open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Koncert pre trúbku a orchester (Aruťunjan)

**Koncert pre trúbku a orchester** je šieste veľké dielo slávneho arménskeho skladateľa Alexandra Grigorjeviča Aruťuňana, napísané v rokoch 1949 – 1950. Pôvodne bolo zložené pre arménskeho trúbkara a riaditeľa Jerevanského štátneho dychového orchestra Ajkaza Mesjana. Noviny New York Times ho označili za virtuózne a okázalé dielo.

Koncert pozostáva zo 4 častí a kadencie, ktorú napísal sovietsky a ruský trúbkar Timofej Alexandrovič Dokšicer. Uvádza sa aj iné členenie, konkrétne na sedem častí:

* Andante maestoso
* Allegro energico
* Meno mosso
* Tempo I
* Meno mosso
* Tempo I
* Kadencia & Coda

Koncert sa hrá bez prestávky medzi jednotlivými časťami; na rozvoj témy autor využil fugátové techniky. Organickosť hry na trúbku, kompozícia formy, výrazný koncertný charakter, obrovská intonačná expresivita sú dovedené „do absolútnej proporčnej rovnováhy a sú príznakom vzorovej dokonalosti diela,“ píše muzikológ A. Kokžajev.

Najznámejšou interpretáciou je tá v podaní Timofeja Dokšicera, kde k štyrom častiam koncertu pridal kadenciu, ktorú napísal ako variáciu na hlavnú tému koncertu a vyznačuje sa výnimočnou virtuozitou.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Hudobné kompozície
Kategória:Hudba z 1950
Ľadový hokej na Zimnej univerziáde 2023

Turnaje mužov a žien v **ľadovom hokeji na Zimnej univerziáde 2023** sa uskutočnili počas konania Zimnej univerziády 2023 v dňoch 12. – 22. januára 2023. Miestom konania bola Herb Brooks Arena v Lake Placid. 

## Muži

### Účastníci

### Medailisti

## Ženy

### Účastníci

### Medailisti

## Zdroje
*fisu.net
*lakeplacid2023.com 

Zimná univerziáda
Kategória:Ľadový hokej v 2023
Jaternica

náhľad|Jaternica
náhľad|Krvavnica
**Jaternica** (hovorovo *jelito* alebo *hurka*; , ) je mäsiarsky výrobok, konkrétne kus čreva naplnený zmesou mletého mäsa, vnútorností, ryže, krúp a pod. Jaternica naplnená žemľami a krvou sa nazýva **krvavnica** (zdrobnene **krvavnička**).

Jaternice patria medzi tradičné zakáľačkové výrobky. Recepty na prípravu sa rôznia, ale spravidla ide o rôzne časti bravčového mäsa - bôčik, slabiny, hlava alebo lalok. Môžu sa pridávať aj vnútornosti ako pľúca, srdce, slezina alebo pečeň. Mäsité časti sa predvaria a nahrubo pomelú. Vnútornosti sa melú najemno. V súčasnosti sa väčšinou zmiešavajú s ryžou, krúpami alebo žemľou. V minulosti sa používala aj pohánka či rôzne obilninové kaše. Niekde aj nastrúhané zemiaky (tzv. liptovské droby). Z korenín sa pridáva soľ, korenie, cibuľa, majorán, cesnak a zázvor. Do zmesi sa pridáva ovar. Zmes, tzv. prát, sa plní do napred narezaných čriev o dĺžke 15 - 20 cm, ktoré sa uzatvárajú drievkom (špajdľami). Na miernom ohni, pri teplote 85 - 90 °C sa varia 20 - 30 minút.

## Výroba jaterníc

Zabijačka, 2011 (82).JPG|Mletie mäsa na jaternice
Zabijačka, 2011 (84).JPG|Pripravená zmes na jaternice: krúpy s krvou a pomletá mäsová zmes
Zabijačka, 2011 (88).JPG|Plnenie zmesi na jaternice do náplne nabíjačky
Zabijačka, 2011 (89).JPG|Nasádzanie naplnenej náplne do nabíjačky
Zabijačka, 2011 (91).JPG|Tlačenie zmesi do pripraveného črievka
Zabijačka, 2011 (97).JPG|
Zabijačka, 2011 (99).JPG|Zakončovacie práce


## Referencie

## Pozri aj
* klobása
* tlačenka

Kategória:Mäso
Kategória:Česká kuchyňa
Kategória:Slovenská kuchyňa
Kategória:Poľská kuchyňa
Kategória:Ukrajinská kuchyňa
Kamenný potok (prítok Lipovca)

**Kamenný potok** je potok v Prešovskom kraji, v regióne Šariš, v severnej časti územia obce Lipovce v okrese Prešov. Nachádza sa v geomorfologickom celku Branisko a ústi do Lipovca, ktorý ďalej ústi do Kopytovského potoka v povodí Svinky. Od sútoku zdrojníc po ústie má dĺžku  a je tokom VIII. rádu. 

## Vznik
Vzniká sútokom dvoch zdrojníc v zmiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne v  v severnej časti územia obce Lipovce v okrese Prešov na severnom okraji lesa *Voškov hon*. Zdrojnica pritekajúca zo severozápadu pramení v  na južnom úbočí vrchu aj lesa *Magura* s , tečie cez pole *Vyše dediny* a cez intravilán časti obce *Lačnov* v obci Lipovce. Zdrojnica pritekajúca zo severovýchodu pramení v  na južnom okraji trvalého trávneho porastu *Bučinky* a má premenlivý prietok závislý od zrážok.

## Opis toku
Od sútoku zdrojníc tečie južným a neskôr juhovýchodným smerom lesným extravilánom v lese *Voškov hon*, obmýva severovýchodné úbočie vrchu *Červená skala* s , obmýva juhozápadné úbočie lesa a poľa  *Jazvečí kopec*, obmýva severovýchodné úbočie lesa *Hrady*, v lokalite *Lúky* v nadmorskej výške  ústi do Lipovca ako jeho pravostranný prítok.

Preteká v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Branisko a v jeho podcelku Smrekovica. Nemá dôležitejší prítok.

## Pôvod názvu
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena *kameň* po rozšírení o adjektívnu príponu *-ný* s významom *niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz* a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom *menší prirodzený vodný tok* bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena *Kamenný potok* s významom *potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením* ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2007. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum *Kamenný potok* nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom *Kamenný potok* (január 2023).

## Referencie

 
Kategória:Vodné toky v okrese Prešov
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Lipovce
Karol Mišovic

Doc. Mgr. art. **Karol Mišovic**, PhD. (* 1987, Bratislava) je slovenský teatrológ, divadelný historik a vedec.

## Životopis
Karol Mišovic ukončil magisterské štúdium v roku 2012 a v roku 2015 doktorandské štúdium teórie a kritiky divadelného umenia na Divadelnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Tematikou jeho diplomovej práce bolo komplexné spracovanie profesionálnej inscenačnej tradície hier Carla Goldoniho na Slovensku. V dizertačnej práci sa zameral na kontroverznú divadelnú osobnosť Jána Borodáča a jeho režijnú a dramaturgickú tvorbu v rokoch 19241938.

V praxi sa sústreďuje predovšetkým na výskum slovenskej divadelnej histórie s dôrazom na réžiu a herectvo počas 20. storočia. Aktívne sa venuje publikačnej a vedeckej činnosti vo sfére súčasnej teatrológie. Autorsky sa podieľal na tvorbe viacerých vedeckých projektov a zborníkov, či už z pozície koordinátora, editora alebo autora odborných teatrologických štúdií. Kapitolami prispel napr. do kolektívnych monografií *Dejiny slovenského divadla I., Dejiny slovenského divadla II. či Zlaté 60. (roky)* v Slovenskom národnom divadle. V roku 2016 mu vyšla knižná monografia *Javiskové osudy*, v ktorej sa zameral na históriou slovenského ženského herectva s osobitným zameraním na herečky Máriu Prechovskú, Evu Kristinovú, Vieru Strniskovú, Zdenu Gruberovú a Evu Polákovú. V roku 2020 uverejnil monografiu o herečke Soni Valentovej s názvom *Cesta herečky*. Je autorom štúdií o režiséroch Jánovi Borodáčovi, Pavlovi Hasprovi, Mariánovi Amslerovi, Lukášovi Brutovskom a hereckých profilov Oľgy Borodáčovej-Országhovej, Eleny Zvaríkovej-Pappovej, Jakuba Rybárika a Moniky Potokárovej.

V rokoch 20122019 pracoval v Divadelnom ústave. Od roku 2016 je interným pedagógom na Katedre divadelných štúdií na Divadelnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave, kde vyučuje o dejinách slovenského a českého divadla.

Od roku 2019 je vedeckým pracovníkom v Ústave divadelnej a filmovej vedy Centrum vied o umení SAV.

V roku 2020 účinkoval v dokumentárnom filme *Život za divadlo*.

Je vášnivým milovníkom Spice Girls.

## Referencie

Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Kategória:Slovenskí divadelní pedagógovia
Kategória:Slovenskí divadelní vedci
Kategória:Slovenské LGBT osobnosti
Kategória:Vyučujúci na Divadelnej fakulte Vysokej škole múzických umení v Bratislave
Kategória:Absolventi Vysokej školy múzických umení
Tisandros (sochár)

**Tisandros** alebo **Teisandros** () bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.

Tisandros, grécky sochár neznámeho rodiska, pôsobil koncom 5. stor. pred Kr. Pausanias zaznamenal, že bol autorom niekoľkých bronzových sôch námorných bojovníkov (nauarchoi) bojujúcich po boku Lysandra, umiestnených Sparťanmi a ich spojencami (ako votívny dar) na pamätníku v Delfách, zhotovených na počesť ich víťazstva nad Aténčanmi pri *Aigospotamoi* (*Kozích riečkach*) v roku 405 pred Kr. (celkove 38. sôch)  Pausanias ich tu menovite uvádza: „*Sú to títo muži: Arakos a Erianthes, jeden z Lakedaimónu, Erianthes z Boiótie (...medzera v texte...) za Mimantom z jednej strany Astykrates, chijskí bojovníci Kéfisokles, Hermofantos a Hikesios, rodskí Timarchos a Diagoras, knidský Theodamos. Z Efezu Kimmerios a milétsky Aiantides. Tých zhotovil Tisandros.“*

Z tohto pamätníka sa zachovalo mnoho zvyškov, najmä z podstavcov sôch a nápisov (v minulosti to boli najmä sochy Sparťanov a ich spojencov, zvečnených za ich statočnosť ). Medzi týmito fragmentmi sa našiel aj jeho menom signovaný podstavec, ktorý bol základňou sochy Aiantida z Milétu.
 

## Referencie a bibliografia

 
Kategória:Sochári starovekého Grécka
Častuška

**Častuška** je krátka ruská ľudová báseň, prípadne pieseň. Častušky sa rozšírili hlavne v 2. polovici 19. storočia. Pôvodne mali obsah najmä milostný, neskôr hojne humoristický a satirický, v sovietskej ére často propagandistický. V rôznych variáciách si žáner obľubu uchováva dodnes.

Častuška sa obvykle skladá zo štyroch viet. Väčšinou má rýmovú štruktúru a-b-a-b, a-b-c-b menej často a-a-b-b, čím má veľmi blízko k limeriku, poetickému útvaru obľúbenému najmä v Anglicku (ten má rýmovú štruktúru a-a-b-b-a). Slovo častuška je odvodené od ruského slova *časty*, teda častý, čo pravdepodobne upozorňovalo na časté opakovanie refrénu. Je však tiež možné, že to súvisí s druhým významom slova, teda „rýchly“, čo by odkazovalo k rýchlemu spevu častušky. V piesňovej forme bola častuška poväčšinou sprevádzaná balalajkou alebo akordeónom.

## Pozri aj
* stužková slávnosť

## Referencie

## Zdroj
* 

Kategória:Básne
Kategória:Ľudová hudba
Kategória:Kultúra v Rusku
Solisko (vrch v Čergove)

**Solisko** () je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Kríže, približne  juhozápadne od Bardejova. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.

## Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, na hranici okresov Bardejov a Sabinov a zasahuje na katastrálne územie obce Kríže a Olejníkov. Najbližšími sídlami sú severne situované Kríže a Livov, juhozápadne sa nachádza Olejníkov a východne obce Hervartov, Šiba a Hertník.

## Opis
Solisko leží v hlavnom hrebeni, medzi Dvoriskami () a Veľkou Javorinou (). Severným smerom sa nachádza Žobrák (), Rusínov () a Hromadský vrch (), západným Dvoriská (), Hrašovík () a Babie (), južným Škaredé (), Trepeš () a Lysá () a východne sedlom Lysina oddelená Veľká Javorina (), Čergov (), Bukový vrch () a Panteliš (). Voda zo severovýchodných častí hrebeňa odteká potokom Solisko do rieky Topľa, zo západných ju odvádza potok Hrašov a z južných Tokáreň do Ľutinky v povodí Torysy. Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
 
### Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Busov, Vihorlatské a Volovské vrchy, Bachureň, Branisko, Levočské vrchy, ojedinele aj Kráľovu hoľu, vrcholy Vysokých Tatier a tiež vrchy v prihraničnej oblasti Poľska.

## Prístup
* po  modrej turistickej značke hlavným hrebeňom:
** od západu z Minčola cez sedlo Ždiare a Priehyby
** od východu z Veľkej Javoriny cez sedlo Lysina 
* po  zelenej turistickej značke:
** od juhu z Olejníkova (Majdan) cez sedlo Lysina alebo Priehyby
** od severu z Livova cez sedlo Priehyby
** od severu z obce Kríže cez sedlo Lysina

## Referencie

## Pozri aj
* Čergov
* Zoznam vrcholov v Čergove

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Čergove
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Bardejov
Kategória:Vrchy v okrese Sabinov
Kategória:Kríže (okres Bardejov)
Kategória:Olejníkov
Škaredé (vrch v Čergove)

**Škaredé** () je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Olejníkov, približne  severne od Sabinova. 

## Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Olejníkov. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná osada Majdan, patriaca k obci Olejníkov, severne leží Livov a Kríže, východne Hervartov, Šiba a Hertník a juhozápadne aj Jakovany a Ľutina.

## Opis
Škaredé leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z masívu Soliska () v hlavnom hrebeni medzi Dvoriskami () a Veľkou Javorinou (). Južným smerom sa nachádza Ostrý kameň (), Lysá () a Trepeš (), západným Veľký Hrašov (), Babie () a Dvoriská (), severným Hrašovík (), Stredný vrch () a Solisko () a východným Panteliš (), Veľká Javorina (), Bukový vrch () a Čergov (). Oblasť je súčasťou povodia Torysy, kde vodu odvádza potok Ľutinka a jej prítoky Hrašov zo severných a západných svahov a potok Tokáreň z východnej časti. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
 
### Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Volovské vrchy, Bachureň, Branisko, Levočské vrchy, nezriedka aj Kráľovu hoľu a vrcholy Vysokých Tatier.

## Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z Olejníkova (časť Majdan), resp. hrebeňom zo Soliska.

## Referencie

## Pozri aj
* Čergov
* Zoznam vrcholov v Čergove

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Čergove
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Sabinov
Kategória:Olejníkov
Scary Movie

***Scary Movie*** je americký slasher parodický film z roku 2000, ktorý režíroval Keenen Ivory Wayans. Scenár, k filmu napísali Marlon a Shawn Wayans. Vo filme hrajú; Anna Faris, Jon Abrahams, Carmen Electra, Shannon Elizabeth, Kurt Fuller, Regina Hall, Lochlyn Munro, Cheri Oteri a Dave Sheridan. Film hovorí príbeh o skupine tínedžerov, ktorí náhodou zrazili muža svojím autom a jeho telo vyhodili do jazera. O rok neskôr, ich niekto s maskou Ghostfacea, jedného po druhom zabije. Námet, bol prevzatý z filmov ako *[[Vreskot (film z roku 1996)|Vreskot]]* (1996) a *[[Viem, čo ste robili minulé leto|Viem čo ste robili minulé leto]]* (1997). V niektorých scénach, boli parodované aj filmy ako; *[[Halloween (film z roku 1978)|Halloween]]*, *[[Žiarenie (film)|The Shining]]*, *Piatok 13teho*, *[[Šiesty zmysel]]*, *[[Záhada Blair Witch]]*, *[[Matrix (film)|Matrix]]*, *Charlieho anjeli* a *[[Buffy, premožiteľka upírov]]*. Má štyri ďalšie pokračovania, Scary Movie 2, Scary Movie 3, Scary Movie 4 a Scary Movie 5.

## Obsadenie

## Zdroj

Kategória:Filmy z 2000
Kategória:Filmy podľa názvu
Insidious: Posledný kľúč

***Insidious: Posledný kľúč*** (orig. *Insidious: The Last Key*) je nadprirodzeno-hororový film z roku 2018, ktorý režíroval Adam Robitel a napísal Leigh Whannell. Produkovali ho Jason Blum, Oren Peli a James Wan. Ide o štvrtú časť ''Insidious'' franšízy a druhý v chronológii príbehu prechádzajúceho. V hlavných úlohách účinkovali Lin Shayová, Angus Sampson, Leigh Whannell, Spencer Locková, Caitlin Gerardová a Bruce Davison. Film sa zaoberá parapsychologičkou Elise Rainierovou, keď vyšetruje strašenie v domove svojho detstva.

Rozhovory o štvrtej časti franšízy sa začali v júni 2015, pričom Whannell povedal, že ďalší film sa bude odohrávať krátko pred prvým filmom.  V máji 2016 bolo oznámené, že *Kapitola 4* bude mať dátum vydania v októbri 2017, pričom Whannell napísal, Blum, Peli a Wan produkovali, Robitel režíroval a Shaye sa vrátila, aby si zopakovala svoju rolu Elise Rainier.  Principal photography sa začalo v auguste 2016 a skončilo sa nasledujúci mesiac.

Film v Spojených štátoch vydala 5. januára 2018 spoločnosť Universal Pictures. Celosvetovo zarobila 167 miliónov dolárov, čo je najvyšší zárobok filmovej série, a získala zmiešané recenzie, s chválou za výkon Shayovej, ale niektorí kritici uviedli, že franšíza sa rozbehla, pokračovala a potom skončila. Film ** je naplánovaný na rok 2023, aby pokračoval v dejovej línii prvých dvoch filmov.

## Obsadenie
* Lin Shayová ako Elise Rainierová
** Ava Kolkerová ako malá Elise Rainierová
** Hana Hayesová ako mladá Elise Rainierová
* Angus Sampson ako Tucker
* Leigh Whannell ako Specs
* Spencer Locková ako Melissa Rainierová, Elisina neter a Christianova najmladšia dcéra
* Caitlin Gerardová ako Imogen Rainierová, Elisina neter a Christianova najstaršia dcéra. Zdedila aj dar, ktorý má Elise.
* Bruce Davison ako Christian Rainier, Elisin odcudzený mladší brat
** Pierce Pope ako malý Christian Rainier
** Thomas Robie ako mladý Christian Rainier
* Kirk Acevedo ako Ted Garza, muž, ktorý sa ubytuje v Elisinom starom dome a volá ju o pomoc
* Josh Stewart ako Gerald Rainier, Elisin a Christianov násilnícky otec a Audreyin emocionálne násilnícky manžel
* Tessa Ferrerová ako Audrey Rainierová, Elisina a Christianova milujúca matka a Geraldova manželka.
* Aleque Reidová ako Anna
* Marcus Henderson ako Detektív Whitfield
* Amanda Jarosová ako Mara Jenningsová
* Javier Botet ako KeyFace
* Joseph Bishara ako Lipstick-Face Demon
* Ayub Veno ako uväznená duša

Taktiež Ty Simpkins, Rose Byrnová, Barbara Hersheyová, a Patrick Wilson si zopakovali svoje úlohy ako Dalton Lambert, Renai Lambertová, Lorraine Lambertová a Josh Lambert z prvých dvoch filmov na archívnych záberoch.

## Referencie

## Zdroj
* 
Kategória:Filmy z 2018
Kategória:Hororové filmy USA
Kategória:Trilery
Kategória:Filmy podľa názvu
Gabriel Kazinci

**Gabriel Kazinci** (prídomok *Kazinczy de Kazincz et Alsóredmecz*; ; * 18. júl 1818, Bracovce – † 18. apríl 1864, Bánhorváti ) poslanec uhorského snemu publicista, prekladateľ, člen - korešpondent Maďarskej akadémie vied. 

Narodil sa Štefanovi Kazincimu (bratrancovi Františka Kazinciho ) a Rozálii Boronkayovej v Bracovciach. Ako sedemročný začal svoje štúdiá v Sárospataku, ale po zhoršení zdravotného stavu, mu lekár odporučil zmeniť ovzdušie a tak v štúdiách pokračoval v Kežmarku.

V rokoch 1829 až 1832 študoval v Prešove.
Pod vplyvom príbuzného Františka Kazinciho, sa zahĺbil do štúdia jazykov a prekladateľstva.  Už ako 14 ročný prekladá pre Maďarskú akadémiu vied. 
Po ukončení štúdií v Sárospataku v roku 1835 pôsobil v Bratislave počas zasadnutia uhorského snemu. V rokoch 1836 až 1838 pôsobil v Pešti ako novinár a pokúšal sa vydať svoje diela, čo však znemožnila cisárska cenzúra. Po tomto neúspechu odchádza domov a zapája sa do politického života v Zemplíne. V roku 1848 bol zvolený za poslanca snemu, kde sa stal jednou z vedúcich osobností Mierovej strany. Vystupoval proti riskantným a neuváženým krokom smerujúcim k revolúcii, a vystúpil aj proti vyhláseniu nezávislosti 14. apríla 1848.
 
Napriek tomu, ako poslanec snemu, bol po porážke revolúcie odsúdený vojenským súdom, avšak následne bol amnestovaný. Z Budapešti odišiel zlomený a deprimovaný do vidieckeho prostredia malej obce Bánhorváti. 
V roku 1858  sa stáva korešpondentom Maďarskej akadémie vied, v roku 1860 riadnym členom Kisfaludyho spoločnosti. V roku 1861 je opätovne zvolený za poslanca uhorského snemu.

## Referencie


## Zdroj
* 

Kategória:Maďarskí prekladatelia
Kategória:Poslanci uhorského snemu narodení na území dnešného Slovenska
Kategória:Osobnosti z Bracoviec
Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Príslušníci zemianskeho stavu
Kategória:Osobnosti Evanjelického lýcea v Kežmarku
Kategória:Osobnosti Evanjelického kolégia v Prešove
Avvakum Petrov

**Avvakum Petrovič Kondratev, Avvakum Petrov** alebo **protopop Avvakum** (* 20. november 1620 alebo 1621, Grigorovo – † 14. apríl 1682, Pustozyorsk) bol ruský pravoslávny kňaz a zakladateľ hnutia starovercov. Staroverci ho uctievajú ako svätca.

## Život
Avvakum Petrov pochádzal z jednoduchých pomerov. Počas štúdia v kňazskom seminári sa stretol a spriatelil s budúcim moskovským patriarchom Nikonom. Ako kňaz kázal a pôsobil Avvakum v kazaňskom chráme Panny Márie. Keď patriarcha Nikon uskutočnil reformy liturgických kníh, Avvakum sa postavil proti týmto reformám. Pre svoje názory bol na popud patriarchu Nikona odsúdený v roku 1653 do vyhnanstva na Sibír. Avvakum sa však v roku 1662 smel vrátiť, lebo patriarcha Nikon stratil cárovu podporu. Keď od cára žiadla odvolanie Nikona z postu patriarchu a zrušenie reforiem ktoré vykonal, bol vyhnaný na vidiek a bola na neho uvalená cirkevná kliatba. V roku 1667 bol. Nikonom zajatý, zbičovaný a odsúdený na vyhnanstvo v pevnosti Pustozyorsk. Jeho spoločníkom vyrezali jazyk a niektorých aj popravili. V Pustozyorsku ho väznili 14 rokov. Spísal tu aj vlastný životopis. V roku 1682 napísal list v ktorom ostro napadol cirkevných predstaviteľov, cára Fjodora III. aj jeho zomrelého otca cára Alexeja. Avvakuma úpalili za kacírstvo a zradu.

## Dielo
Avvakum Petrov je autorom kázní, listov a náboženských traktátov. Jeho najznámejším dielom je jeho vlastný životopis s názvom Život protopopa Avvakuma.

## Pozri aj
* staroverstvo

## Iné projekty

## Zdroj
* 

Kategória:Osobnosti z Nižnonovgorodskej oblasti
Kategória:Ruskí spisovatelia
Kategória:Popravení upálením
Kategória:Ruskí pravoslávni kňazi
Hopla!

***Hopla!*** bola zábavná relácia Slovenskej televízie s domácimi a zahraničnými videonahrávkami,. Videonahrávky komentoval Richard Stanke.

## Referencie

Kategória:Televízne relácie na Slovensku
Kategória:Televízne relácie Slovenskej televízie
Bukový vrch (vrch v Čergove)

**Bukový vrch** () je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Hertník, približne  juhozápadne od Bardejova. 

## Poloha
Nachádza sa vo východnej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Hertník a Šiba. Najbližšími sídlami sú východne situované Fričkovce, Hertník a Šiba, severne leží Hervartov a Kríže, západne osada Majdan (Olejníkov) a juhovýchodne Geraltov.

## Opis
Bukový vrch leží v rázsoche, vybiehajúcej severovýchodným smerom z lokality Chochuľka v hlavnom hrebeni medzi Veľkou Javorinou () a Čergovom (). Severne sa nachádza Gregorkov () a Žobrák (), západne Panteliš (), Solisko (), Škaredé () a Veľká Javorina (), južne Lysá (), Ostrý kameň () a Čergov () a východne Čerepata (). Východné svahy sú pramennou oblasťou rieky Sekčov v povodí Torysy, južné svahy odvodňuje jeho prítok Pastevník, voda zo severných svahov odteká riečkou Šibská voda a zo západných potokom Slatvinec do Tople. Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
 
### Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Ľubovniansku vrchovinu, Busov, Vihorlatské a Slanské vrchy.

## Prístup
* po  červenej turistickej značke:
** od severu z Hervartova cez rázc. Šoltýsova poľana
** od juhu zo sedla Čergov cez vrch Čergov a rázc. Chochuľka
* po  žltej turistickej značke z Hertníka
* po  modrej turistickej značke:
** od severovýchodu z obce Šiba cez rázc. Šoltýsova poľana
** z hlavného hrebeňa cez Solisko, Veľkú Javorinu a rázc. Chochuľka

## Referencie

## Pozri aj
* Čergov
* Zoznam vrcholov v Čergove

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Čergove
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Bardejov
Kategória:Hertník
Kategória:Šiba
Čergov (sedlo)

**Čergov** () je horské sedlo v pohorí Čergov. Leží nad obcou Fričkovce, približne  juhozápadne od Bardejova. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.

## Poloha
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v hlavnom hrebeni medzi vrchom Čergov () a Kalisko (). Východne sa terén zvažuje do údolia Fričkovského potoka, ktorý odvodňuje túto časť hrebeňa do rieky Sekčov, južným smerom do údolia Ternianka, ktorou odteká prebytočná voda rovnakým smerom. Západným smerom vedie bočný hrebeň na Ostrý kameň () a Lysú (). 

Sedlo leží v Prešovskom kraji, na hranici okresov Bardejov a Prešov, na hranici katastrov obcí Fričkovce a Terňa. V okolí sedla sa nachádza nesúvislý lesný porast a križujú sa tu turistické chodníky. V blízkosti stojí niekoľko horských chát.

## Prístup
* po  červenej turistickej značke:
** od juhovýchodu z obce Terňa cez rázc. Zápač
** od severu zo sedla Žobrák cez Bukový vrch a vrch Čergov
* po  modrej turistickej značke:
** od západu z Minčola cez Solisko a Čergov
** od východu z Osikova cez rázc. Zápač
* po  zelenej turistickej značke cez sedlo Čergov:
** od severovýchodu z obce Hertník
** od juhozápadu z Červenej Vody cez Lysú
* po  žltej turistickej značke:
** od západu z Olejníkova cez rázcestie Tokárne a Črchla
** od východu z obce Fričkovce

## Referencie

## Pozri aj
* Čergov (pohorie)

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Sedlá v Čergove
Kategória:Terňa
Kategória:Fričkovce
Kamenný potok (prítok Mazgalice)

**Kamenný potok** je potok v Prešovskom kraji, v regióne Šariš. Nachádza sa v geomorfologickej oblasti Nízke Beskydy a ústi do potoka Mazgalica, ktorý ďalej ústi do Svidničianky v povodí Ondavy. Má dĺžku  a je tokom IX. rádu. 

## Prameň
Pramení v lesnom extraviláne v  v centrálnej časti územia obce Dlhoňa severne od intravilánu obce v okrese Svidník. 

## Opis toku
Od prameňa tečie juhozápadným smerom lesným extravilánom obce Dlhoňa, tečie cez les *Mazgalica*, v spodnej časti toku jemne mení smer, v  preteká lesnú cestu a ústi do potoka Mazgalica ako jej ľavostranný prítok.
Preteká v okrese Svidník v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickej oblasti Nízke Beskydy a v jej celku Laborecká vrchovina. Nemá prítoky.

## Pôvod názvu
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena *kameň* po rozšírení o adjektívnu príponu *-ný* s významom *niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz* a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom *menší prirodzený vodný tok* bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena *Kamenný potok* s významom *potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením* ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1993. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum *Kamenný potok* nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom *Kamenný potok* (január 2023).

## Referencie

 
Kategória:Vodné toky v okrese Svidník
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Laboreckej vrchovine
Kategória:Dlhoňa
Inna Michajlovna Čurikovová

**Inna Michajlovna Čurikovová** (; * 5. október 1943, Belebej, RSFSR, ZSSR – † 14. január 2023, Moskva, Rusko) bola ruská herečka, v bývalom Česko-Slovensku známa najmä ako Marfuša z populárnej rozprávky *[[Mrázik (film)|Mrázik]]*.

## Životopis

Narodila sa v baškirskom meste Belebej. V roku 1965 absolvovala *Divadelné učilište M. S. Ščepkina* a bola prijatá do súboru moskovského *Divadla mladého diváka*. V roku 1968 z divadla odišla a pôsobila na voľnej nohe. V roku 1973 získala angažmán v moskovskom *Divadle leninského komsomolu* (od roku 1990 – divadlo *Lenkom*).

Vo filme debutovala v roku 1960 (*Mraky nad Borskem*), potom nasledovali komicky ladené epizódne role vo filmoch režisérov G. Danelija, E. Keosajana a ďalších. Z týchto rolí je najslávnejšia postava Marfuše v rozprávke *Mrázik* (1964), ktorú režíroval Alexandr Rou.

Prvú veľkú úlohu dostala v roku 1967 vo vojnovom filme *V ogne broda net* (slov. *V paľbe sa neprebrodíš*) režiséra Gleba Panfilova, svojho neskoršieho manžela. Hrala vo väčšine jeho filmov a za film *Matka* (1990) obdržala ceny *Felix*, *Nika* i ocenenie na MFF v Cannes. K ďalším dôležitým filmom patria *Tot samyj Mjunchgauzen* (čes. *To je ten Baron Prášil*) režiséra M. Zacharova, *Válečná romance* režiséra P. Todorovského, *Kurýr*od K. Šachnarazova, *Slepička Rjaba* od A. Končalovského.
 
V rokoch 2007 – 2009 bola predsedníčkou Medzinárodného filmového festivalu Andreja Tarkovského *Zrcadlo*, ktorý sa každoročne koná v ruskom meste Ivanovo. Bola aj členkou ruskej Akadémie filmového umenia udeľujúcej cenu *Nika*.

Za rolu Marfuše obdržala od českého veľvyslanca Jaroslava Baštu striebornú Masarykovu medailu.

## Divadelné roly (výber)
* *Ivanov*, Anton Čechov - Sára
* *Hamlet*, William Shakespeare - Ofélia, Gertrúda
* *Thyl Ulenspiegel*, Grigorij Gorin - Nela
* *Čajka*, A. P. Čechov - Irina Arkadina

## Filmové roly (výber)
* *Mraky nad Borskem* (1960)
* *Mrazík* (1964)
* *Týž Baron Prášil* (1979)
* *Vassa* (1983)
* *Válečná romance*(1983)
* *Kurýr* (1986)
* *Matka* (1990)
* *Slepička Rjaba* (1994)

## Ocenenia
* 1977 – zaslúžilá umelkyňa Ruska
* 1985 – národní umelkyňa Ruska
* 1991 – národní umelkyňa ZSSR
* 1996 – štátne vyznamenanie Ruska
* 2010 – dôstojník, Ordre des Arts et des Lettres (Francúzsko)
* 2018 – rytier Rádu Za zásluhy o vlasť (1. trieda)
* a ďalšie

## Dokumentárne filmy
V roku 2013 bol k 70. narodeninám herečky natočený film *Inna Čurikova. Princezna ne, ty jsi královna!* (rusky) (režisér Andrej Lukov, Rusko)

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
*  
* Oficiálny web divadla Lenkom 
* ''Inna Čurikova. Princezna ne, ty jsi královna!''

## Zdroj

Kategória:Ruské divadelné herečky
Kategória:Ruské filmové herečky
Kategória:Národní umelci
Kategória:Nositelia Ordre des Arts et des Lettres
Kategória:Pochovaní na Novodievčom cintoríne
Asterión (sochár)

**Asterión** () bol grécky sochár v 4. stor. pred Kr.
 
Asterión, syn Aischyla, bol grécky sochár (bronziar), ktorý bol podľa Pausania autorom sochy Chairea zo Sikyónu, olympijského víťaza v boxe dorastencov, umiestnenej v Olympii. Pausanias o tom uvádza: „*Vedľa sikyóskeho Chairea, chlapčenského pästného zápasníka, je nápis, že zvíťazil mladý, a že bol syn Chairémónov, tiež je napísaný ten, kto to dielo zhotovil, totiž Asterión, syn Aischylov.“* 

Asterión žil pravdepodobne v 4. storočí pred Kr., keďže sochu prvého sikyónskeho mladíka Bykela, víťaza v boxe dorastencov v Olympii, zhotovil Kanachos (mladší), žiak Polykleita, pôsobiaci na rozhraní 5. a 4. stor. pred Kr.
   
## Referencie a bibliografia

 
Kategória:Sochári starovekého Grécka
Veľkolélsky ostrov

náhľad|Pasúca sa krava na Veľkolélskom ostrove
**Veľkolélsky ostrov** () je riečny ostrov. Nachádza sa na Dunaji neďaleko osady Veľký Lél, čo je dnes miestna časť obce Zlatná na Ostrove v okrese Komárno. Nachádzajú sa tu lúka, lužné lesy a vysoké solitérne stromy. Slúži ako pasienky pre dobytok. Zo severu lemovaný Veľkolélskym ramenom a z juhu hlavným korytom Dunaja. Na ostrov sa dá prepraviť cez Mahulienin most, ktorý ho spája so Žitným ostrovom.

## Ekologický význam
Ostrov je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Dunajské luhy, medzinárodnej mokrade – Ramsarskej lokality Dunajské luhy ako aj území NATURA 2000. Územie stále predstavuje vzácny ekosystém, ktorý je vďaka pôsobeniu záplav v neustálej premene.

Dĺžka ostrova je , s rozlohou  a je jedným z posledných lužných dunajských ostrovov na Slovensku.

Flóra: vŕba, dub, topoľ

Fauna: brehule, bocian biely, bocian čierny, orliak morský, pasúci sa dobytok, kone, jelene, srny

## Referencie

Kategória:Ostrovy na Dunaji
Kategória:Ostrovy Slovenska
Kategória:Lužné lesy
Pola Raksa

**Pola Raksa** (* 14. apríl 1941,  Lida, Poľsko, dnes Bielorusko), je poľská herečka, známa z televízneho seriálu *[[Štyria tankisti a pes]]* (1966 - 1970).

## Detstvo a mladosť
Narodila sa v Lide, vtedajšom krajskom meste Druhej poľskej republiky pod okupáciou ZSSR (dnes sa nachádza v Bielorusku). Pochádza z katolíckej rodiny. Po vojne sa jej rodičia rozhodli zanechať svoj rodinný dom v Lide a presťahovali sa do Poľska v rámci nových hraníc a usadili sa v Leśnici a vo Vroclave. Raksa má mladšiu sestru, Jolantu. Po skončení strednej školy začala študovať na Fakulte polonistiky na Univerzite vo Vroclave. 

## Kariéra
Bola študentkou polonistiky, keď ju koncom 50. rokov objavil fotoreportér, ktorý ju nafotil. Neskôr, sa dostala na obálku mládežníckeho týždenníka „Dookoła Świat“. Krása Raksy, zaujala režisérku Mariu Kaniewsku, ktorá hľadala herecké obsadenie do filmu *Satan zo siedmej triedy* z roku 1960. Raksa vo filme hrala a film bol jej debutom. 

Kvôli herectvu, prerušila štúdium polonistiky a začala študovať na fakulte herectva PWSFTviT v Lodži. Školu ukončila v roku 1964 a do roku 1968 bola herečkou Powszechného divadla v Lodži. V roku 1968 získala angažmá vo Varšavskom divadle, kde účinkovala až do roku 1986. V rokoch 1966 až 1970 stvárnila jednu z vedľajších úloh v televíznom filme *[[Štyria tankisti a pes]]*.

V roku 1993 ukončila svoju filmovú hereckú kariéru a odmietala poskytovať rozhovory. Jej posledné divadelné predstavenie bolo v roku 1997 v Činohernom divadle vo Varšave. Od začiatku roku 1998 niekoľko rokov viedla módnu rubriku v „Rzeczpospolita“.

## Súkromný život
V rokoch 1964 až 1970 bola vydatá za Andrzeja Kostenka, režiséra, scenáristu a kameramana, s ktorým má syna Marcina, narodeného v roku 1967.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Poľské divadelné herečky
Kategória:Poľské televízne herečky
Kategória:Poľské filmové herečky
Pagáč

náhľad|pagáč
**Pagáč** (iné názvy: **posúch**, zdrobnene **pagáčik**) je malé slané pečivo, konkrétne pečené múčne jedlo okrúhleho plochého tvaru alebo vec takéhoto tvaru. Zvyčajne sa pripravuje oškvarkový, prípadne syrový.

Pagáče údajne vznikli z jedla poğaça, ktoré na naše územie priniesli Turci. V maďarskej kuchyni sa pagáč nazýva *pogácsa*. Názov bol prebraný zo srbskej a chorvátskej kuchyne, kde sa jedlo nazýva *pogača*.

## Referencie

Kategória:Slovenská kuchyňa
Kategória:Maďarská kuchyňa
Kategória:Srbská kuchyňa
Kategória:Chorvátska kuchyňa
Glykozid

**Glykozidy** alebo **heterozidy** sú deriváty sacharidov, v ktorých je zvyšok cukru viazaný na organický radikál. Glykozidy majú mnoho dôležitých úloh u živých organizmov. Mnohé rastliny skladujú látky v podobe neaktívnych glykozidov a tieto látky potom možno aktivovať pomocou enzýmovej hydrolýzy, v ktorej sa štiepi sacharidová zložka, čo umožňuje použitie danej chemickej látky. Mnohé tieto rastlinné glykozidy sa používajú ako liečivá. Niektoré druhy motýľov z rodu *[[Heliconius]]* sú schopné tieto rastlinné látky využiť ako chemickú obranu proti predátorom. U zvierat a ľudí sú jedovaté látky často viazané na sacharidy, aby bolo možné ich vylúčiť z tela. 

Formálne je glykozidom akákoľvek molekula, v ktorej je sacharidová skupina viazaná pomocou anomérneho uhlíka na nejakú inú (neacylovú) skupinu prostredníctvom glykozidovej väzby. Glykozidy môžu byť viazané na rôzne atómy – podľa daného atómu sa potom táto zlúčenina označuje ako *O*-glykozid (viazaná na kyslík), glykozylamín (viazaná na dusík), tioglykozid (viazaná na síru) alebo *C*-glykozid (viazaná na uhlík). Podľa IUPAC je názov C-glykozid nesprávny a správne by sa mali tieto látky označovať ako "*C*-glykozylové zlúčeniny". Uvedená definícia je tá, ktorú používa IUPAC, a odporúča sa používať Haworthovu projekciu, aby bolo možné správne určiť stereochemické konfigurácie.

Mnohí autori pridávajú podmienku, že sacharidová zložka musí byť viazaná na *nesacharidovú* zložku, aby bolo možné takúto zlúčeninu označiť ako glykozid, čím dochádza k vylúčeniu oligo- a polysacharidov. Sacharidová zlúžka sa nazýva **glykón**, zatiaľ čo nesacharidová zlúžka sa nazýva aglykón alebo genín. Glykón môže pozostávať z jednej sacharidovej jednotky (monosacharidu), dvoch (disacharidu) alebo niekoľkých sacharidových jednotiek (oligosacharidu).

Prvý glykozid, ktorý bol opísaný, bol amygdalín, ktorý identifikovali francúzski chemici Pierre Robiquet a Antine Boutron-Charlard v roku 1830.

Glykozidy sú stabilné v zásaditom prostredí, v kyslom prostredí hydrolyzujú na jednotlivé zložky (glykón a aglykón). Hydrolýzu katalyzujú i enzýmy glykozidázy.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Glykozidy
Kamenný potok (prítok Trnianskeho potoka)

**Kamenný potok** je potok v Bratislavskom kraji, v Bratislavskom regióne, v severnej časti územia mesta Pezinok v okrese Pezinok. Nachádza sa v geomorfologickom celku Malé Karpaty a ústi do Trnianskeho potoka, ktorý ďalej ústi do Stoličného potoka v povodí Čiernej vody. Od sútoku zdrojníc po ústie má dĺžku  a je tokom V. rádu. 

## Vznik
Vzniká sútokom dvoch zdrojníc v lesnom extraviláne v  na juhovýchodnom úpätí vrchu Kamenné vráta so  v severnej časti územia mesta Pezinok v okrese Pezinok. Zdrojnica pritekajúca zo severu pramení v . Zdrojnica pritekajúca zo severozápadu pramení v .

## Opis toku
Od sútoku zdrojníc tečie južným smerom lesným extravilánom mesta Pezinok, pravým brehom obmýva úpätie vrchu *Barvienok* s , ľavým brehom obmýva úpätie vrchu *Široký* s , mení smer na juhozápad, preteká cez severnú časť chatovej osady Kučišdorfská dolina, v  priberá bezmenný ľavostranný potok, v nadmorskej výške  ústi do Trnianskeho potoka ako jeho ľavostranný prítok.

Preteká v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Malé Karpaty a v jeho podcelku Pezinské Karpaty. Nemá dôležitejší prítok.

## Pôvod názvu
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj skalný útvar v lese Kamenné vráta. Z podstatného mena *kameň* po rozšírení o adjektívnu príponu *-ný* s významom *niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz* a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom *menší prirodzený vodný tok* bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena *Kamenný potok* s významom *potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením* ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1978. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum *Kamenný potok* nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom *Kamenný potok* (január 2023).

## Referencie

 
Kategória:Vodné toky v okrese Pezinok
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Malých Karpatoch
Kategória:Pezinok
Attalos z Atén

**Attalos** () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
 
Attalos, syn Lachara, bol aténsky sochár. Svedectvom jeho tvorby je jeho menom signovaný podstavec (SEG 19, 328), ktorý bol súčasťou veľkej základne postavenej z bielych kamenných blokov (4,81 x 2,95 m), základne kultových sôch Asklépia a Hygieie, objavenej na severovýchode Arkádie, v lokalite starovekej obce Feneos.
 

Táto základňa stála v zadnej časti miestnosti (budova mala dve miestnosti) zrejme „Asklépiovej svätyne“,  zatiaľ čo prednú časť miestnosti pokrývala mozaiková podlaha, zdobená geometrickými motívmi a obklopená pásmi utlačenej hliny. Okolo základne sa našli fragmenty veľkorozmerných mramorových sôch, akrolity, hlava a prsty Hygieie a obuté nohy Asklépia. Pozdĺž hornej časti základne sa tiahol nápis, ktorý pripomínal vztýčenie sôch za pôsobenia kňaza boha Asklépia Therilaa, syna Heroida (nižšie bol uvedený autorský podpis Attala).

Nápis na základe paleografických čŕt písma datujú do 2. stor. pred Kr. (koniec 2. stor. pred Kr. alebo okolo roku 100 pred Kr.). Attala je zrejme možné stotožniť s rovnomenným sochárom (datovaného do rokov okolo roku 150 pred Kr.), ktorého spomína Pausanias ako autora sochy Apolóna Lykia v Argose.
 
## Referencie a bibliografia

 
Kategória:Sochári starovekého Grécka
Ostrý kameň (vrch v Čergove)

**Ostrý kameň** () je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Terňa, približne  severovýchodne od Sabinova. 

## Poloha
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v Prešovskom kraji, na hranici okresov Sabinov a Prešov a zasahuje na katastrálne územie obce Olejníkov a Terňa. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Hertník, Fričkovce a Geraltov, južne ležia Bodovce, Jakubovany a Drienica, západne sa nachádza osada Majdan (Olejníkov) a severne obec Kríže a Hervartov.

## Opis
Ostrý kameň leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z oblasti sedla Čergov v hlavnom hrebeni, situovanom na juhovýchodnom úbočí rovnomenného vrchu (). Východne sa nachádza Kalisko (), južne Hradová hora () a Predná hora (), západne dominuje Lysá (), Škaredé () a Solisko () a severne Veľká Javorina (), Čergov () a Bukový vrch (). Severné a západné svahy odvodňuje potok Ľutinka do Torysy, vodu z juhovýchodných svahov odvádza potok Ternianka do rieky Sekčov. Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
 
### Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no juhovýchodným smerom tiež Vihorlatské a Slanské vrchy.

## Prístup
* po  zelenej turistickej značke:
** od severovýchodu z Hertníka cez sedlo Čergov
** od juhozápadu z Červenej Vody cez Lysú
* po  žltej turistickej značke:
** od východu z Hertníka cez sedlo Čergov
** od západu z Olejníkova cez rázc. Črchla
* po  červenej turistickej značke cez sedlo Čergov:
** od severu z Hervartova cez Šoltýsovu poľanu a Čergov
** od juhovýchodu z obce Terňa

## Referencie

## Pozri aj
* Čergov
* Zoznam vrcholov v Čergove

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Čergove
Kategória:Tisícovky na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Sabinov
Kategória:Vrchy v okrese Prešov
Kategória:Olejníkov
Kategória:Terňa
Pyštek obyčajný

**Pyštek obyčajný** () je trvalá bylina s pyskatou korunu a s dlhou ostrohou z čeľade skorocelovité (*Plantaginaceae*), s výskytom od Európy po Sibír a strednú Áziu. 

## Opis
Pyštek obyčajný je trváca bylina, vysoká 20 až 50 (80) cm, ktorej výhonkatý podzemok drevnatie. Sivozelená stonka je priama, holá, len hore žliazkato páperistá, jednoduchá alebo rozkonárená a husto olistená striedavými listami.

Listy sú jeden až trojžilové, čiarkovito kopijovité až úzko elipsovité, celistvookrajové, na okraji podvinuté a sediace ku stonke.

Kvety rastú v hustých 5 až 30 kvetých vrcholových strapcoch, vyrastajú z pazúch podporných listeňov. Listene dolných kvetov sú dlhšie ako horných. Kvetné stopky sú žliazkaté a dlhé 2 až 8 mm. Koruna je sírovo žltá až biela, na spodnom pysku oranžová. Aj s tupou ostrohou je dlhá 20 až 35 mm. Kalich je hlboko strihaný, päťzubý, žliazkato páperistý, dlhý 3 až 6 mm, zuby sú kopijovité.

Korunné lupienky, zrastené do rúrky a vybiehajúcej ostrohy, obsahujú nektár. Hrdlo rúrky je uzatvorené dvojitou vypuklinou na dolnom pysku. Dolný pysk sa kĺbovito pritláča k hornému pysku, takže tade môže preniknúť len silnejší hmyz, napríklad čmele.

Plodom je dvojpuzdrová vajcovitá tobolka dlhá 5 až 10 mm a široká 5 až 7 mm. Semená s priemerom do 3 mm sú ploské s bielym lemom.

## Rozšírenie
Pyštek obyčajný je Eurosibírsky druh, s výskytom od Európy po Sibír a strednú Áziu. Zanesený je v Severnej Amerike od Kanady až po Arizonu, Nové Mexiko a Texas v USA, v Južnej Amerike v Argentíne, Brazílii a Čile, na africkom kontinente v Južnej Afrike a v austrálskej Tasmánii. Na Slovensku je na celom území hojný.

## Ekológia
Pyštek obyčajný rastie na suchých stanovištiach, pasienkoch, medziach, vinohradoch a ruderálnych miestach ako súčasť synatropnej vegetácie (jej vznik a vývoj je závislý od činnosti človeka). Darí sa mu takmer na všetkých pôdotvorných substrátoch, na rôznych pôdnych druhoch a typoch, kyslej až zásaditej pôdnej reakcie. U nás sa vyskytuje hojne od nížin do horských polôh. Kvitne od júna do septembra (októbra).

## Význam a využitie
Pyštek obyčajný sa využíva ako liečivá rastlina, kde účinnou drogou je usušená kvitnúca vňať *Linariae herba*. Obsahuje flavónové glykozidy, alkaloidy, organické kyseliny, triesloviny, sacharidy a minerálne látky. Využíva sa pri liečbe ako: diuretikum, laxatívum a homeopatikum.

## Poddruhy
V rámci druhu pyštek obyčajný sú v súčasnosti akceptované tieto poddruhy:   
*Linaria vulgaris subsp. chinensis – s výskytom v severnej a strednej Číne a Kórei  
*Linaria vulgaris subsp. vulgaris – s výskytom od Európy po Sibír a strednú Áziu

## Galéria

(ms) Linaria vulgaris 2.jpg | Pyštek obyčajný; rastlina navštívená opeľovačom (september)
(ms) Linaria vulgaris 3.jpg | Pyštek obyčajný; kvety v detaile
(ms) Linaria vulgaris 4.jpg | Pyštek obyčajný; stonka s kopijovitými listami


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Liečivé rastliny
Kategória:Skorocelovité
Kategória:Flóra v Grónsku
Jajoi Kusamaová

**Jajoi Kusamaová** (; * 22. marec 1929, Macumoto ) je japonská výtvarná umelkyňa. Jej diela, zahŕňajú maľby, sochy, inštalácie aj performance a sú zaraďované k pop artu, art brutu, abstraktnému expresionizmu či minimalizmu. Aktívne tiež píše básne. V roku 2006 jej bola udelená cena Praemium Imperiale.

## Život a dielo
Narodila sa do rodiny roľníkov v japonskom meste Macumoto. Jej rodičia sa starali o produkciu semienok a tekvíc. Potom začala kresliť obrázky s tekvicami počas základnej školy. Neskôr začala do prác začleňovať halucinácie, ktoré videla už v mladom veku. Jedna z jej bodkových halucinácií vznikla napríklad, keď sa Kusama pozerala na vzor na prestieradle. Mnoho z jej tvorby obsahuje prvky bodiek, semienok, tekvíc, svetiel a optických ilúzií. 

Výtvarné umenie študovala len krátko na Kjótskej mestskej umeleckej škole. Študovala tam japonské umenie pod vedením tradičného vzdelávacieho systému. Táto skúsenosť bola pre ňu neinšpirujúca a rigidná, na toto obdobie odkazuje ako na obdobie, z ktorého ju napína. 

V roku 1957 sa usadila v USA, v New Yorku. Po počiatočných problémoch so začlenením do západného prostredia si získala meno vďaka svojim provokatívnym happeningom a výstavám.
Často zahŕňali nahotu a orgie a hlásali voľnú lásku a protivojnové posolstvá. V roku 1965 vzbudila záujem inštaláciou *Infinity* *Mirror Room - Phalli's Field*, svojim zrejme najslávnejším dielom. Rozvinula v ňom svoju základnú tému – opakovanie. Svoje dielo tiež sama nazýva „obsedantným“.

V roku 1973 sa vrátila do Japonska. Za štyri roky sa nechala hospitalizovať v psychiatrickej liečebni. Odmala trpela halucináciami. 41 rokov strávila dobrovoľne v psychiatrickej liečebni. 
Halucinačné stavy sa premietali do jej tvorby. Vytvárala inštalácie, ktoré sa snažili diváka dezorientovať, vyvolať v ňom silné pocity, často za pomoci zrkadiel, svetiel a opakujúcich sa prvkov. Príkladom je dielo z roku 2009 nazvané *Následky vymazania večnosti*. Mimo kreatívnej tvorby inštalácií a malieb sa tiež venovala písaniu a poézii, pod jej rukou bolo vydaných niekoľko noviel a kníh. 

V roku 1993 sa stala prvou ženou, ktorá reprezentovala Japonsko na benátskom bienále. V roku 2008 bolo jedno jej dielo predaných za 5 100 000 amerických dolárov. Išlo o nový rekord u žijúceho umelca. V roku 2012 pripravila kolekciu odevov pre módnu značku Louis Vuitton, jej šaty boli pokryté pre ňu typickými kruhmi a bodkami.

## Referencie


## Iné projekty

Kategória:Žijúci ľudia
Kategória:Japonskí maliari
Kategória:Japonskí umelci
Kategória:Japonskí spisovatelia
Kategória:Japonskí módni návrhári
Kategória:Laureáti Radu vychádzajúceho slnka