Émile Zola

**Émile Zola** (* 2. apríl 1840, Paríž, Francúzsko – † 29. september 1902) bol francúzsky spisovateľ, najvýznamnejší predstaviteľ naturalizmu. Zohral veľkú úlohu v Dreyfusovej afére.

## Životopis

Émile Zola, syn talianskeho inžiniera, staviteľa železníc Francesca Zolu a Émilie Aubertovej, rodenej de la Beauce pôvodom de la Beauce, sa narodil v Paríži. Rodina sa usadila v Aix-en-Provence a po smrti otca pocítila ťažké finančné problémy. V roku 1858 sa Zola vrátil do Paríža. Na škole v Aix-en-Provence bol jeho spolužiakom Paul Cézanne. V roku 1859 dvakrát prepadol pri maturitách a keďže nechcel byť viac matke na ťarchu, opustil štúdiá aby si hľadal prácu. V roku 1862 začal pracovať vo vydavateľstve Hachette ako radový zamestnanec. Napísal svoje prvé dielo a spolupracoval s literárnymi rubrikami vo viacerých novinách. Od roku 1866 sa poznal s maliarmi Édouardom Manetom, Camille Pissarrom, zoznámil sa so spisovateľmi bratmi Julesom a Edmondom de Goncourt. Pripravoval projekt Rougon-Maquart, ktorý dokončil v roku 1893. V roku 1870 sa oženil s Alexandrine Mélay, v tom istom roku sa angažoval ako sekretár ľavicového poslanca Alexandra Glais-Bizoina. Od roku 1873 sa spojil s Gustavom Flaubertom a Alphonsom Daudetom, stretol Joris-Karl Huysmansa, Paula Alexisa, Léona Henniquea a Guy de Maupassanta, ktorí sa stali vernými členmi Médanskych večerov, miestu blízko Poissy, kde si zaobstaral malý vidiecky dom, založený v roku 1878. 

Stal sa členom prúdu naturalistov. Kolektívny význam týchto Večerov sa objavil až o dva roky neskôr. V roku 1886, Zolov priateľ Paul Cézanne sa mohol spoznať v osobe Clauda Lantiera, maliara zo Zolovho diela L’Oeuvre (Dielo). Publikovanie La Terre (Zem) vyvolalo polemiku: Manifeste des cinq poukázal na kritiku mladých naturalistických spisovateľov. V roku 1888 si zobral učiteľku Jeanne Rozerot, s ktorou mal dve deti. V roku 1890 sa mu nepodarilo vstúpiť do Francúzskej Akadémie. V roku 1898 sa Zola angažoval v Dreyfusovej afére, publikoval v L’Aurore famózny otvorený list „J’accuse“ (Žalujem), v ktorom obhajoval nevinu kapitána Alfreda Dreyfusa a dal tak nový rozmer opakovanému procesu. Za svoju angažovanosť v procese hanobenia bol odsúdený na rok väzenia a prenasledovaný, preto odišiel do exilu v Londýne, aby sa vyhol väzbe. Po návrate publikoval v La Verité en marche články týkajúce sa tejto záležitosti. 29. septembra 1902 zomrel doma nešťastnou náhodou na otravu oxidom uhoľnatým. Bol pochovaný na cintoríne Montmartre v Paríži, jeho pozostatky previezli do Pantéonu 4. júna 1908. 

13. januára 1998 sa konala v parížskom Pantéone slávnosť. Élisabeth Guigou, poverená ministrom spravodlivosti, poslala pri príležitosti stého výročia publikovania „J’accuse“ (Žalujem) v L’Aurore, otvorený list prezidentovi republiky. Boli prednesené dva prejavy, prvým ministrom Lionelom Jospinom a čestným prvým prezidentom súdu pre zrušenie rozsudkov, Pierre Draiom na tému „úloha súdu pre zrušenie rozsudkov v odhaľovaní Dreyfusovej aféry“.

## Povedali o ňom

*"Vše, cokoli se vyblilo nejprostřednejšího, nejšpinavějšího u obchodních cestujících nebo v nízkých feuilletonech antiklerikálních, redigovaných pro bezbožné prťáky, všechny usazeniny starých smradlavých mínění, vrhnuté kdysi toliko odřezanci a odpadlíky, hltavě zpolykané mrzkými zkostnatělými pedanty a opětně vydávené v dlouhých vlnách do tlamy posledních psů Materialismu, - p. Zola sebral je jako předrahocenné koření a přehoušlím vházel je do svého kotle na vaření."* - Léon Bloy
 
*"Cirkevných a vojenských súdnych tribunálov zložených z podlých pokrytcov sa dá za rok zostaviť milión a ešte mnohí zostanú, je však treba päť storočí, aby vyrástli taká Jeanne d´Arc alebo taký Zola"*. - Mark Twain 

*"Zola zostupuje do stoky, aby sa v nej vykúpal, ja, aby som ju vyčistil."* - Henrik Ibsen

## Dielo
200px|náhľad|Zolov podpis

* 1865 - *La Confession de Claude* 
* 1867 - *Tereza Raquinová* 
* 1868 - *Madeleine Férat* 
* 1880 - *Experimentálny román* 
* *[[Les Rougon-Macquart]]* - veľký románový cyklus s podtitulom *Prírodovedný a sociálny dejepis jednej rodiny za [[druhé francúzske cisárstvo|2. cisárstva]]*. Cyklus má 20 zväzkov, 32 hlavných a viac ako tisíc vedľajších postáv. Stal sa obrazom života vtedajšej francúzskej spoločnosti: 
** 1871 - *Šťastie Rougonovcov* 
** 1871/1872 - *La Curée* 
** 1873 - *Brucho Paríža* 
** 1874 - *La Conquête de Plassans* 
** 1875 - *La Faute de l'Abbé Mouret* 
** 1876 - *Son Excellence Eugène Rougon* 
** 1877 - *Zabijak* 
** 1878 - *Príbeh lásky* 
** 1880 - *Nana* 
** 1882 - *Pot-Bouille* 
** 1883 - *Au Bonheur des Dames, Šťastie dám*
** 1884 - *La Joie de vivre* 
** 1885 - *Germinal* 
** 1886 - *L'Oeuvre* 
** 1887 - *La Terre* 
** 1888 - *Le Rêve* 
** 1890 - *La Bête humaine* 
** 1891 - *Peniaze* 
** 1892 - *La Débâcle*  
** 1893 - *Doktor Pascal* 
* *Tri mestá* - trilógia
** 1894 - *Lurdy* 
** 1896 - *Rím* 
** 1898 - *Paríž* 
* *Cyklus štyroch evanjelií*
** 1899 - *Plodnosť* 
** 1901 - *Práca* 
** 1903 - *Pravda* (vydaný posmrtne)
** *Spravodlivosť* (nedokončený)

## Iné projekty

Kategória:Francúzski spisovatelia
Kategória:Francúzski spisovatelia románov
Kategória:Francúzski ateisti
Kategória:Osobnosti na francúzskych poštových známkach
Kategória:Osobnosti z Paríža