Irena Hesensko-darmstadtská

**Irena Hesensko-darmstadtská** (*Irène Luise Marie Anne*, * 11. júl 1866 – † 11. november 1953) bola rodom hesenská princezná a sobášom pruská princezná. Irena bola tretím dieťaťom Alice Sasko-cobursko-gothajskej a Ľudovíta IV. Hesenského. Jej starí rodičia z matkinej strany boli kráľovná Viktória a Albert Sasko-cobursko-gothajský a z otcovej Karol Hesenský a Alžbeta Pruská. Bola manželkou Henricha Pruského, mladšieho brata nemeckého cisára Viliama II. SS Prinzzesin Irene, parník spoločnosti North German Lloyd, bol pomenovaný po nej. 

Medzi jej súrodencov patrila Viktória Hesenská, manželka Ľudovíta z Battenbergu**;** veľkokňažná Alžbeta Fiodorovna, manželka Sergeja Alexandroviča Ruského**;** Ernest Ľudovít Hesenský a ruská cárovná Alexandra Fiodorovna, manželka ruského cára Mikuláša II. Irena, rovnako ako jej mladšia sestra Alexandra, bola nositeľkou génu hemofílie.

## Raný život
vľavo|náhľad|Irena v roku 1873
[náhľad|Zľava doprava (zadný rad): Irenina sestra [Alexandra Fiodorovna|Alix a Irena. Predný rad: Irenine sesternice Mária Lujza, Šarlota a Helena Viktória v roku 1885. ]]
Irena sa narodila 11. júla 1866 v Darmstadte ako dcéra Ľudovíta IV. Hesenského a jeho manželky Alice Sasko-cobursko-gothajskej, dcéry britskej kráľovnej Viktórie. Svoje krstné meno, ktoré bolo prevzaté z gréckeho slova pre „mier“, dostala, pretože sa narodila na konci rakúsko-pruskej vojny. Jej rodina ju prezývala „Nin“. Kráľovná Viktória považovala Irenu za neatraktívne dieťa a raz svojej dcére Viktórii (budúcej nemeckej cisárovnej) napísala, že „nie je pekná“. Nikdy nebola považovaná za krásku ako jej sestry Alžbeta a Alix, ale mala príjemnú a vyrovnanú povahu. Princezná Alica vychovávala svoje dcéry veľmi jednoducho. Anglická opatrovateľka viedla výchovu detí. Deti jedli jednoduché jedlá z ryžových pudingov a pečených jabĺk a nosili jednoduché šaty. Jej dcéry sa učili, ako vykonávať domáce práce ako je pečenie, ustielanie postelí, zakladanie ohňa a zametanie s utieraním prachu v izbách. Princezná Alica tiež zdôrazňovala potrebu dávať chudobným a často brávala svoje dcéry na návštevy do nemocníc a charitatívnych organizácii.[náhľad|Princezná Irena kľačiaca vľavo so svojou babičkou [Viktória (Spojené kráľovstvo)|kráľovnou Viktóriou a zľava doprava so svojou sestrou Alžbetou, bratom Ernestom Ľudovítom, sestrou Viktóriou a sediacou sestrou Alix vo februári 1879, dva mesiace po smrti ich matky a sestry Márie. |vľavo]]Rodina bola v roku 1873 zdrvená, keď Irenin brat Fridrich, ktorý trpel hemofíliou vypadol z otvoreného okna, udrel si hlavu a o niekoľko hodín zomrel na krvácanie do mozgu. V mesiacoch po smrti Fridricha, prezývaného „Frittie“, Alica často brávala svoje deti k jeho hrobu, aby sa modlili a pri výročiach bola veľmi melancholická. Na jeseň roku 1878, Irena a jej súrodenci (okrem Alžbety) a jej otec ochoreli na záškrt. Jej mladšia sestra, princezná Mária, prezývaná „May“, na túto chorobu zomrela. Nakazila sa aj jej matka, vyčerpaná z ošetrovania deti. Princezná Alica vedela, že jej hrozí smrť, a tak nadiktovala závet vrátane pokynov, ako vychovávať svoje dcéry a viesť domácnosť. Nakoniec zomrela na záškrt 14. decembra 1878.

Po Alicinej smrti sa kráľovná Viktória rozhodla, že bude pôsobiť ako matka pre svoje hesenské vnúčatá. Princezná Irena a jej súrodenci trávili každoročné dovolenky v Anglicku a ich stará matka posielala guvernantke pokyny týkajúce sa ich vzdelania a schvaľovania strihu ich šiat. Spolu so svojou sestrou Alix, bola Irena družičkou na svadbe ich tety z matkinej strany, princeznej Beatrix s princom Henrichom z Battenbergu v roku 1885. 

## Manželstvo
náhľad|Irena Hesenská a Henrich Pruský, 1887
vľavo|náhľad|Svadba Ireny a Henricha v roku 1888
Irena sa 24. mája 1888 vydala za svojho bratranca z prvého kolena, princa Henricha Pruského, tretie dieťa a druhého syna nemeckého cisára Fridricha III. a jeho manželky Viktórie, v kaplnke paláca Charlottenburg v Berlíne. Keďže ich matky boli sestry, Irena a Henrich boli sesternica a bratranec z prvého kolena. Ich manželstvo sa nepáčilo kráľovnej Viktórii, pretože sa o dvorení dozvedela až vtedy, keď sa rozhodli vziať. V čase obradu umieral Irenin strýko a svokor, nemecký cisár, na rakovinu hrdla a necelý mesiac po obrade nastúpil na trón Irenin bratranec a švagor Viliam II. Henrichova matka, cisárovná Viktória mala Irenu rada. Cisárovná však bola šokovaná, pretože Irena v roku 1889, keď čakala svoje prvé dieťa, nenosila šál ani šatku, aby zamaskovala svoje tehotenstvo. Viktóriu, ktorú fascinovala politika, tiež nechápala, prečo Henrich a Irena nikdy nečitali noviny. Pár však bol šťastný a ich príbuzní ich pre ich príjemnú povahu nazývali „Veľmi milí“. 

## Rodinné vzťahy
vľavo|náhľad|Irena okolo roku 1902
Irena preniesla gén hemofílie na svojho najstaršieho a najmladšieho syna, Waldemara a Henricha. Waldemarovo zdravie ju znepokojovalo už od jeho raného detstva. Neskôr bola zdrvená smrťou svojho najmladšieho dieťaťa, Henricha, keď ako štvoročný vo februári 1904 spadol a udrel si hlavu. Šesť mesiacov po smrti malého Henricha sa Irena stala tetou cároviča Alexeja Nikolajeviča, syna jej najmladšej sestry Alexandry, ktorý tiež trpel hemofíliou. 

Irena, vychovaná vo viere v správny viktoriánsky kódex, veľa vecí považovala za nemorálne. V roku 1884, v tom istom roku, keď sa jej staršia sestra Viktória vydala za Ľudovíta z Battenbergu, sa ďaľšia sestra, Alžbeta, vydala za Sergeja Alexandroviča Ruského. Keď v roku 1891 konvertovala z luteránstva na ruské pravoslávie, Irena bola hlboko rozrušená. Napísala svojmu otcovi, že nad Alžbetiným rozhodnutím „hlboko plakala“. V roku 1892, zomrel Irenin otec a jej brat Ernest sa stal jeho nástupcom. O dva roky neskôr, v máji 1894, kráľovná Viktória oženila Ernesta Ľudovíta s jeho sesternicou z prvého kolena, Viktóriou Melitou Sasko-cobursko-gothajskou. Uprostred svadobných osláv, príjala Irenina najmladšia sestra Alix návrh na sobáš od cároviča Mikuláša. Keď Mikulášov otec v novembri 1894 predčasne zomrel, Irena a jej manžel odcestovali do Petrohradu, aby sa zúčastnili jeho pohrebu aj svadby Alix, ktorá po konverzii na pravoslávie prijala meno Alexandra Fiodorovna. Napriek pochybnostiam, ktoré mala ohľadom konverzie dvoch svojich sestier na ruské pravoslávie, zostala blízka so všetkými svojimi súrodencami. V roku 1907 Irena pomohla zorganizovať manželstvo, ktoré sa neskôr ukázalo ako katastrofálne medzi zverenkyňou Alžbety, veľkokňažnou Máriou Pavlovnou a princom Viliamom Švédskym. Viliamova matka, švédska kráľovná Viktória, bola starou priateľkou Ireny a Alžbety. Veľkokňažná Mária neskôr napísala, že Irena na ňu tlačila, aby v zasnúbení pokračovala, keď mala pochybnosti. Povedala Márii, že ukončenie zasnúbenia by Alžbetu „zabilo“. V roku 1912 bola Irena zdrojom podpory pre svoju sestru Alix, keď Alexej takmer zomrel na komplikácie hemofílie v poľovníckom zámočku v Poľsku. 

## Neskorší život a smrť
náhľad|Princ Henrich a princezná Irena
náhľad|Princezná Irena so svojím manželom, princom Henrichom a ich dvoma žijúcimi synmi, princom Žigmundom a princom Waldemarom.
Irenine väzby so sestrami boli narušené príchodom prvej svetovej vojny, ktorá ich postavila na opačné strany vojny. Keď sa vojna skončila, dostala správu, že Alix a jej rodina spolu s Alžbetou boli zabití boľševikmi. 

Keď sa Anna Andersonová objavila v Berlíne začiatkom 20. rokov 20. storočia a tvrdila, že je veľkokňažnou Anastáziou Nikolajevnou. Irena ju navštívila, ale rozhodla sa, že Andersonová nemôže byť jej neter, ktorú naposledy videla v roku 1913. Princezná Irena neskôr napísala: Okamžite som vedela, že to nemôže byť jedna z mojich neterí. Aj keď som ich nevidela deväť rokov, základné črty tváre sa nemohli zmeniť do takej miery, najmä poloha očí, uší atď... Na prvý pohľad by sa dala snáď rozpoznať podobnosť z veľkokňažnou Tatianou.  Veľkokňažná Oľga Alexandrovna, sestra zavraždeného cára, komentovala návštevu princeznej Ireny: Bolo to neuspokojivé stretnutie, ale podporovatelia ženy povedali, že princezná Irena svoju neter veľmi dobre nepoznala, a tak ďalej. Irenin manžel Henrich povedal, že zmienka o Andersonovej Irenu príliš rozrušila a nariadila, aby nikto v jej prítomnosti o Andersonovej nehovoril. Henrich zomrel v roku 1929 na rakovinu hrdla. Životopisec Anny Andersonovej, Peter Kurth napísal, že o niekoľko rokov Irenin syn Žigmund kládol Andersonovej prostredníctvom sprostredkovateľa otázky o ich spoločnom detstve a vyhlásil, že všetky odpovede boli presné. Irena si neskôr adoptovala Žigmundovu dcéru Barbaru, pretože Žigmund v 30. rokoch 20. storočia opustil Nemecko a presťahoval sa do Kostariky a po druhej svetovej vojne sa odmietol vrátiť do Nemecka. 

Irena zomrela 11. novembra 1953 v Hemmelmarku. Jej vnučka, Barbara bola pri posteli svojej starej matky, keď zomrela. V čase svojej smrti bola Irena posledným žijúcim dieťaťom princeznej Alice a Ľudovíta IV. Hesenského. 

## Vyznamenania

* Hesenské veľkovojvodstvo: Dáma veľkovojvodského radu Zlatého leva, udelený 21. marca 1883
* Prusko: 
** Dáma 1. triedy radu Lujzy 
** Dáma radu Viliamovho
** Medaila Červeného kríža 1. triedy, udelený 22. októbra 1898

* Bavorské kráľovstvo: Záslužný kríž pre dobrovoľné zdravotné sestry
* Rakúsko-Uhorsko: Veľký kríž cisárskeho radu Alžbety, udelený v roku 1900
* Ruská ríša: Veľkokríž radu svätej Kataríny
* Spojené kráľovstvo: 
** Zlatá jubilejná medaila kráľovnej Viktórie, udelený v roku 1887
** Kráľovský rad Viktórie a Alberta 2. triedy

## Deti

* Waldemar Pruský (* 20. marec 1889 – † 2. máj 1945) 
* Žigmund Pruský (* 27. november 1896 – † 14. november 1978) 
* Henrich Pruský (* 9. január 1900 – † 26. február 1904) 

## Rodokmeň

## Referencie

## Literatúra

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Hesensko-darmstadtskí
Kategória:Osobnosti z Darmstadtu
Kategória:Dámy Kráľovského radu Viktórie a Alberta
Kategória:Nositelia Radu svätej Kataríny
Kategória:Pruské princezné