čistku v jadre boľševickej strany.

V roku 1928 sa uchýlil do vyhnanstva v Alma-Ate, mesta v Kazachstane. Stalin ho vyzval, aby sa vzdal akejkoľvek politickej činnosti, inak bude vypovedaný zo ZSSR. Vzápätí bol obvinený, že vytvoril ilegálnu trockistickú organizáciu. Neposlúchol ani poslednú výzvu a roku 1929 bol vypovedaný zo ZSSR. Stalin nechal vyvraždiť skoro všetkých Trockého príbuzných a jeho spolupracovníkov.

## Exil (1929 – 1940)
### Turecko (1929 – 1933)
Vo februári 1929 Trockého deportovali zo Sovietskeho zväzu a usadil sa v Turecku v prímorskom mestečku Büyükada neďaleko Istanbulu, kde strávil štyri roky.

### Francúzsko (1933 – 1935)
V roku 1933 mu vláda Édouarda Daladiera povolila pobyt vo Francúzsku, a žil v mestách Royan a neskôr Barbizon. Neskôr ho prinútili opustiť Francúzsko, čo bolo reakciou na to, že unikol strážcom a zišiel sa so zástupcami *Komunistickej internacionály*. Pri vyšetrovaní okrem toho prehlásil, že je starý sprisahanec a uviedol, že pripravuje vznik IV. Internacionály, ktorá by sa postarala o svetovú socialistickú revolúciu. Ako permanentný revolucionár sa teda "nezaprel" ani v exile.

### Nórsko (1935 – 1936)
S povolením ministra spravodlivosti Trygve Lieho sa usadil v Nórsku, kde bol hosťom Konrada Knudsena neďaleko Osla. Na nátlak sovietskej vlády na neho však nórska vláda uvalila domáce väzenie a neskôr zariadila jeho prevoz do Mexika.

### Mexiko (1937 – 1940)
Na žiadosť maliara Diega Riveru udelil mexický prezident Lázaro Cárdenas Trockému azyl. Dňa 9. januára 1937 priplával loďou z Nórska do Mexika, kde ho vítal veliteľ Cárdenasovho prezidentského vlaku. Trockého so sprievodcami odviezli na malú stanicu neďaleko Cuidad de Mexico a ďalej na predmestie Coyoacán, kde bol dva roky hosťom v Riverovej rezidencii *Modrý dom*. Kvôli pomeru s Riverovou ženou Fridou Kahlo však ich priateľské vzťahy pohasli a v máji 1939 sa Trockij presťahoval do vlastného domu na Avenida Viena, iba o niekoľko blokov vedľa. 

V Sovietskom zväze medzi tým prebiehalo obdobie čistiek, ktoré nariadil Stalin proti tzv. trockistom. Síce bez dôkazov, ale vždy boli obvinení a usvedčení. V rozsudkoch dvoch z troch "veľkých" procesov bola aj formulácia: "Nepriatelia ľudu L. D. Trockij a jeho syn L. L. Sedov, vyhostení zo ZSSR v r. 1929 a zbavení sovietskeho občianstva v r. 1932 na základe uznesenia ÚV KSSZ zo dňa 20. 2. 1932, musia byť v prípade, ak sa ocitnú na území ZSSR, bez meškania zatknutí a odovzdaní Vojenskému kolégiu Najvyššieho súdu ZSSR".

Trockij sa zo svojho sídla v Mexiku pokúsil o vytvorenie medzinárodného tribunálu, ktorý by odsúdil Stalina. Naďalej pokračoval v boji proti stalinovskej forme socializmu. Jeho výzvy však zostali bez odozvy. Dňa 20. augusta 1940 mu v jeden z jeho spolupracovníkov, Španiel Ramán Río Mercader, ktorý bol agentom NKVD, roztrieštil hlavu horolezeckým cepínom. Trockij napriek očakávaniu nezomrel hneď, ale začal kričať a aj keď bol smrteľne zranený, zostal ešte niekoľko hodín pri vedomí. Previezli ho do miestnej nemocnice, kde po 24 hodinách zomrel. Pochovaný je na pozemku svojho domu na Avenida Viena v Coyoacáne, z ktorého sa stalo jeho múzeum.

Mercadera chytili a odsúdili na 20 rokov väzenia. Nikdy neprezradil svoju pravú totožnosť, ktorá bola odhalená až v roku 1953. Po prepustení v roku 1960 odcestoval do Havany, a odtiaľ pokračoval cez Prahu do Moskvy. Tam ho pod menom Ramon Lopez vyznamenali radom Lenina a titulom Hrdinu Sovietskeho zväzu. Zomrel v roku 1978 na Kube a jeho ostatky boli prevezené do Moskvy. 

Trockého syn L. L. Sedov, ktorého najznámejšie dielo "The Red Book on the Moscow Trials" venujúce sa moskovským procesom vyšlo v roku 1936, zomrel za dosiaľ nevyjasnených okolností 16. 2. 1938 v parížskej nemocnici pri operácii slepého čreva.

## Tvorba

Vo svojich prácach kritizoval stalinizmus, napr. Moskovské procesy, byrokraciu režimu a ideu budovania socializmu v jednej krajine, a miesto toho propagoval permanentnú revolúciu. Tiež varoval pred fašizmom a vyzýval k jednotnej fronte proti fašizmu. Medzi najznámejšie diela Trockého patria:
 
* 1923 – *Nový kurz* 
* 1924 – *Poučenie z Októbra * 
* 1927 – *Sfalšovaná revolúcia* 
* 1930 – *Fašizmus: Čo to je a ako ho poraziť?* 
* 1930 – *Permanentná revolúcia * 
* 1931 – *Nemecko kľúčom k medzinárodnej situácii* 
* 1930 – *Môj život* 
* 1931 / 1933 – *Dejiny ruskej revolúcie* 
* 1936 – *Zradená revolúcia* 
* 1938 – *Smrteľná agónia kapitalizmu a úlohy 4. internacionály*

## Referencie

## Iné projekty
.

## Externé odkazy
* Stránka o Trockom 
* Patenaude, Bertrand M.: Trockij. Pád revolucionáře. Praha, Paseka 2011, 352 s.

Kategória:Sovietski politici
Kategória:Politici židovského pôvodu
Kategória:Obete atentátov
Kategória:Sovietske vojenské osobnosti
Kategória:Osobnosti ruskej občianskej vojny
Kategória:Ruské osobnosti židovského pôvodu
Kategória:Ruskí ateisti
Kategória:Starí boľševici
Kategória:Nositelia Radu červenej zástavy