open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eugenius Warming

**Johannes Eugenius Bülow Warming** (* 3. november 1841, Mandö – † 2. apríl 1924, Kodaň) bol dánsky botanik a univerzitný profesor.

## Životopis
Eugenius Warming študoval od roku 1859 prírodné vedy na univerzite v Kodani. Od roku 1863 do roku 1866 bol sekretár dánskeho zoológa Petra Wilhelma Lunda v Lagoa Santa (Brazília) a precestoval s ním tropické savany Brazílie. V 1867 začal študovať botaniku na mníchovskej univerzite a od 1871 študoval mikroskopické metódy u Johannesa von Hansteina na univerzite v Bonne. Tam v roku 1871 zložil promóciu ako doktor filozofie. V roku 1875 obdržal Warming mimoriadnu profesúru na Kodaňskej univerzite a v roku 1882 prevzal katedru botaniky na Štokholmskej univerzite (Švédsko). V roku 1884 bol členom "*Fylla-expedície*" do západného Grónska. Neskôr podnikol viacero prieskumných ciest. V rokoch 1886-1911 bol Warming riadnym profesorom botaniky a riaditeľom botanickej záhrady v Kodani.

## Dielo
Jeho v dánskom jazyku vytvorené dielo *Plantesamfund* (1895) bolo v 1896 preložené do nemčiny a 1909 do angličtiny ako *Oecology of plants. An introduction to the study of plant communities*. Úlohou ekologickej geografie rastlín podľa Warminga je „*preskúmať v prírode sa vyskytujúce spoločenstvá, ktoré väčšinou zahŕňajú veľa druhov s mimoriadne rôznymi formami života.*“

## Iné projekty
 

## Zdroje
* 

Kategória:Dánski botanici
Kategória:Dánski ekológovia
Kategória:Zahraniční členovia Kráľovskej spoločnosti
Kategória:Absolventi Københavns Universitet
Šekel

**Šekel** môže byť:
* staroveká miera, pozri šekel (miera)
* staroveká mena, pozri šekel (staroveká mena)
* mena v Izraeli, 1948 – 1985, pozri Šekel (1948 – 1985)
* mena v Izraeli od roku 1985, pozri Nový izraelský šekel
HMS Vanguard (23)

**Vanguard** bola jediná bojová loď triedy Vanguard Royal Navy Spojeného kráľovstva.

## Stavba
Rozhodnutie o stavbe padlo 14. marca 1941. Kýl lode Vanguard bol položený v lodenici John Brown and Company v Clydebanku 2. októbra 1941 a slávnostne spustená na vodu bola 30. novembra 1944. Štandardný výtlak bol však 44 300 t, pričom plne vybavená loď mala až 51 400 ton. Kompletizácia a dokončenie trvalo až do 9. augusta 1946, kedy bola jednotka oficiálne prijatá do výzbroje Royal Navy.

## Pohon a pancierovanie
Pohonná jednotka pozostávala z ôsmich kotlov a štyroch vysokotlakových turbín, ktoré dodávali lodi výkon až 130 000 hp čo je 96 940&nbsp;kW. Zásoba 4 423 ton paliva postačovala, pri ekonomickej rýchlosti 12 uzlov preplávať 9 000 námorných míľ (). Loď mohla dosiahnuť najvyššiu (dlhodobú) rýchlosť 30 uzlov. Skrutky boli štyri, dve päťlisté vonkajšie a dve trojlisté vnútorné. Pancierovanie najohrozenejších častí lode dosahovalo hrúbku , veliteľská veža a barbety . Menej exponované časti trupu . Paluba malo dvojvrstvové pancierovanie s hrúbkou 63,5 a .

## Výzbroj
left|thumb|HMS Vanguard
Hlavná výzbroj lode pozostávala zo štyroch dvojhlavňových veží, s osadenými delami BL 15 in /42 (/42 cal.). Boli to zastarané delá používané na bojových lodiach ešte počas I.sv. vojny (nové delá kalibru  boli plánované až pre nasledujúcu triedu). Sekundárna výzbroj určená hlavne na boj s ľahšími hladinovými loďami ako sú torpédoborce, ľahké krížniky a pod. ale použiteľných aj proti letectvu pozostávala z ôsmich dvojhlavňových veží kalibru  a protileteckú výzbroj zastupovalo 71 kanónov kalibru , ďalšie dva v prevedení STAAG a 14 0,303 palcových guľometov BREN. Neboli nainštalované torpédometne komplety, takisto nebol postavený hangár pre lietadlá, ani sa neuvažovalo o umiestnení lietadiel.

## Služba
Po prevzatí námorníctvom sa stala vlajkovou loďou Royal Navy. V roku 1947 sa stala „Royal Yacht“ (kráľovskou jachtou), keď prevážala rodinu Juraja VI. do Južnej Afriky. Vzhľadom na ukončenie II. sv. vojny a zmenám postoja k využitiu bojových lodí, zmene taktiky ich použitia boli odstránené protiletecké kanóny osadené samostatne a dvojča STAAG. V rokoch 1947 a 1948 bola jednotka prezbrojená a od roku 1949 slúžila ako tréningová loď.

HSM Vanguard vyradili v roku 1954 z činnej služby, a stala sa pohyblivým veliteľstvom NATO. V roku 1959 bola vyradená zo stavu námorníctva a v roku 1960 predaná do šrotu.

## Referencie

## Externé odkazy
* Stránka o lodi Vanguard 

## Zdroj
* 

Vanguard
Vanguard
Veporské vrchy

**Veporské vrchy** sú geomorfologický celok Slovenského rudohoria. Ich najvyšším vrchom je Fabova hoľa (), najvýraznejším zasa Klenovský Vepor ().

## Polohopis
**[[Geomorfologické členenie Slovenska|Hierarchia]]**
*[[Alpsko-himalájska sústava]]* → *[[Karpaty]]* → *[[Západné Karpaty]]* → *[[Vnútorné Západné Karpaty]]* → *[[Slovenské rudohorie]]* → ***Veporské vrchy***
***

Na severe územie vymedzuje Horehronské podolie, na juhovýchode Spišsko-gemerský kras a južným smerom nadväzujú Stolické vrchy a Revúcka vrchovina. Juhozápadným smerom sa nachádza pohorie Ostrôžky, západným potom Zvolenská kotlina a Poľana.

## Delenie na podcelky
Z geomorfologického hľadiska sa členia na podcelky:
* Fabova hoľa
* Čierťaž
* Sihlianska planina
* Balocké vrchy

## Sedlá
Najdôležitejšími sedlami v geomorfologickom celku sú:
*Tlstý javor
*Prašivá
*Bánovo
*Zbojská
*Burda

## Turistika

K turisticky atraktívnym miestam patrí mesto Brezno a blízky Čierny Balog, kde má svoju základňu úzkorozchodná Čiernohronská železnica. Pre agroturistiku a cykloturistiku sú vhodné podmienky v okolí sedla Zbojská a osád na Sihlianskej planine. V severozápadnej časti pohoria sa nachádza Národné biatlonové centrum Osrblie.

## Referencie

## Iné projekty


Kategória:Pohoria na Slovensku
Kategória:Geomorfologické celky na Slovensku
Kategória:Slovenské rudohorie
Věstonická venuša

thumb|Věstonická venuša

**Věstonická venuša** je venuša vyrobená z pálenej hliny, pochádzajúca z obdobia mladého paleolitu, datovaná do obdobia rokov 29 00025 000 pred Kristom.

## Objav sošky
Soška bola nájdená 13. júla, 1925 v popolišti v hornej časti pravekého náleziska medzi Dolnými Věstonicami a Pavlovom tímom známeho speleologického a archeologického bádateľa profesora Karla Absolona. Hoci sa profesor Absolon väčšinou označuje ako objaviteľ Věstonickej venuše, v čase objavu nebol v lokalite nálezu prítomný. Soška ležala v zvyškoch pravekého ohniska rozlomená na dva kusy, ktoré spočiatku ani nevyzerali, že patria k sebe. Až po očistení sa ukázalo, že celok pripomína tvar ženskej postavy.

## Opis
Soška venuše je 11,5 cm vysoká a v najširšej časti, v bokoch, má šírku 4,3 cm. Materiál, ktorý bol na jej výrobu použitý, je pravdepodobne zmesou hliny a vápenca, obdobné drobné plastiky boli pritom väčšinou zhotovované z kameňa alebo kostí. Zo zaujímavostí uveďme malý detail tváre bez krku, rozmery poprsia (ľavý prsník je väčší) a bokov. Na zadnej strane sú viditeľné ryhy, ktoré pravdepodobne predstavujú tukové záhyby.

## Materiál
V lete 2004 bola soška preskúmaná na tomografe. Cieľom skúmania bolo po 80 rokoch už po štvrtýkrát modernou technológiou zistiť zloženie materiálu, z ktorého bola Venuša vyrobená. Výsledky potvrdili, že materiálom je jemná hlina s prímesou malých bielych čiastočiek, ktoré môžu byť kúskami vápenca, alebo úlomkami kostí. Na jednom boku sošky sa zachoval odtlačok prsta asi desaťročného dieťaťa.

## Muzeálny exponát
V súčasnosti je soška Věstonickej venuše majetkom *Moravského zemského múzea* v Brne. Jej hodnota je nevyčísliteľná, americkí starožitníci ju stanovili na 40 miliónov dolárov.

## Galéria

Súbor:Vestonicka venuse.jpg|Věstonická venuša
Súbor:Vestonicka venuse back.jpg|Věstonická venuša zo zadu
Súbor:Vestonicka venuse left.jpg|Věstonická venuša z ľavej strany
Súbor:Vestonicka venuse right.jpg|Věstonická venuša z pravej strany


## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Paleolit
Kategória:Praveké umenie
Rýchla električka v Kryvom Rihu

80px|left

right|thumb|Mapa siete

**Rýchla električka v Kryvom Rihu** (po ukrajinsky: Криворізький швидкісний трамвай – Kryvorizkyj švidkisnyj tramvaj) je čiastočne podpovrchový systém ľahkej železnice v ukrajinskom meste Kryvyj Rih.

Systém sa skladá z dvoch liniek, ktoré sú v prevádzke na jednej trati s jednou odbočkou, väčšina trasy liniek je spoločná. Prevádzkovateľom systému je mesto. Z celkovej dĺžky tratí  je  so štyrmi stanicami založených v tuneli.

Vozňový park tvoria električkové vozidlá českej výroby typu Tatra T3 a sovietskej typu KTM-11/11T. Trať má rozchod , v budúcnosti sa plánuje zaobstaranie vlakov bežných v rýchlodrážnych prevádzkach.

## Stanice

## Iné projekty

Kategória:Metrá
Kategória:Doprava v Kryvom Rihu
Kryvyj Rih
Landecká venuša

thumb

**Landecká venuša** alebo **Petřkovická venuša** je venuša vyrobená z krveľu (hematitu), ktorú objavil archeológ Bohuslav Klíma 14. júla 1953 v lokalite mladšieho gravettienu na ostravskom vrchu Landek.

## Opis
Táto 4,6&nbsp;centimetra vysoká soška je torzo (t. j. nemá hlavu). Výnimočnosťou tohto nálezu sú jej netypické, štíhle proporcie, pripomínajúce sošku vytvorenú v štýle kubizmu a aj to, že táto soška bola vytvorená bez hlavy zámerne. 

## Miesto nálezu
Soška bola nájdená pod mamuťou stoličkou na mieste sídliska lovcov mamutov. V jej blízkosti sa nachádzalo množstvo kamenných artefaktov a kostrových úlomkov. Vek sošky sa odhaduje na 23&nbsp;000 rokov.

## Muzeálny exponát
Hoci táto soška pochádza z Ostravska, trvalo je umiestnená v Archeologickom ústave AV ČR v Brne. Prvýkrát bola v Ostrave vystavená až na výstave, ktorá sa konala na Černej louke 15. novembra 2002. Vystavená bola len jeden deň, počas ktorého sa na ňu prišlo pozrieť okolo 4&nbsp;000 návštevníkov. Aj keď magistrát mesta usiluje o navrátenie vzácnej pamiatky do svojho vlastníctva, brniansky Archeologický ústav to odmieta a po jednaniach iba súhlasil s tým, aby sa soška požičiavala Ostrave častejšie.

## Zdroj

Kategória:Paleolit
Kategória:Praveké umenie
Henkka Seppälä

**Henri Samuli Seppälä** (2. júl, 1980), známejší skôr ako **Henkka T. Blacksmith**, je basgitaristom fínskej hudobnej skupiny Children of Bodom. Je zodpovedný aj za vokály v pozadí.

Henkka je často používaná prezývka pre Henri a *seppä* znamená v angličtine *blacksmith* (kováč). *T.* v strede mena odvodil zo svojej prezývky *Torso*.

## Biografia
Henkka je najmladším členom metalovej kapely Children of Bodom, narodil sa v meste Espoo vo Fínsku. Na gitare začal hrať v jedenástich. O heavy metal sa začal zaujímať prostredníctvom svojho brata, ktorý počúval kapely ako Slayer a Pantera. Predtým počúval kapely Guns N’ Roses alebo Poison. Po čase sa priklonil k tvrdším kapelám a na začiatku deväťdesiatych rokov objavil black metal a death metal, ktorý hrali kapely Burzum, Dissection a Cannibal Corpse.

Vo svojej prvej kapele hral v trinástich. Táto kapela sa volala *Aivokasvain* (doslovne „Nádor na mozgu“). Pôsobil tu dva roky. Odišiel, keď začal hrať na basgitare.

Keď Samuli Miettinen v 1996 opustil *Inearthed* (pôvodný názov pre Children of Bodom), Henkka sa na požiadanie hlavného gitaristu a speváka Alexi Laiha pripojil k zostave a presedlal na päťstrunovú basu.

Okrem rodnej fínčiny ovláda Henkka aj angličtinu, švédčinu a sčasti aj francúzštinu. Celkovo je najvzdelanejší z kapely. Študuje politológiu a politickú históriu na *University of Helsinki*.
Taktiež ho baví šport, najmä futbal, rád si však ide aj zaplávať.

Henkka je úplne oddaný Children of Bodom a nemá žiadne vedľajšie projekty. Najdôležitejšie sú pre neho dve veci: jeho rodina a kapela.

## Diskografia
### S IneartheD
**Demo**
* *[[Implosion of Heaven]]* (1994)
* *[[Ubiquitous Absence of Remission]]* (1995)
* *[[Shining]]* (1996)

### S [[Children of Bodom]]
**Albumy**
* *[[Something Wild (album)|Something Wild]]* (1997)
* *[[Hatebreeder]]* (1999)
* *[[Tokyo Warhearts]]* (Live CD, 1999)
* *[[Follow the Reaper]]* (2000)
* *[[Hate Crew Deathroll]]* (2003)
* *[[Are You Dead Yet?]]* (2005)
* *[[Chaos Ridden Years - Stockholm Knockout Live]]* (Live CD, 2006)

**Single & EP**
* *Children of Bodom* (Single, 1997)
* *Downfall* (Single, 1998)
* *Hate Me!* (Single, 2000)
* *You're Better Off Dead!' (Single, 2002)
* *Trashed, Lost & Strungout* (EP, 2004)
* *In Your Face'' (Single, 2005)

## Externé odkazy
*Children of Bodom Official Website
*Children of Decadence - Children of Bodom English Fanpage/Forum 
*Scythes of Bodom: COBHC Fanpage
*Interview with Henkka

Kategória:Členovia skupiny Children of Bodom
Kategória:Fínski heavymetaloví basgitaristi
Kategória:Osobnosti z Espoo
Minegumo (torpédoborec)

**Minegumo** (jap.:峯雲) bol siedma jednotka torpédoborcov triedy Asašio japonského imperiálneho loďstva.  Mala deväť sesterských lodí: Asašio, Óšio, Mičišio, Arašio, Nacugumo, Jamagumo, Asagumo, Arare a Kasumi. 

## Bojové nasadenie
Jednotka sa potopila 6. marca 1943 v bitke v prielive Blackett. Väčšina posádky sa zachránila.

## Zdroje

## Externé odkazy
Asashio class - anglicky

Kategória:Trieda Asašio
Kategória:Japonské torpédoborce
Lee Stempniak

**Lee Stempniak** (* 4. február 1983, West Seneca, New York, USA) je bývalý americký hokejový útočník. Počas svojej profesionálnej kariéry hrával v NHL za St. Louis Blues, Toronto Maple Leafs, Phoenix Coyotes, Calgary Flames, Pittsburgh Penguins, New York Rangers, Winnipeg Jets, New Jersey Devils, Boston Bruins a Carolina Hurricanes. Reprezentoval Spojené štáty na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2007, 2008 a 2009.

## Externé odkazy
* 

Kategória:Hokejisti USA
Kategória:Hráči St. Louis Blues
Kategória:Hokejisti draftovaní klubom St. Louis Blues
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2007
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2008
Kategória:Účastníci MS v hokeji 2009
Kategória:Osobnosti zo štátu New York
Arare (torpédoborec)

**Arare** () bol deviata jednotka torpédoborcov triedy Asašio japonského imperiálneho loďstva. Mala deväť sesterských lodí: Asašio, Óšio, Mičišio, Arašio, Nacugumo, Jamagumo, Minegumo, Asagumo a Kasumi.

## Bojové nasadenie
5. júla 1942 bola jednotka Arare a ďalšie dva torpédoborce torpédované ponorkou USS Growler asi sedem míľ východne od prístavu Kiska (52° 0′ s.š, 177° 40′ v.d.). Z posádky sa zachránilo 42 námorníkov, ktorých z mora vytiahol poškodený torpédoborec Shiranuhi.

Zo stavu Japonského cisárskeho loďstva bola odpísaná 31. júla 1942.

## Externé odkazy
* Asashio class 

## Zdroj

Kategória:Trieda Asašio
Kategória:Japonské torpédoborce
SoHo

right|thumb|Green Street

**SoHo**, alebo inak povedané South of Houston Street, je štvrť na Manhattane v New Yorku. Nachádza medzi Droome Street a West Houston Street a z východu Broadway a zo západu je ohraničená Avenue of the Americas. Je to štvrť obrazov a maliarov.

Kategória:Manhattan
Bakerov ostrov

náhľad|Mapa ostrova
náhľad|Poloha ostrova
náhľad|Letecký pohľad na Bakerov ostrov
**Bakerov ostrov** je neobývaný atol (koralový ostrov) neďaleko rovníka uprostred Tichého oceána, asi 3 100 km juhozápadne od Honolulu. Leží na  zhruba v polovici cesty z Austrálie na Havajské ostrovy. Jeho najbližším susedom je Howlandov ostrov, ktorý leží asi 70 km na sever. Relatívne neďaleko (niekoľko sto kilometrov na juhovýchod, juh a juhozápad) sa tiež nachádza súostrovie Kiribati.

Rozloha ostrova je 1,64 km². Počas II. svetovej vojny tu bola vybudovaná základňa s 1 665 metrovou dráhou.

Pre štatistické účely sa ostrov niekedy radí pod Menšie odľahlé ostrovy USA. V minulosti sa tiež volal **New Nantucket** alebo **Phoebe Island**.

Celý ostrov patrí spolu s okolitými 123&nbsp;km² morského dna pod prírodnú rezerváciu **Baker Island National Wildlife Refuge**, spravovanú U.S. Fish and Wildlife Service pod americkým ministerstvom vnútra. 

Obranu ostrova majú na starosti Spojené štáty. Aj keď je neobývaný, každoročne ostrov navštevují zamestnanci U.S. Fish and Wildlife Service.

## Dejiny
V roku 1832 ostrov zbadal americký námorník, kapitán Michael Baker, ktorého meno dnes ostrov nesie.

Spojené štáty sa prihlásili k vlastníctvu ostrova v roku 1857 na základe Guano Islands Actu prijatého 1856. Medzi rokmi 1886 a 1934 bol Bakerov ostrov britským zámorským územím. Jeho zásoby guana dolovali americké a britské firmy v druhej polovici 19. storočia. V roku 1935 došlo ku krátkemu pokusu o kolonizáciu Bakerovho a susedného Howlandovho ostrova. Bola založená osada Meyerton so štyrmi americkými obyvateľmi. Tí boli evakuovaní v roku 1942 po japonských vzdušných a námorných útokoch. Počas Druhej svetovej vojny bol ostrov obsadený americkou armádou.

Po vojne zostal ostrov neobývaný. Vstup na neho je dovolený len na zvláštne povolenie amerického úradu pre ryby a zver, ktoré sa obvykle vydáva len vedcom a výskumníkom.

## Geografia
Bakerov ostrov leží neďaleko od rovníka, má rozlohu 1,64&nbsp;km² (405 akrov) a dĺžku pobrežia 4,8&nbsp;km. Klíma je rovníkové, s málo zrážkami, stálym vetrom a páliacim slnkom. Terén je nízky a piesčitý: korálový ostrov obklopený úzkym zriaseným útesom, so zníženou centrálnou oblasťou. Najvyšší bod leží 8 m nad hladinou mora.

Na ostrove nie sú prirodzené zdroje pitnej vody. Nerastú tu stromy, sporá vegetácia pozostáva z trávy a plazivých krov. Sú tu roztrúsené zrúcaniny, cintorín a zvyšky stavieb z niekdajšej osady sa nachádzajú neďaleko západného pobrežia. Ostrov je hniezdiskom morských vtákov a vodného živočíšstva.

Spojené štáty si nárokujú exkluzívnu ekonomickú zónu 200 námorných míľ (370 km) a teritoriálne vody 12 námorných míľ (22 km).

## Doprava
Na ostrove niesu prístavy, musí sa kotviť ďalej od pobrežia. Na západnom pobreží môžu pristávať člny. Opustená pristávacia dráha z vojny, 1 665 m dlhá, je pokrytá vegetáciou a nepoužiteľná.
            
## Iné projekty

## Externé odkazy
* Baker Island National Wildlife Refuge

## Zdroj

Kategória:Ostrovy USA
Kategória:Phoenixské ostrovy
Thomas Albelin

**Tommy Albelin** (* 21. máj 1964, Štokholm) je bývalý švédsky hokejista, naposledy hráč klubu NHL New Jersey Devils. Bol draftovaný v roku 1985 v ôsmom kole klubom Quebec Nordiques. Hrával aj za klub Calgary Flames.

25. júla 2007 sa stal asistentom trénera v klube New Jersey Devils.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Narodenia v 1964
Kategória:Švédski hokejisti
Kategória:Hráči Quebec Nordiques
Kategória:Hráči Calgary Flames
Kategória:Hráči New Jersey Devils
Kategória:Hráči Albany River Rats
Kategória:Hráči Djurgårdens IF
Kategória:Hokejisti draftovaní klubom Quebec Nordiques
Kategória:Víťazi Stanleyho pohára
Kategória:Majstri sveta v ľadovom hokeji
Kategória:Účastníci MS v hokeji 1985
Kategória:Účastníci MS v hokeji 1986
Kategória:Účastníci MS v hokeji 1987
Kategória:Účastníci MS v hokeji 1989
Kategória:Účastníci MS v hokeji 1997
Kategória:Osobnosti zo Štokholmu
Kategória:Hokejisti na Zimných olympijských hrách 1998
Monumentalizmus

**Monumentalizmus** je umelecký smer, ktorého hlavné znaky sú jeho fyzický rozsah, šírka námetov a hlavne snaha mať trvalý význam. Hlavne počas renesancie bohatí páni a mocnári podporovali monumentálne umenie, ktoré sa prenieslo aj do obdobia baroka. 

Hlavnými predstaviteľmi boli:
* Leon Battista Alberti (1404 – 1472)
* Filippo Bruneleschi (1377 – 1446)
* Donato Bramante (asi 1444 – 1514)

Keby sme mali k pojmu monumentalizmus priradiť pojmy, ktoré ho najlepšie charakterizujú, boli by to pojmy ako: majestátnosť, olympská veľkoleposť, politické ambície či intelektuálna syntéza.

V rokoch 1503 až 1513 sedel na pápežskom tróne pápež Július II. Výbojný pápež a mecenáš umenia rozšíril v 15. storočí hranice Vatikánu tak, že sa rozkladali na väčšine územia stredného Talianska. 

Bol to on, kto začal podporovať tento smer vrcholnej renesancie, keď si objednal u architekta Bramanteho prestavbu Chrámu sv. Petra v Ríme. Moc cirkvi chcel demonštrovať bazilikou, ktorá by vzbudzovala bázeň i rešpekt.

Július, ktorý mal teda aj politické ambície, Bramanteho požiadal, aby mu navrhol a aj zrealizoval niečo, čo by prevýšilo všetky doposiaľ postavené monumentálne stavby na svete. Chcel pretromfnúť stavby ako aténsky Partenón alebo baziliku Konštantína. Donato Bramante sa inšpiroval chrámom vo Florencii i antickým Partenónom. 

Hlavná loď mala mať tvar gréckeho kríža s obrovskou kupolou a štyrmi menšími po bokoch. Navrhol teda prestavať Chrám sv. Petra do celkovej symetrie stelesnenej v štyroch identických priečeliach.

Bramante ale v roku 1514 zomrel a vďaka tomu sa roku 1546 do práce zapojil Michelangelo. Bazilika svätého Petra ešte nebola dokončená, keď roku 1564 aj on zomrel.

Chrám  dokončili podľa jeho návrhu až roku 1590.

Ďalším, tak trochu nepriamym znakom monumentalizmu by mohol byť časový horizont realizácie stavieb tohto typu, ktorý často obsiahne aj niekoľko generácii.
Kategória:Umelecké smery
Financial District

right|thumb|Federal Hall

**Financial District**, je ohraničený zo západu West Street, z juhu končí pri Hudson River a Battery Park z východu Broadway a zo severu Vesey Street. Nachádzalo sa tam Svetové obchodné Centrum (, *WTC*). Teraz sa namiesto WTC nachádza Ground Zero. Ľudia z celého sveta, teraz prúdia do kostola St. Paul´s Chapel, kde zadarmo dostanú materiál o stave obnovy Ground Zero. Na južnom cípe Manhattnu, Battery Parku, sídli colná správa, cez ktorú za čias osídlovania Spojených štátov, až do roku 1892, keď bol daný do prevádzky Ellis Island, prešlo takmer sedem miliónov ľudí. Taktiež je najväčším obchodným centrom New Yorku.

Kategória:Manhattan
Georgij Maximilianovič Malenkov

**Georgij Maximilianovič Malenkov** (* 8. január 1902, Orenburg – † 14. január 1988, Moskva) bol sovietsky politik, blízky spolupracovník Josifa Vissarionoviča Stalina a jeho dezignovaný nástupca. Člen najužšieho vedenia Komunistickej strany Sovietskeho zväzu v rokoch 1939 – 1957 (tajomník Ústredného výboru, člen politbyra - prezídia ÚV).

## Život
Bojoval v ruskej občianskej vojne. Po vstupe do komunistickej strany v roku 1920 pôsobil ako politruk jazdeckej eskadry a pluku. Po vojne vyštudoval na Moskovskej štátnej technickej univerzite N.E. Baumana elektrotechniku a bol jedným z mála vtedajších najvyšších predstaviteľov ZSSR, ktorí mali vyššie (univerzitné) vzdelanie.

Podieľal sa na predvojnových čistkách v komunistickej strane. Počas druhej svetovej vojny bol členom štátneho výboru obrany. V roku 1943 získal hodnosť generálporučíka. Bol zodpovedný za hospodársku obnovu oslobodených území.

Ako blízky Stalinov spolupracovník sa podieľal na viacerých povojnových politických procesoch, vrátane činnosti namierenej proti Ždanovovi, Leningradského prípadu a prípadu židovskej antifašistickej komisie.

Podieľal sa na odstránení Beriju z vedúcich funkcií v krajine po Stalinovej smrti. V tomto období bol krátku dobu *de facto* najvyšším predstaviteľom krajiny. Zaviedol vydávanie občianskych preukazov pre obyvateľov vidieka. Uskutočnil reformy daňového systému a výkupných cien, ktoré zlepšili situáciu, predtým výrazne obmedzovaného vidieckeho obyvateľstva. Inicioval prepustenie nespravodlivo zadržiavaných osôb, ktoré boli zadržiavané v dôsledku stalinských represií. Na vnútrostraníckej úrovni kritizoval členov strany za korupciu, hovoril i o zločinoch Stalinovej éry. Ako zrejme prvý zo sovietskych politikov na zasadaní výboru strany hovoril o mierovom spolužití s kapitalistickými krajinami. Politicky aktívnejším Chruščovom bol však postupne odsunutý z riadiacich funkcií.

V roku 1955 bol vystavený kritike za revizionizmus a pozbavený funkcie predsedu rady ministrov. Stal sa ministrom energetiky, zotrval i vo funkcii člena prezídia ústredného výboru Strany. V roku 1957 bol zbavený všetkých vysokých štátnych funkcií spolu s Bulganinom, Molotovom a Kaganovičom ako člen tzv. protistraníckej skupiny, ktorá sa pokúšala o odstránenie Chruščova z najvyšších funkcií. Následne bol poverený vedením Usť-Kamenogorskej hydroelektrárne v Ekibastuze v Kazachstane. V roku 1961 bol vylúčený aj z vedenia strany. Bol prvým vysokým predstaviteľom, ktorý zároveň so stratou svojich funkcií neprišiel o život. Na sklonku života pôsobil ako cirkevný lektor a bolo mu umožnené vrátiť sa do Moskvy, kde aj zomrel.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Narodenia v 1902
Kategória:Úmrtia v 1988
Kategória:Sovietski politici
Kategória:Predsedovia vlády ZSSR
Kategória:Sovietske osobnosti studenej vojny
Milan Mičenec

**Milan Mičenec** (* 6. január 1975) je bývalý futbalový reprezentant Slovenska vo všetkých mládežníckych kategóriach vrátane dvadsiatky.

## Externé odkazy
* http://www.astn.sk/
* Stredoslovenský futblaový zväz 

Kategória:Osobnosti zo Žiliny
Kategória:Slovenskí futbalisti
Kategória:Hráči MŠK Žilina
Kategória:Hráči MFK Ružomberok
Kategória:Hráči MFK Rimavská Sobota
Kategória:Hráči FK Bytča
Kategória:Hráči FK AS Trenčín
Kategória:Hráči FK Baník Prievidza
Olbersdorfer See

náhľad|Olbersdorfer See
**Olbersdorfer See** je jazero v Nemecku, v spolkovej krajine Sasko, v juhovýchodnej časti zemského okresu Löbau-Zittau, na území mesta Olbersdorf v bezprostrednom susedstve mesta Zittau, blízko hraníc s Českom, v podhorí Žitavských hôr. Je to zatopená hnedouhoľná baňa. Vodná plocha má rozlohu  a je najväčšie v okolí mesta Zittau. Jazero je  hlboké a má obsah vody 6 miliónov m³. Leží v nadmorskej výške .

## Vodný režim
Jazero je napájané potokom Grundbach, ktorý sa vlieva do Mandavy, ktorá sa vlieva do Lužickej Nisy.

Kategória:Jazerá v Nemecku
Kategória:Geografia Saska
Čeleň

**Čeleň** je vodorovný alebo skoro vodorovný sťažeň na prove lode. Slúži na uchytenie predných stehov, na ktoré sa vyťahujú predné stehové plachty.

Kategória:Takeláž
Zittau

left|70px
náhľad|Centrum mesta

**Zittau** (čes. *Žitava*, poľsky *Żytawa*, lužickosrbsky *Žitawa*) je mesto v Nemecku, v saskej časti Horná Lužica. 

## Poloha a charakter mesta
Zittau leží severozápadne od česko-nemecko-poľského trojmedzia. Taktiež leží blízko sútoku Mandavy a Lužickej Nisy. Mesto malo k 31. decembru 2005 29 835 obyvateľov. Je sídlom zemského okresu Löbau-Zittau. Na poľskom brehu Lužickej Nisy leží bývalá časť Zittau – *Großporitsch* (Porajów).

## Dejiny
Krátko po prvej písomnej zmienke v roku 1238 roku 1255 Přemysl Otakar II. navštívil mesto a dal mu mestské práva.

Na začiatku 20. storočia bolo mesto železničnou križovatkou. Ležalo na dráhe Drážďany-Liberec, trate viedli aj do Zgorzelca, Varnsdorfu, Frýdlantu v Čechách a Oybina/Jonsdorfu (k plánovanému predĺženiu trate až do Mimoňa nedošlo). 

Zittau zažila značný úbytok obyvateľstva, v roku 1950 tu žilo skoro 47 tisíc obyvateľov, potom však poklesol až na dnešných 25 tisíc. Na začiatku 21. storočia počet obyvateľov stagnuje.

Na mieste niekdajších hradieb je dnes Zelený okruh (*Grüner Ring*), umelecké urbanistické dielo, vybudované na prelome 19. a 20. storočia. Tvoria ho parky, občianska výstavba, vily a pamätníky. Zittauská úzkorozchodná dráha v smere do Frýdlantu bola síce v celej dĺžke zrušená, do Lužických hôr však aj naďalej turistov dopravujú vlaky ťahané parnými lokomotívami.

## Pamiatky
náhľad|Námestie ''Rathausplatz''
* Kostol sv. Kríža
* Schinkelov pomník
* Námestie s radnicou (1845)
* Bašta s kvetinovými hodinami
* Bývalý františkánsky kláštor
* Vzácne pieskovcové studne

## Školstvo
V meste sú dve vysoké školy, Hochschule Zittau/Görlitz a Internationales Hochschulinstitut a jedena medzinárodná akademická sieť, Neisse University. Na oboch vysokých školách študuje cez 4 000 študentov.

### Kultúra a voľný čas
* *Divadlo Gerharta Hauptmanna*, ktoré je nositeľom viac než dvestoročnej zittauskej divadelnej histórie
* Zittauská kultúrna cesta z roku 1914
* Zoologická záhrada a zábavný park vo Weinaupark
* Západný park s jazerom Olbersdorfer See

## Osobnosti mesta
* Peter Žitavský (* medzi 1260 – 1275 – † 1339), český vzdelanec, diplomat, spisovateľ, básnik, opát a politik nemeckého pôvodu
* Christoph Demantius (1567 – 1643),  hudobný skladateľ, hudobný teoretik, spisovateľ a básnik
* Heinrich Marschner (1795 – 1861), rano romantický hudobný skladateľ
* Rudolf Hermann Lotze (1817 – 1881), filozof, lekár a spoluzakladateľ vedeckej psychológie
* René Sommerfeldt (* 1974), bežec na lyžiach

## Partnerské mestá
*  Bogatynia, Poľsko
*  Eichgraben, Rakúsko
*  Liberec, Česko
*  Pistoia, Taliansko
*  Portsmouth, Ohio, USA
*  Villingen-Schwenningen, Nemecko

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka


Kategória:Mestá v Sasku
Sinfonietta (Janáček)

**Sinfonietta** je dielo českého skladateľa Leoša Janáčka.

Skladba z roku 1926 patrí do poslednej etapy Janáčkovej tvorby. Myšlienkou na jej kompozíciu sa zaoberal od roku 1925, kedy v parku sledoval vystúpenie vojenského dychového súboru. Bojovo naladené pochodové skladby mu vnukli nápad zložiť cyklické dielo, ktoré by otvárali a uzatvárali mohutné fanfáry. Do tohto zámeru prišla vhod požiadavka na skladbu od organizátorov Sokolského festivalu, po ktorej začal pracovať na prvých skiciach Sinfonietty. Pôvodný titul skladby "Vojenská" nakoniec vypustil, no dodatočne dal jednotlivým vetám opisné názvy poukazujúce na miesta v Brne, Janáčkovom bydlisku a útočisku. Premiéra diela sa však uskutočnila v Prahe, 26. júna 1926 pod taktovkou Václava Talicha. 

Netradičným názvom Sinfonietta Janáček vyjadril rozdiely v porovnaní s tradičnou symfóniou. Janáčková skladba je menšia rozsahom i závažnosťou, hoci výborná práca s tematickým materiálom, ktorý v zásade celý vychádza z motívu úvodnej vety a nápaditosť radia skladbu k významným symfonickým dielam. V inštrumentácii zaujme hlavne nezvyčajne bohato obsadená sekcia plechových dychových nástrojov.

Skladbu otvárajú známe fanfáry zverené výlučne plechovým dychovým nástrojom a tympanom. V druhej časti po žblnakní klarinetu v dvaatridsiatinových notách, ktoré sa ozvu niekoľkokrát počas časti, zaznieva tanečný motív v základnej forme zverený hobojom. Ten voľne prechádza do lyrického dielu, v ktorej trúbky pripomínajú úvodné fanfáry, avšak tentokrát v mäkšej, až pastorálnej podobe. V závere sa znovu vracia hobojová tanečná téma. Tretia časť tvorí akési jadro cyklickej formy. Je v pomalšom tempe, s jemnými úsekmi tremola sláčikov prekladanými tajomne znejúcimi motívmi dychových nástrojov. Vyvrcholenie prichádza v krátkej téme trombónov, po ktorej časť pomaly smeruje k tichému zakončeniu. Štvrtá časť sa nesie v radostnom duchu s témou pripomnajúcou rýchly pochod. V úvode záverečnej časti počujeme zamyslenú hru fláut s ozvenami sláčikov. Naratívne sólo Es-klarinetu prepája tento diel s nasledujúcim, ktorý už postupne smeruje k veľkolepému finále. O slovo sa hlásia plechové nástroje s návratom fanfár z úvodu skladby. Mohutný nápor početných plechových nástrojov postupne graduje. Sláčikové nástroje s ich kontramelódiou musia hrať s maximálnym nasadením, aby sa aspoň priblížili dychovým nástrojom a zohrali tak svoju rolu v tomto eruptívnom vyvrcholení diela. 

Sinfonietta je svetovo najznámejším orchestrálnym dielom Leoša Janáčka. So svojou invenciou a výborným spracovaním sa radí k jedným z mála hodnotných symfonických diel z 20. rokov 20. storočia, ktoré sa považujú za obdobie krízy symfónie.

Kategória:Hudobné kompozície Leoša Janáčka
Kategória:Orchestrálne skladby
Williams percentage range

**Williams Percentage Range** (skr. **W%R**, alebo tiež **%R**) je indikátor technickej analýzy.

Indikátor bol vytvorený legendárnym technickým obchodníkom – Larrym Williamsom, ktorý dokázal zhodnotiť svoj počiatočný kapitál v niekoľko tisíc percent ročne, a to hlavne na základe tohto indikátora.

W%R patrí medzi tzv. Momentum indikátory. Je veľmi podobný indikátorom RSI a SSTO, a preto by nemal byť v rámci technickej analýzy kombinovaný len s nimi. Indikátor slúži hlavne na odhalenie prekúpených a prepredaných oblastí podkladového aktíva. Používa sa na presnejšie určenie vstupných a výstupných oblastí. 

Vzorec na výpočet W%R je nasledovný:

:*(Najvyššie HIGH v N periódach – dnešné CLOSE / najvyššie HIGH v N periódach – najnižšie LOW v N periódach) * (-100)*

Klasické nastavenie indikátora je 14 alebo 28 periód (zvyčajne ide o dni). Hodnoty indikátora sa pohybujú medzi hodnotami 0 a - 100. 
Hodnota od - 80 do -100 znamená, že podkladové aktívum je prepredané (jeho hodnota bude pravdepodobne rásť) a hodnota od - 20 až 0 znamená, že podkladové aktívum je prekúpené (jeho hodnota bude pravdepodobne klesať). 

Keďže takéto nastavenie indikátora je prinajmenšom netradičné – väčšina technických indikátorov je nastavená opačne (nad 80 je hranica prekúpenosti, cena podkladového aktíva bude preto pravdepodobne klesať a opačne), môžeme sa stretnúť i s tým, že sa hodnoty W%R prispôsobujú tradičnejšiemu vnímaniu hodnôt technických indikátorov, je preto vhodné overiť si, s akým nastavením W%R sa stretávame.

Zaujímavou vlastnosťou W%R je to, že indikátor dokáže často predikovať zvrat cenového trendu podkladového aktíva v predstihu – niekoľko dní vopred. Na druhej strane sa môže často stať, že indikátor poukazuje na prekúpenosť/prepredanosť daného aktíva, avšak cena sa nezmení, ba práve naopak, jej vzrast/pokles môže trvať ešte veľmi dlhú dobu. Preto niektorí technickí analytici používajú tento indikátor s nastavením  nad/pod hranicu - 50 bodov (teda nie - 80 a - 20 ako je zvyčajné nastavenie).

Pre získanie jasnejších signálov na nákup/predaj sa často zvykne W%R vyhladzovať prostredníctvom kĺzavého priemeru.

## Externé odkazy
* W%R - Williams Percentage Range na eTrading.sk

Kategória:Technická analýza
Mrkva obyčajná

**Mrkva obyčajná** (lat. *Daucus carota*) je rastlina z čeľade mrkvovité/zelerovité (*Apiaceae*/*Daucaceae*). 

## Systematika
Druh mrkva obyčajná (*Daucus carota*) sa delí na:
* viaceré divé poddruhy - ich počet je sporný, v starších textoch sa niekedy uvádza len 1 divý poddruh, ktorý sa volá **mrkva obyčajná pravá** (lat. *Daucus carota* subsp. *silvestris* [alebo subsp. *carota*]);
* a jeden pestovaný poddruh, ktorý sa volá  **mrkva obyčajná siata** alebo **mrkva siata** alebo **[[karotka]]** (lat. *Daucus carota* subsp. *sativus*)
U niektorých autorov je namiesto vyššie spomínaného poddruhu mrkva obyčajná pravá samostatný druh **mrkva obyčajná** (*Daucus carota*) **v užšom zmysle** a namiesto vyššie spomínaného poddruhu mrkva obyčajná siata samostatný druh **mrkva siata** (*Daucus sativa*).

## Charakteristika mrkvy siatej
### Pestovateľské delenie
Z pestovateľského (nie taxonomického) hľadiska sa mrkva siata delí na dve skupiny:
*mrkva - skupina neskorých skladovateľných kultivarov mrkvy obyčajnej siatej s polodlhými až dlhými koreňmi
*karotka - skupina kultivarov mrkvy siatej s tupo zakončeným valcovitým, mierne kónickým alebo guľovitým (najmä červeným) koreňom (takéto mrkvy patria medzi skoršie kultivary a obsahujú viac karotenoidov), resp. podľa trochu inej definície (akákoľvek) raná odroda mrkvy siatej

### Výskyt
Pestuje sa po celom svete, pôvodne najmä v Európe a Severnej Amerike.

### Význam
Mrkva siata sa pestuje ako poľnohospodárska kultúrna plodina – koreňová zelenina. 

### Opis
Je to dvojročná kultúrna rastlina, väčšinou má oranžový koreň, viackrát perovito zložený, silne strihanými listami a príjemnou vôňou. V druhom roku rastlina vyháňa hranatú, rozkonárenú stonku, ktorá je striedavo obrastená strihanými listami a ukončená zloženým okolíkom bielych kvetov.

Koreň má kužeľovitý tvar, ktorý býva pokrútený. Má hladký, zemitý povrch. Najrozšírenejšia farba je oranžová. Po celom svete môžeme naraziť aj na žltú, čiernu, bielu, krvavočervenú či dokonca ružovú. Ak mrkvu napadne choroba, niektoré jej časti sú posiate čiernymi fľakmi.

### Vitamíny a látky
Mrkva obyčajná je bohatá na karotén a betakarotén. Ďalej obsahuje vitamíny B, C, E, H, kyselinu listovú, pantoténovú, kremičitú, pektínové látky a silice a z dôležitých stopových prvkov najmä, draslík, sodík, vápnik, horčík, fosfor, síru, mangán, železo, meďa zinok. 

Na rozdiel od iných druhov zeleniny je uprednostňovaná varená forma, ktorá zabezpečuje účinnejšie vstrebávanie karoténov do celého ľudského tela, ako surová forma.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Zelerovité
Kategória:Koreňová zelenina
Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Liečivé rastliny
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
Tanganika

**Tanganika** môže byť:
* územie v Afrike, v rokoch 1961 – 1964 nezávislý štát, pozri Tanganika (územie)
* najväčšie jazero v Afrike, pozri Tanganika (jazero)
Asagumo (torpédoborec)

**Asagumo** (jap.:朝雲) bol ôsma jednotka torpédoborcov triedy Asašio japonského imperiálneho loďstva.  Mala deväť sesterských lodí: Asašio, Óšio, Mičišio, Arašio, Nacugumo, Jamagumo, Minegumo, Arare a Kasumi. 

## Bojové nasadenie
Po zaradení dostavu Japonského cisárskeho loďstva bola priradená k 9. tej divízii torpédoborcov. Počas roku 1942 sa *Asagumo* podieľala na bitke v zálive Badung a bitke o Midway, nato sa zúčastnil operácie na obsadenie Šalamúnových ostrovov. Počas augusta sa zúčastňoval operácií pri Guadalcanale a v novembri, sa stal vlajkovou loďou štvrtej torpédovej squadróny. Táto sa zúčastnila tretej bitky pri Šalamúnových ostrovoch počas februára nasledujúceho roku a v marci na akcii v Bismarckovom mori. V tom istom roku (1943) v júli sa zúčastnil evakuácie Kisky. *Asagumo* prežil svoje posledné hodiny začlenená pod flotilu Viceadmirála Nishimuru. Počas Bitky pri zálive Layete v zálive Surigao, bola jednotka torpédovaná americkým torpédoborcom a potopila sa. Stalo sa tak 25. októbra 1943.

Zo stavu Japonského cisárskeho loďstva bola odpísaná 10. januára 1945.

## Zdroje

## Externé odkazy
Asashio class - anglicky

Kategória:Trieda Asašio
Kategória:Japonské torpédoborce
Lubok

**Lubok** je tlač, v ktorej sa spája výtvarná a textová časť. Slovo je pravdepodobne odvodené od kôry stromu, ktorý slúžil pri výuke gramotnosti.

Prvé lubky pripomínali ikony. Spočiatku to boli tlačené listy s religióznym obsahom, ktoré cirkev zakazovala (prvé správy o lubku sú z roku 1860 – zákaz patriarchu Joachima). Dominoval v nich obrázok. Námety čerpali z nemeckých rytín, ale aj z ikony a domácej tvorby. Najznámejšie dobrodružné rytierske romány vo forme prekladu najmä zo 16. storočia boli *Poviedka o kraľovičovi Borovi*, *Poviedka o Jeruslanovi Lazarevičovi* a *Vaňko Kaja*, bol V 19. storočí to boli malé knižky ľudového čítania (osvetové diela svetových autorov, napr. Lev Nikolajevič Tolstoj).

V starovereckej cirkvi si vytvárali rukopisné lubky, ktoré preberali poetiku lubkov tlačených.

## Charakteristické znaky lubku
* Špecifikum autora a adresáta
* Nešíri sa rukopisne, ide o tlačové obrázky a texty;
* Osobitý spôsob tlače (na drevo), neskôr na medené dosky
* Farebná tlač

Kategória:Maliarstvo
Kategória:Výtvarné umenie
Kategória:Grafika
Sergij Radonežský

**Sergij Radonežský** (* 3. máj 1314, Rostov, Rusko – † 25. september 1392, Sergijev Posad), krstným menom Bartolomej, bol ruský svätec. Patrí do kategórie svätcov označovaných ako prepodobní.

Neďaleko Moskvy založil Trojicko-sergijevskú lavru (po rusky: *Троице-Сергиева лавра*), ktorá sa stala centrom duchovného života, najvýznamnejším ruským monastierom a istý čas bola sídlom patriarchu ruskej pravoslávnej cirkvi. Jeho nasledovníci zakladali monastiere pri Bielom jazere (Ferapontov monastier). Založili aj Solovecký monastier, ktorý bol za čias komunizmu v 20. storočí sídlom gulagu. Po rozkole v ruskej cirkvi sa na čas stal útočiskom starovercov.

## Iné projekty

## Externé odkazy
*Oficiálna stránka Trojicko-sergijevskej lavry
*Repose of the Venerable Sergius, Abbot and Wonderworker of Radonezh 
*Uncovering of the relics of the Venerable Sergius of Radonezh

Kategória:Ruskí pravoslávni svätci
Štátny znak Litvy

right|thumb|Štátny znak Litovskej republiky
**Štátny znak Litovskej republiky** je odvodený od znaku Litovského veľkokniežatstva a patrí medzi najstaršie erby v Európe. Podľa článku 15 ústavy Litovskej republiky prijatej v referende 25. októbra 1992 „*Štátnym znakom je biely [[Vytis]] v červenom poli*.“

Údajne symbolizuje prestúpenie kniežaťa Jogaila na katolícku vieru po sobáši s poľskou kráľovnou Hedvigou. Červený štít štátneho znaku pochádza zo 14. storočia.

## Galéria


Image:Žygimont Aŭgust, Pahonia. Жыгімонт Аўгуст, Пагоня crop.png|Štátny znak Poľsko-litovského štátu.
Image:Herb Pogon Litewska.jpg|Erb litovských šľachticov.
Image:Flag of the Grand Duchy of Lithuania (1410–1403).svg|Litovská štandarda počas Grunwaldskej bitky.
Image:Lithuanian coat of arms Vytis. 16th century.jpg|Štátny znak Litvy z roku 1555 s vyobrazením kniežaťa Vytautasa.
Image:Older version of Lithuania COA.png|Štátny znak Litvy v rokoch jej nezávislosti.
Image:Coat of arms on the Foreign Passport of the Republic of Lithuania 1940.svg|Erb z obalu pasu občana Litvy 1940
Image:Emblem of Lithuanian SSR (early version).svg|Erb Litovskej SSR (1940- 1990)
Image:Coat of arms of Lithuania (1990–1991).svg|Štátny znak Litvy 1990 – 1991
Image:Coat of Arms of Lithuania.svg|Štátny znak Litovského veľkokniežatstva za vlády kniežaťa Vytanisa (1295 – 1316).


## Pozri aj
* Štátny znak Bieloruska

## Iné projekty

## Zdroj
* Lietuvos Respublikos Konstitucija / Constitution of the Republic of Lithuania 
* Z anglického originálu *Ultimate Pocket Flags of the World*, *Dorling Kindersley Limited* *Londýn*, *1997* preložil *Martin Albrecht*, *2000*, *Ikar*, *Bratislava*, *ISBN 80-7118-767-4*

Litva
Kategória:Litva
Klaipėda

**Klaipėda** () je najvýznamnejšie prístavné mesto Litvy na západe krajiny pri Kuršskom zálive. Jeho prístav v zime nezamŕza. Klaipėda je s počtom 187 316 obyvateľov (2007) tretím najväčším mestom v Litve.

V meste sa nachádza Múzeum kováčskych výrobkov so zbierkou železných krížov, ktoré pochádzajú zo starého mestského cintorína, Vlastivedné múzeum a Múzeum histórie Malej Litvy.

Okolo mesta sa nachádza unikátna prírodná pamiatka – Kuršská kosa. Je to asi 100-kilometrový piesočnatý pás pokrytý borovicovými a listnatými lesmi. Oddeľuje Baltské more od Kuršského zálivu.

## Dejiny
Mesto patrí k územiam, ktoré boli historicky súčasťou Východného Pruska. Klaipėda je jedným z najstarších miest v Litve. Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 1252, kde sa v kronike spomína ako hrad Memelburg.

Podľa Versaillskej zmluvy z roku 1920 bolo územie oddelené od Nemecka a dostalo sa pod francúzsku správu.

Po povstaní tunajších Litovcov v roku 1923 bolo pripojené k Litve ako autonómna jednotka s vlastným snemom a širokou mierou samosprávy v ekonomických i kultúrnych veciach. Tunajší Nemci predstavovali tradične opozíciu voči ústrednej vláde. V roku 1939 Litva pod nátlakom súhlasila s odstúpením mesta Nemecku. Nacistické vojská vtrhli do oblasti ešte prv, ako Litva zmluvu o odstúpení oficiálne ratifikovala, no ani Anglicko, ani Francúzsko ako garanti existujúceho stavu proti tomu nevystúpili.

## Pamätihodnosti mesta
Počas druhej svetovej vojny bolo mesto celkom zničené, ale aj napriek tomu sa tu zachovali ruiny hradu na Kuršskej kose, veľa divadiel a galérií, ktorých stavby pochádzajú zo 17. – 18. storočia.

## Zaujímavosti
Spracúva sa tu jantár (skamenená živica ihličnatých stromov), pochádzajúci z treťohôr.

## Partnerské mestá
*  Cleveland, Ohio, USA, 1992
*  Čerepovec, Rusko, 1992
*  Debrecín, Maďarsko, 1970/1989
*  Gdynia, Poľsko, 1993
*  Kaliningrad, Rusko, 1993
*  Karlskrona, Švédsko, 1989
*  KujiKuji, Japonsko, 1989
*  Køge, Dánsko, 1995
*  Kotka, Fínsko, 1994
*  Liepāja, Lotyšsko, 1997
*  Lipsko, Nemecko, 2002
*  Lübeck, Nemecko, 1990
*  Mannheim, Nemecko, 1915/ 2002
*  Mogiľov, Bielorusko, 1997
*  North Tyneside, Spojené kráľovstvo, 1995
*  Odesa, Ukrajina, 2004
*  Qingdao, Čína, 2004
*  Rügen, Nemecko, 1993
*  Štetín, Poľsko, 2002

## Iné projekty


Kategória:Mestá v Litve
Kategória:Hanza
Kategória:Prístavné mestá Baltského mora
Palanga

**Palanga** je mesto v severozápadnej časti Litvy, 25 km severne od mesta Klaipėda a 300 km od hlavného mesta Vilnius, na pobreží Baltského mora.

## Charakteristika mesta
Toto kúpeľné mesto s piesočnatými plážami je perlou litovského morského pobrežia. Palanga je charakteristická svojimi príjemnými hotelmi, súkromnými chatkami a veľkým priestorom na realizáciu hier s deťmi. Toto kúpeľné mesto nie je obľúbené len medzi Litovčanmi. Dovolenkovať sem chodia aj turisti z Nemecka, Poľska, severnej Európy a Ruska. Toto turistické centrum láka turistov nielen slnko a more, ale aj oddych a zábava.

## Podnebie
Podnebie je v oblasti celkom prijateľné. Teplota vody a vzduchu v júli dosahuje 17 a 18&nbsp;°C. 

## Pláže
Veľkosť piesočnatých pláží vrátane borovicového lesa je vyše 10 km. Sú široké a priestranné a turistom ponúkajú rôzne možnosti na využitie času. Môžu tu hrať volejbal, používať vodné bicykle a vodné lyže a robiť iné športové aktivity.

## Liečebné možnosti
Palanga ponúka turistom oddych vo svojich známych termálnych a minerálnych kúpeľoch. Liečia sa tu choroby pohybového aparátu, poruchy nervovej sústavy, gynekologické problémy a arteroskleróza.

## Pamätihodnosti mesta
* Botanická záhrada
* Orvidasova usadlosť (tzv. Múzeum absurdity)
* Pravoslávny chrám Iverskej ikony Matky Božej

## Partnerské mestá
*  Frederiksberg, Dánsko
*  Jūrmala, Lotyšsko
*  Liepāja, Lotyšsko
*  Lodž, Poľsko
*  Pärnu, Estónsko
*  Simrishamn, Švédsko
*  Ustka, Poľsko

## Iné projekty
 

Kategória:Mestá v Litve
Vlajka mesta Ružomberok

200px|thumb|Ružomberská zástava (vpravo) na budove radnice v Ružomberku**Mestská vlajka** pozostáva z troch rovnakých vodorovných pruhov: červeného, žltého a bieleho. Farebná kombinácia je prevzatá z mestského erbu. Koniec vlajky je zastrihnutý v podobe klinu, ktorý sa zarezáva dovnútra vlajky.

Mestskú zástavu, na rozdiel od mestskej vlajky, tvoria tri zvislé pruhy v poradí červená,žltá a biela. Mestská zástava má podobne ako vlajka klinovité zakončenie.

Kategória:Ružomberok
Ružomberok
Trakai

**Trakai** môže byť:
* Trakai (mesto), mesto v Litve
* Trakai (národný park), národný park v Litve
Trakai (mesto)

**Trakai** (po poľsky: *Troki*) je starobylé okresné mesto na juhovýchode Litvy, ležiace asi 28&nbsp;km západne od Vilniusu. Má rozlohu 11,52&nbsp;km² a 5&nbsp;400&nbsp;obyvateľov, predovšetkým Litovcov a Poliakov. V stredoveku bolo mesto sídlom litovských vládcov, nachádza sa tu jedna z najvýznamnejších pamiatok v Litve, vodný hrad Trakai.

## História
Hrad Trakai, dnešný Senieji Trakai (Staré Trakai), založil veľkoknieža Gediminas v roku 1321. Roku 1337 sa spomína nové Trakai, v dnešnej polohe na polostrove medzi jazerami, 3&nbsp;km severozápadne od prvého sídla. V novom Trakai boli postavené dva hrady, ktoré na prelome 14. a 15. storočia používal ako svoju obľúbenú rezidenciu veľkoknieža Vytautas, ktorý roku 1397 pozval z Krymu na Trakai ako strážcov svojho sídla Karaimov, turkickojazyčné etnikum, ktoré vyznávalo judaizmus. Karaimovia sa odvtedy stali súčasťou dejín mesta a Trakai v ranom novoveku ich hlavným kultúrnym strediskom. 

V roku 1409 obdržalo Trakai mestské práva podľa magdeburského vzoru. V 15. storočí bolo mesto rušným strediskom obchodu, kde žili vedľa seba Litovci, Karaimovia, Poliaci, Tatári, Židia aj Rusi. Pozvoľný politický úpadok Trakai a Vilniusu prišiel po úplnom spojení Litvy s Poľskom Lublinskou úniou roku 1569. Aj hrad, ktorý naposledy používal ako letné sídlo kráľ a veľkoknieža Žigmund I. († 1548), začal chátrať. Ťažkú ranu mestu a zvlášť karaimskej komunite zasadilo Chmelnického povstanie a neskôr rusko-poľské vojny v 50. a 60. rokoch 17. storočia. V súčasnosti zostalo v meste iba niekoľko desiatok Karaimov.

Po treťom delení Poľska roku 1795 pripadlo Trakai Rusku, medzi prvou a druhou svetovou vojnou bolo súčasťou Poľska a potom sa začlenilo do ZSSR v rámci Litovskej SSR, dnes nezávislej Litvy. Roku 1991 bol na ochranu historického centra litovskej štátnosti vyhlásený *[[Trakai (národný park)|Trakaiský historický národný park]]* s rozlohou 82 km².

## Pamätihodnosti
Trakai leží uprostred krajiny s jazerami, je významným strediskom turistického ruchu. Hlavnou atrakciou je tzv. ostrovný hrad s historickým múzeom, ktorý je zrekonštruovaný do podoby z 15. storočia. V meste stoja zvyšky polostrovného hradu, nachádzajú sa tu katolícky a pravoslávny chrám, množstvo typických karaimských domov s tromi oknami (podľa ľudovej tradície „*jedným pre Boha, jedným pre majiteľa, a jedným pre veľkoknieža Vytautasa*“), Karaimské etnografické múzeum a karaimská synagóga, nazývaná *kenesa*. Každý rok v auguste sa v meste koná festival klasickej hudby.

## Partnerské mestá
*  Alanya, Turecko
*  Bernburg, Nemecko
*  Giżycko, Poľsko
*  Koszalin, Poľsko
*  Malbork, Poľsko
*  Nowy Sącz, Poľsko
*  Rheine, Nemecko
*  Szydłowiec, Poľsko

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* - Trakai, historický národný park

Kategória:Mestá v Litve
Kernavė

**Kernavė** je stará litovská metropola na brehu rieky Neris, severozápadne od Vilniusu - tzv. *„litovská Trója“*. Tunajšie archeologické nálezisko je zapísané na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

## Iné projekty

Kategória:Mestá v Litve
Kategória:Lokality Svetového dedičstva v Litve