open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Štúr (film)

***Štúr*** je slovenský životopisno-historický film z roku 2026, ktorý režírovala Mariana Čengel Solčanská podľa vlastného scenára. Snímka sa zameriava na životopis Ľudovíta Štúra, ktorého stvárnil Lukáš Pelč. Dielo vzniklo za podpory The Factory, STVR a za účasti Audiovizuálneho Fondu.

## Herecké obsadenie
* Lukáš PelčĽudovít Štúr
* Ivana KološováAdela Ostrolúcka
* Richard AutnerJozef Miloslav Hurban
* Martin PallayMichal Miloslav Hodža
* Daniel Žulčák
* František Kovár
* Marko IgondaMikuláš Ostrolúcky
* Jana Kvantíková
* Csongor KassaiGustáv Ostrolúcky

## Fakty a zaujímavosti
* Flmový štáb natáčal aj na severe Slovenska, kde sa odohrávala povstalecká scéna s okolo 500 účinkujúcimi.
* Začiatok nakrúcania začal na jeseň 2024 v Bratislave.

## Referencie

## Pozri aj
* Ľudovít Štúr

## Externé odkazy
* 

* 
* ''Štúr'' na Facebook

Kategória:Filmy podľa názvu
Kategória:Filmy z 2026
Kategória:Slovenské filmy
Krajné medze

**Krajné medze** môže byť:

* americko-kanadský sci-fi televízny seriál z roku 1995 (orig. *The Outer Limits*), pozri Krajné medze (seriál z roku 1995)
* pôvodný americký sci-fi televízny seriál z roku 1963, pozri The Outer Limits
Alžbeta Ferencová

**Alžbeta Ferencová** môže byť:
* slovenská lekárka a protifašistická odbojárka (19151944), pozri Alžbeta Ferencová (lekárka)
* slovenská herečka a speváčka (* 1991), pozri Alžbeta Ferencová (herečka)
Dream Team (film)

***Dream Team*** je česko-slovenská komédia z roku 2026, ktorú režíroval Jonáš Karásek podľa scenára Petra Kolečka. Snímku produkovali Petra Polnišová, Juraj Brocko a Jakub Prachař, ktorý stal aj za námetom. Hlavné úlohy hrajú Martin Hofmann, Sara Sandeva, Petra Polnišová, Miroslav Krobot, Bekim Aziri a Robin Ferro.

## Herecké obsadenie
* Martin Hofmanntréner Marek Popel
* Jakub Prachařdivadelný režisér Daniel
* Petra PolnišováJana Popelová, Markova manželka
* Miroslav KrobotRadek Jouza, Markov kamarát a šéf paraolympiády
* Robin FerroVilém, herec a člen tímu
* Sara Sandevarozhodkyňa Hanka, Jakubova priateľka
* Bekim Aziri
* Radek LajfrJakub Popel, Markov syn
* Oldřich NavrátilZdeněk Popel, Markov otec
* Martin PolišenskýŠimon Popel, Markov syn
* Ondřej Plachetka
* Jakub Louda
* Jan Rogos
* Zuzana Šebová
* Filip Teller

## Fakty a zaujímavosti
* Snímka je inšpirovaná skutočnými udalosťami, ktoré sa stali na Paraolympiáde v Sydney v roku 2000.
* Nakrúcanie snímky prebiehalo aj v lokalite mesta Rio.

## Referencie

 

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Filmy podľa názvu
Kategória:Filmy z 2026
Kategória:České filmy
Kategória:Slovenské filmy
Katedrála Panny Márie

**Katedrála Panny Márie** môže byť:

* Katedrála Panny Márie (Braga)
* Katedrála Panny Márie (Burgos)
* Katedrála Panny Márie v Hildesheime, pozri Hildesheimský dóm
* Katedrála Panny Márie v Salisbury, pozri Salisburská katedrála

## Pozri aj
* Katedrála Nanebovzatia Panny Márie
* Kostol Panny Márie
Elena Pijáková

**Elena Pijáková**, rod. **Straková** (* 9. marec 1927, Stará Bystrica† 19. august 1989, Bratislava) bola školská pedagogická pracovníčka a učiteľka. Pôsobila ako riaditeľka Pedagogického ústavu v Bratislave (19741988).

## Život
Narodila sa v rodine Apolónie Strakovej, rod. Zacharovej (19011985) a garbiara Jozefa Straku (18831981). Mala brata lekára internistu MUDr. Michala Straku (19232014).

Navštevovala ľudovú a meštiansku školu v Čadci a potom do roku 1958 študovala na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. V rokoch 19441949 pôsobila ako pomocná učiteľka na ľudových školách na Kysuciach, a to v Klubine, Novej Bystrici a v rodnej Starej Bystrici. V roku 1950 pracovala ako administratívna pracovníčka Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.

V rokoch 19551958 pôsobila ako tajomníčka pre diaľkové štúdium Vysokej školy pedagogickej a v rokoch 19581962 bola zástupkyňou a riaditeľkou osemročnej školy. Od roku 1962 bola riaditeľkou základnej deväťročnej školy. V rokoch 19741988 zastávala funkciu riaditeľky Pedagogického ústavu v Bratislave.

Bola autorkou menších literárnych útvarov pre deti a odborných článkov. Prispievala do periodík *Bratislavský učiteľ*, *Jednotná škola*, *Nedeľná pravda*, *Nová myseľ*, *Ohník*, *[[Pravda (slovenský denník)|Pravda]]*, *Priateľ*, *Rodina a škola*, *Učiteľské noviny*, *Vychovávateľ* a do zborníkov z odborných a metodických podujatí. Od roku 1963 bola členkou redakčnej rady časopisu *Rodina a škola*. Vo svojej práci sa venovala výchovným otázkam pedagogickej praxe v mládežníckych organizáciách, otázkami výchovy detí a vzdelávania učiteľstva.

## Osobný život
Zosobášila sa s matematikom a vysokoškolským pedagógom Vladimírom Pijákom (19231998). Mali synov lekára internistu MUDr. Michala Rastislava Pijáka (* 1948) a elektrotechnického odborníka Ing. Ľubomíra Pijáka (* 1954).

## Vyznamenania
V roku 1968 bola ocenená titulom „vzorná učiteľka“, v roku 1977 jej bolo udelené vyznamenanie Za vynikajúcu prácu a v roku 1985 získala Rad práce.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Osobnosti zo Starej Bystrice
Kategória:Slovenskí pedagógovia
Curt O. Schaller

**Curt Oswald Schaller** (* 22. jún 1964, Mníchov, Nemecko) je nemecký kameraman, operátor Steadicamu a fotograf. Je tiež vývojárom a dizajnérom systémov stabilizácie kamery ARRI. V roku 2025 získal Oscara za koncept, dizajn a vývoj systému TRINITY 2.

## Kariéra
V roku 1984 sa Schaller začal učiť ako asistent kamery a potom ako kameraman v Bavaria Film and Television Studios.

Po ukončení štúdia pracoval najprv ako štúdiový kameraman, až kým sa začiatkom 90. rokov nešpecializuje na medzinárodné dokumentárne filmy. Od polovice 90. rokov pracoval Curt O. Schaller ako kameraman na seriálových produkciách a ako operátor Steadicamu na televíznych seriáloch, filmoch, reláciách a dokumentárnych filmoch.

Koncom 90. rokov 20. storočia Schaller využil svoje skúsenosti kameramana a operátora Steadicamu na vývoj vlastných systémov stabilizácie kamery, ktoré v roku 2001 viedli k vzniku série Artemis od spoločnosti Sachtler/Vitec Videocom. Pri svojom uvedení na trh na výstave NAB Show v Las Vegas v roku 2001 bola séria Artemis, ktorú vyvinul, prvým modulárnym systémom stabilizácie kamery na svete. Systémy Artemis HD boli navyše v tom čase prvými systémami stabilizácie kamery s rozlíšením Full HD na svete.

V roku 2015 vyvinul Curt O. Schaller spolu s inžinierom Dr. Romanom Foltynom systém (artemis) Trinity. Bol to prvý systém stabilizácie kamery na svete, ktorý kombinoval mechanický stabilizačný systém s elektronickým.

V apríli 2016 presunul celé svoje produktové portfólio Artemis zo spoločnosti Sachtler/Vitec Videocom do spoločnosti ARRI, kde pracoval ako produktový manažér pre systémy stabilizácie kamier s cieľom riadiť ďalší vývoj systémov (Artemis) Trinity.

V roku 2025 získal Curt O. Schaller cenu Academy Scientific and Engineering Award za koncept, návrh a vývoj systému TRINITY 2.

Okrem toho od roku 1998 pôsobí aj po celom svete ako lektor v oblasti školenia operátorov Steadicamu.

## Systémy stabilizácie kamery
* ARRI ARTEMIS 2
* ARRI TRINITY 2

## Ocenenia
* 2016: Cine Gear Expo Technical Award za vývoj systému stabilizácie kamery ARRI (artemis) Trinity
* 2016: cinecAward za vývoj systému stabilizácie kamery ARRI (artemis) Trinity
* 2017: BIRTV Award za vývoj systému stabilizácie kamery ARRI (artemis) Trinity
* 2025: Academy Scientific and Engineering Award za koncept, návrh a vývoj systému Trinity 2

## Referencie

## Externé odkazy
* Curt O. Schaller na IMDb
* Curt O. Schaller, držiteľ Oscara: ARRI TRINITY 2

Kategória:Osobnosti z Mníchova
Kategória:Kameramani
Kategória:Nemeckí fotografi
Kategória:Nemeckí vynálezcovia
Kategória:Nemeckí dizajnéri
Morihiro Hosokawa

**Morihiro Hosokawa** (, * 14. január 1938, Tokio, Japonské cisárstvo) je bývalý japonský politik. V rokoch 1993 až 1994 bol predsedom vlády Japonska. Viedol osemčlennú koaličnú vládu, ktorá bola prvou japonskou vládou od roku 1955, na čele ktorej nestál premiér z Liberálno-demokratickej strany (LDP).

Hosokawa sa narodil do významnej rodiny Hosokawa, ktorá vládla v súčasnej prefektúre Kumamoto od 17. do 19. storočia, a je tiež vnukom princa Fumimara Konoeho po matke. Ako pravnuk princa Kuni Asahika je tretím bratrancom súčasného cisára Naruhita. Je tiež potomkom kresťanskej hrdinky Gracie Hosokawa.

Vyštudoval Sophia University, potom päť rokov pracoval v prestížnych novinách Asahi Šimbun a v roku 1971 bol zvolený do Národného zhromaždenia. Odtiaľ odišiel po dvoch volebných obdobiach, aby v rokoch 1983 až 1991 zastával funkciu guvernéra svojej rodnej prefektúry Kumamoto.

V roku 1992 Hosokawa opustil LDP a založil reformnú Nová strana Japonska. LDP stratila po prvýkrát za tridsaťosem rokov väčšinu v parlamente, keď získala len 223 z 511 kresiel v Snemovni reprezentantov. Predchádzajúcu vládu LDP pod vedením Kiičiho Mijazawu nahradila koaličná vláda ôsmich strán, ktorá sľúbila sériu sociálnych, politických a ekonomických reforiem.

Hosokawa počas svojho funkčného obdobia ako premiér podnikol niekoľko bezprecedentných krokov smerujúcich k zmiereniu s ázijskými susedmi Japonska. Na svojej prvej tlačovej konferencii vo funkcii vydal vyhlásenie, v ktorom uznal, že Japonsko bolo počas druhej svetovej vojny agresorom. 6. novembra 1993 navštívil Južnú Kóreu, kde sa v Gyeongju stretol s prezidentom Kim Jong-samom a opäť sa jasne ospravedlnil kórejskému ľudu za činy Japonska počas vojny.

Hosokawa inicioval volebné reformy, než v roku 1994 prevzala vedenie koalície Strana obnovy Japonska pod vedením Cutomu Hatu. Zameriavali sa na boj proti politickej korupcii, vrátane zrušenia politických darov od podnikov jednotlivým kandidátom a prepracovania volebného systému, čo malo zabrániť LDP v pokračovaní jej volebných praktík.

Hosokawa bol nútený odstúpiť v apríli 1994, keď vyšlo najavo, že prijal pôžičku vo výške 100 miliónov jenov od prepravnej spoločnosti, ktorá bola predtým obvinená z úplatkárstva a prepojenia na organizovaný zločin.

Hosokawa sa v roku 1996 pripojil k Strane novej hranice a v roku 1998 k Demokratickej strane Japonska (DPJ), než sa stiahol z politiky. V roku 2014 neúspešne kandidoval na guvernéra Tokia.

Od smrti svojho otca v roku 2005 je 18. hlavou hlavnej vetvy klanu Hosokawa so šľachtickým titulom. Od svojho odchodu z politiky je aktívny ako hrnčiar a majster čajového obradu.
## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Japonskí politici
Kategória:Členovia Snemovne reprezentantov (Japonsko)
Kategória:Predsedovia vlády Japonska
Kategória:Politici Liberálno-demokratickej strany (Japonsko)
Kategória:Japonskí novinári
Kategória:Osobnosti z Tokia
Bukovský potok (prítok Kysuce)

**Bukovský potok** je vodný tok v Kysuckých Beskydách a Turzovskej vrchovine na území okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Kysuce, má dĺžku približne 3,2 km a je tokom IV. rádu. 

## Priebeh toku
Potok pramení na severozápadnom okraji Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Javorský Beskyd, na severných svahoch Horelickej Kykuly (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v lesnom poraste v lokalite Bučník na západnom okraji hrebeňa Javorské, tečie severozápadným smerom. Onedlho priberá významný pravostranný prítok, postupne sa údolím stáča na západ a prijíma ďalší pravostranný prítok z lokality Košiare. V strednej časti sa tok stáča až na juhozápad, prijíma ľavostranný prítok z lokality Bukovská a vteká do osady Bukov. Na dolnom toku priberá niekoľko menších prítokov a z Kysuckých Beskýd prechádza do Turzovskej vrchoviny a jej podcelku Hornokysucké podolie. Pod Bukovom sa stáča na juh, 
križuje diaľnicu D3 a na okraji centra Čadce sa v nadmorskej výške približne  vlieva ľavostranne do rieky Kysuca. Potok patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Bukovský potok pramení a preteká iba územím mesta Čadca v rovnomennom okrese v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Kysuce
* Kysucké Beskydy, Javorský Beskyd
* Turzovská vrchovina, Hornokysucké podolie

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Kysuckých Beskydách
Kategória:Vodné toky v Turzovskej vrchovine
Kategória:Povodie Kysuce
Kategória:Vodné toky v okrese Čadca
Kategória:Čadca
Earthrise

[thumb|''Earthrise'' vyfotografovaný 24. decembra 1968 astronautom [Apollo 8|Apolla 8 Williamom Andersom]]
[thumb|Fotografia na poštovej známke [Spojené štáty|Spojených štátov z roku 1969]]

***Earthrise*** („Východ Zeme“) je fotografia Zeme, ktorú 24. decembra 1968 vyhotovil americký astronaut William Anders počas misie Apollo 8 z obežnej dráhy Mesiaca. Fotograf Galen Rowell ju opísal ako „najvplyvnejšiu fotografiu životného prostredia, aká bola kedy nasnímaná“. Snímka zachytáva výrez mesačného povrchu a v pozadí osvetlenú časť planéty Zem (pootočenú oproti severojužnej orientácii o 135°). Anders použil špeciálne upravený fotoaparát značky Hasselblad a farebný 70-milimetrový film Ektachrome. Pred Andersom automaticky vyfotografovala Zem z perspektívy Mesiaca sonda Lunar Orbiter 1 v roku 1966.

V roku 1969 vydala pošta Spojených štátov známku s reprodukciou tejto fotografie a slovami *„In the beginning God...“* („Na počiatku Boh...“) pripomínajúcimi vysielanie posádky Apolla 8 na Zem, v ktorom astronauti citovali začiatok biblickej knihy Genezis.

Snímka bola zaradená do knihy *[[100 fotografií, ktoré zmenili svet]]*, vydanej roku 2003 časopisom ''Life''. Galen Rowell vyhlásil, že táto fotografia upozornila ľudstvo, aký vzácny a zraniteľný je život na Zemi, a podnietila hnutie na jeho ochranu. Východ Zeme sa preto stal symbolom Dňa Zeme, ktorý sa oslavuje od roku 1970.

V skutočnosti sa „východ Zeme“ nedá pozorovať z mesačného povrchu. Vzhľadom na viazanú rotáciu Mesiaca sa poloha Zeme na mesačnej oblohe mení len minimálne a veľmi pomaly vplyvom librácie, čo je viditeľné okom iba na hranici medzi privrátenou a odvrátenou stranou Mesiaca.

## Referencie

## Pozri aj
* Astrofotografia
* The Blue Marble

## Iné projekty

Kategória:Zem
Kategória:Fotografie
Kategória:Vzniklo v 1968
Kategória:Program Apollo
Anna Josková

**Anna Josková**, rod. **Ursínyová** (* 3. september 1903, Rakša† 9. október 1988, Caracas) bola slovenská protifašistická odbojárka, spolková funkcionárka a po nútenej emigrácii z Československa knihovníčka. Spolu so svojím manželom Matejom Joskom a bratom Jánom Ursínym sa podieľala na formovaní domáceho občianskeho odboja, ktorý sa počas Slovenského národného povstania (SNP) politicky zhmotnil do Demokratickej strany (DS).

## Život
Narodila sa v rodine Márie Ursínyovej, rod. Poloncovej (18711937) a garbiara a agrárnického funkcionára Jána Ursínyho (18601928), ktorý bol bratom stavebného inžiniera a vysokoškolského profesora Michala Ursínyho (18651933) a strojného inžiniera Cyrila Ursínyho (18711952). Mala brata statkára a agrárnického (neskôr demokratického) politika Jána Ursínyho (18961972) a hospodárskeho pracovníka a protifašistického odbojára Miloša Ursínyho (19081980).

Do roku 1939 žila v Brne, potom v Bratislave. So svojím druhým manželom Matejom Joskom a starším bratom Jánom Ursínym sa podieľala na organizovaní domáceho občianskeho protifašistického odboja. Práve v byte Joskovcov na Gajovej ulici v Bratislave sa koncom roka 1943 konali rokovania Jána Ursínyho, Jozefa Lettricha i samotného Mateja Joska s predstaviteľmi V. ilegálneho vedenia Komunistickej strany Slovenska Gustávom Husákom a Ladislavom Novomeským, ktoré vyvrcholili uzavretím Vianočnej dohody, na základe ktorej tieto dva prúdy domáceho odboja utvorili ilegálnu Slovenskú národnú radu ako vrcholný politický orgán na prípravu ozbrojeného povstanie proti nemeckej okupácii a kolaborantskej vláde vojnovej Slovenskej republiky.

Po vojne pôsobila ako funkcionárka ženských a sociálnych spolkov. Nakrátko bola tajomníčkou ústredného výboru Živeny a v Zväze slovenských žien (ZSŽ) pôsobila ako predsedníčka sociálnej sekcie. V novembri 1945 sa spolu s predsedníčkou Živeny Hanou Gregorovou a členkou ústredného výboru ZSŽ Evou Glasnerovou zúčastnila medzinárodného zjazdu žien v Paríži. Angažovala sa tiež v Jednote demokratických žien, ženskej organizácii DS, ktorej ďalšiu existenciu prekazil komunistického prevratu vo februári 1948.

V dôsledku prevratu Anna Josková spolu so svojou rodinou emigrovala do Spojených štátov, kde sa neskôr zamestnala ako knihovníčka Kongresovej knižnici vo Washingtone, D. C. V exile pokračovala vo verejno-politickej činnosti, napr. ako podpredsedníčka výkonného výboru exilovej Rady slobodného Československa. Bola publicisticky činná a prispela do zborníka *History of the Czechoslovak Republic 19181948* úvahou o SNP.

Posledné roky svojho života žila s dcérou vo Venezuele.

## Osobný život
Jej prvým manželom bol príslušník generálneho štábu Československej armády pplk. Antonín Šabata (18941976), druhým manželom právnik JUDr. Matej Josko (19071969). Mala syna MUDr. Vladimíra Šabatu (* 1923) a Evu, po sobáši Guerónovú (* 1941), ktorá vyštudovala politické vedy a stala slavistkou a lektorkou na univerzite v Caracase.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 
* 
* 
* 

Kategória:Osobnosti z Rakše
Kategória:Osobnosti SNP
Kategória:Slovenskí knihovníci
Drakšiar

**Drakšiar** je potok v regióne Horehronie, v území mesta Brezno v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Horehronské podolie. Ústi do Hrona. Má dĺžku . Rád toku III. 
## Prameň
Vodný tok *Drakšiar* pramení v  v lesnom extraviláne v severozápadnej časti územia mesta Brezno, vo vzdialenosti  severovýchodne od vrchu Skalka, v okrese Brezno. 
## Opis toku
*Drakšiar* tečie od prameňa východným smerom cez lesný extravilán mesta Brezno, skrúca sa na juhovýchodojuh, ľavým brehom obteká úpätie lúky, lesa a vrchu *Krajčovo* s , pravým brehom obteká úpätie vrchu a lesa Skalka, v  priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obteká lúku *Filiarovo*, v  vteká do intravilánu mesta Brezno, podteká kanalizovanou záverečnou časťou toku *Chalupkovu ulicu* a v  ústi do vodného toku Hron ako jeho pravostranný prítok. Rieka Hron ďalej ústi do Dunaja. *Drakšiar* patrí do okresu Brezno v Banskobystrickom kraji. Pramení, preteká a ústi do Hrona v území mesta Brezno. Patrí do geomorfologického celku Horehronské podolie do jeho geomorfologického podcelku Breznianska kotlina. Vodný tok *Drakšiar* má jeden bezmenný prítok.
## Pôvod názvu
Názov vodného toku *Drakšiar* má pôvod v bližšie nelokalizovanom rovnakom terénnom názve *Drakšiar*, ktorý bol bez zmeny ako jednoslovný názov prenesený na vodný tok ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Vo vzdialenosti  východne od vodného toku v katastrálnom území Braväcovo a východne od intravilánu obce Braväcovo je síce les s názvom *Drakšiar* i dolina *Veľký Drakšiar*, ale nedarí sa presvedčivo vysvetliť vzájomná poloha týchto dvoch geografických objektov k vzdialenému vodnému toku. Podoba názvu potoka *Drakšiar* nemá uspokojivo doriešený  pôvodný význam; názov môže byť azda spájaný so slovenskou modifikáciou pôvodného  nemeckého *Trog* vo význame *koryto, žľab* alebo *trocken* vo význame *suchý*; je potrebný ďalší výskum. Názov vodného toku *Drakšiar* bol štandardizovaný v roku 1987. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum *Drakšiar* je jedinečným hydronymom (december 2025).
## Referencie

Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Horehronskom podolí
Kategória:Brezno
Kategória:Povodie Hrona
Antifanes (komický básnik)

**Antifanes** () (* cca 408/405 pred Kr. – † 334/331 pred Kr.) bol jedným z najvýznamnejších a najplodnejších básnikov strednej atickej komédie.

Antické zdroje sa o pôvode komického básnika Antifana rozchádzajú (za jeho rodisko sa uvádza Smyrna, Rhodos, Chios alebo Larissa). Hoci jeho presné rodisko zostáva neisté, bol zrejme cudzinec, ktorý sa usadil v Aténach. Svoju prvú hru predviedol okolo roku 385 pred Kr. (Anon. De Com. 45 s. 10) a získal trinásť víťazstiev (Suda – Αντιφάνης, α 2734), osem z nich na Lénaiách (IG II² 2325. 146). Počet hier, ktoré sa mu v staroveku pripisoval, sa pohyboval medzi 260 až 365 hrami; známych je 139 alebo 140 ich názvov a viac ako 330 citácií, z ktorých mnohé sú rozsiahle.
 
Viaceré ich názvy potvrdzujú jeho obľubu v mytologickej burleske, ktorá parodovala tradičné tragické námety a bohov. Medzi tieto diela patrí napr. hra *Anthrópogonia* („Zrodenie ľudstva“); v iných vykresľoval postavy definované ich sociálnym postavením či remeslom (napr. v hre *Agroikos* – „Vidiečan“, alebo *Akestria* – „Krajčírka“). V hre s názvom *Filothébaios* („Milovník Téb“) parodoval vtedajšie spoločenské a politické nálady (v hre mohol narážať na pro-tébske sympatie v Aténach, zrejme zosmiešnil Démostena alebo iného politika, ktorý podporoval Téby). Hoci sa jeho diela zachovali len vo fragmentoch, dodnes je citovaný najmä vďaka rozsiahlemu dielu *Deipnosofistai* („Hostina učencov“) od Athenáia z Naukratidy, ktoré uchovalo stovky zmienok o antickej gastronómii.

Ióannes Stobaios vo svojom diele *Anthologium* čerpal z Antifana najmä kvôli jeho schopnosti formulovať gnómy – stručné, mravoučné a filozofické ponaučenia o živote (napr. vo fragmente Stob. 54, 86, 121). Fragment (189) porovnáva prácu tragického a komického básnika, pričom zdôrazňuje, že tvorba komédie je oveľa náročnejšia. V starovekom Grécku komickí dramatici nesmeli opätovne spracovať zápletky z mýtov, ale tragédi áno. Z tohto dôvodu Antifanes nazval tragédiu „pohodlným umením“. Veril, že komédia sa tvorí ťažšie, pretože si „musí všetko vymyslieť: nové mená, zápletku, dej, oponu druhého dejstva, úvod“. Zbor komédie bol dvakrát väčší ako zbor tragédie a dovoľoval si parabázu – priame oslovovanie publika, čo by si tragický zbor nikdy nedovolil.  Mimoriadne zaujímavé sú citácie z fragmentu 120 (o metafyzike a hľadaní pravdy) a z fragmentu 207 (o hudbe a jej liečivej sile). Aj keď väčšina jeho diel boli mytologické paródie, najmä tragédií, alebo paródie historických postáv (napr. Sapfó), iné už vykazovali vlastnosti, ktoré neskôr charakterizovali „novú“ komédiu.

Antifanes zrejme zomrel na ostrove Chios (podľa legendy ho zasiahla padajúca hruška) vo veku 74 rokov. Hoci skonal v cudzine, Aténčania si ho natoľko vážili, že jeho ostatky previezli a s poctami pochovali v Aténach, kde prežil väčšinu svojho života a dosiahol svoje najväčšie literárne úspechy.

## Názvy jeho hier

## Referencie

Kategória:Narodenia v 5. storočí pred Kr.
Kategória: Úmrtia v 4. storočí pred Kr.
Kategória:Dramatici starovekého Grécka
Nemčákov potok

**Nemčákov potok** je vodný tok v Kysuckých Beskydách a Kysuckej vrchovine na území okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Kysuce, má dĺžku približne 3 km a je tokom IV. rádu. 

## Priebeh toku
Potok pramení na severozápadnom okraji Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Javorský Beskyd, na západných svahoch Horelického (), v nadmorskej výške približne  Pramení v lesnom poraste v západnej časti hrebeňa Javorské, odkiaľ tečie juhozápadným smerom. Popod Jemné pokračuje južným smerom a v strednej časti v lokalite Smrečník priberá významný pravostranný prítok spod Horelickej Kykuly (). Následne opúšťa Kysucké Beskydy a prechádza do Kysuckej vrchoviny a jej podcelku Krásňanská kotlina. Na dolnom toku sa mierne stáča na juhozápad, opúšťa súvislý les a pokračuje lemovaný vyššou vegetáciou k osade Nemčákovci. Križuje diaľnicu D3 a cestu I/11 a na okraji osady Matluchovci, sa na juhovýchodnom okraji Čadce, v nadmorskej výške približne  vlieva ľavostranne do rieky Kysuca. Potok patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Nemčákov potok pramení a preteká iba územím mesta Čadca v rovnomennom okrese v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Kysuce
* Kysucké Beskydy, Javorský Beskyd
* Kysucká vrchovina, Krásňanská kotlina

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Kysuckých Beskydách
Kategória:Vodné toky v Kysuckej vrchovine
Kategória:Povodie Kysuce
Kategória:Vodné toky v okrese Čadca
Kategória:Čadca
Javorský potok

**Javorský potok** môže byť:

* prítok Belianky v povodí Laborca
* prítok Oščadnice v povodí Kysuce, pozri Javorský potok (prítok Oščadnice)
Li Ang

**Li Ang** môže byť:

* cisár Wen-cung z dynastie Tchang (809840), osobné meno Li Ang, pozri Wen-cung (dynastia Tchang)
* taiwanská spisovateľka (* 1952), pozri Li Ang (spisovateľka)
* čínsky futbalista (* 1993), pozri Li Ang (futbalista)

Kategória:Rozlišovacie stránky – Osobnosti
Tučniaky z Madagaskaru

**Tučniaky z Madagaskaru** môžu byť:

* americký seriál z roku 2008, pozri ''Tučniaky z Madagaskaru'' (seriál)
* americký film z roku 2014, pozri ''Tučniaky z Madagaskaru'' (film)
* album s hudbou k filmu z roku 2014, pozri ''Tučniaky z Madagaskaru'' (album)
Jozef Brešťanský

JUDr. **Jozef Brešťanský** (* 28. január 1926, Záblatie – † 2. apríl 1968, Řehenice) bol slovenský právnik, vyšetrovateľ a sudca Najvyššieho súdu Československa. V 50. rokoch sa podieľal na vykonštruovaných politických procesoch. V roku 1968 spáchal samovraždu.

## Životopis
Pôvodne vyučený krajčír, absolvoval Právnickú školu pracujúcich a následne externe študoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského. Začiatkom 50. rokov pôsobil ako predseda miestneho ľudového súdu v Trnave. Následne bol predsedom krajského súdu v Trnave a krajského súdu v Bratislave. Podieľal sa na politických alebo spolitizovaných procesoch (napríklad na „procese s trockistami“, bol predsedom senátu pri procese s príslušníkmi POHG v Bratislave).

V roku 1964 nastúpil do Prahy na Najvyšší súd Československa, kde sa stal námestníkom predsedu Najvyššieho súdu Československa Jozefa Literu.

Na začiatku roku 1968 viedol vyšetrovanie kriminalistov Štátnej bezpečnosti znovu otvoreného prípadu smrti Jana Masaryka z roku 1948. Masarykova smrť bola vtedy znovu potvrdená ako samovražda.

## Samovražda
Po začiatku obrodného procesu Pražskej jari v roku 1968 dostal na starosť agendu rehabilitácií neoprávnene odsúdených v 50. rokoch, hoci sa vtedy na procesoch sám podieľal. 28. marca 1968 publikoval slovenský denník Smena skutočnosti o činnosti Jozefa Brešťanského v 50. rokoch, konkrétne o vykonštruovanom procese v bratislavskom závode Juraja Dimitrova z roku 1955, teda o jeho konflikte záujmov v rámci justície. V ten istý deň bol Brešťanský nahlásený ako nezvestný. 2. apríla 1968 bol nájdený obesený v lese pri obci Řehenice pri Prahe. Pri vyšetrovaní jeho smrti bolo pracované s možnosťami jeho zmiznutia ako únos, vražda či samovražda. Jeho smrť bola po vyšetrovaní uzavretá ako samovražda.

## V umení
V roku 1978 sa prípad Jozefa Břešťanského stal predlohou 25. dielu „Štvanice“ seriálu 30 prípadov majora Zemana.

## Referencie

## Pozri aj
* Anton Rašla

## Zdroje

Kategória:Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Politické procesy v komunistickom Česko-Slovensku
Kategória:Slovenskí právnici
Kategória:Slovenskí sudcovia
Kategória:Osobnosti z Trenčína
Kategória:Obete samovrážd
Lubňa

**Lubňa** (ukr. Лубня, maď. Kiesvölgy) je obec v okrese Užhorod na Zakarpatskej Ukrajine. Nachádza sa neďaleko hraníc s Poľskom, 7 km od železničnej stanice Stavne. V roku 2001 tu žilo 211 obyvateľov.

Je v dedine malé miestne múzeum, ktoré má 450 exponátov.

## História
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1631. Do uzavretia Trianonskej zmluvy bola obec súčasťou Uhorska, potom bola súčasťou Československa. V roku 1921 tu stálo 45 domov a žilo 278 obyvateľov, z toho 252 Rusínov a 19 Židov. Od roku 1945 bola Lubňa súčasťou Ukrajinskej sovietskej socialistickej republiky, ktorá bola súčasťou Sovietskeho zväzu; nakoniec od roku 1991 je súčasťou Ukrajiny. Od roku 1999 je v tejto oblasti vytvorený Užanský národný park.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Užhorodský rajón
Kategória:Zakarpatská oblasť
Stryčava

**Stryčava**, (ukr. *Стричава,* maď. *Eszterág, [[Nemčina|nem.]] Strytschawa)* je obec v okrese Užhorod, v Zakarpatskej oblasti Ukrajiny. V roku 2025 tu žilo 125 obyvateľov.

## Zdroj

Kategória:Užhorodský rajón
Kategória:Zakarpatská oblasť
Jana Jucková

**Jana Jucková**, rod. **Krišková** (* 26. marec 1940, Bratislava† 28. december 1990, Bratislava) bola archivárka. V rokoch 19621990 pôsobila v dnešnom Slovenskom národnom archíve, kde sa podieľala na spracovaní viacerých archívnych fondov najmä z povojnového obdobia.

## Život
Narodila sa v rodine Gizely Kriškovej, rod. Gregáňovej a Samuela Kriška. Základnú a strednú školu absolvovala v rodnej Bratislave. V rokoch 19581961 pracovala v Zdroji v Bratislave. Absolvovala externé štúdium dejepisu a ruského jazyka na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a následne odišla do Spišských Vlachov pracovať ako učiteľka základnej školy. Zdravotné problémy s hlasivkami jej však znemožnili pokračovať v pedagogickej činnosti. Preto zmenila povolanie1. novembra 1962 nastúpila do práce ako archivárka Štátneho slovenského ústredného archívu
v Bratislave. Dve desaťročia pracovala v oddelení najnovších dejín a predarchívnej starostlivosti, potom, od roku 1982 v II. oddelení.

Od prvého čísla vedeckého časopisu *Slovenská archivistika* (1966) doň po desaťročie vypracúvala bibliografický prehľad zo sovietskych časopisov *Sovetskije archivi* a *Voprosy archivovedenija*, pričom taktiež prekladala resumé vedeckých príspevkov a písala recenzie.

Vypracovala vyše desiatku archívnych pomôcok spracovaných samostatne alebo v kolektíve, napr. inventáre k archívnym fondom Povereníctvo dopravy (19451960), Úrad obžalobcu pri Národnom súde (19451948), Povereníctvo školstva (19451960), Povereníctvo zdravotníctva (19451960), Povereníctvo vnútra (19451960). Koncom 80. rokov sa zameriavala najmä na sprístupňovanie ťažiskového fondu II. oddelenia, t. j. Krajinský úrad v Bratislave (19281939).

Po zapojení sa slovenského archívnictva do štátneho plánu základného výskumu v roku 1976 sa Jucková postupne stala spoluriešiteľkou, resp. aj zodpovednou riešiteľkou troch tém pramenných edícií, pričom najväčší podiel práce vykonala na príprave edície prameňov o činnosti národných výborov. V roku 1990 tiež prispela k navráteniu niektorých fondov alebo ich častí do Štátneho ústredného archívu.

## Osobný život
Zosobášila sa so Štefanom Juckom.

## Vyznamenania
V roku 1979 bola ocenená Križkovou medailou.

## Poznámky

## Referencie

Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Kategória:Slovenskí archivári
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Vražda manžela

***Vražda manžela*** (, ) je novela taiwanskej spisovateľky Li Ang z roku 1983. Považuje sa „za prvé taiwanské feministické dielo.“ Tiež je považované za autorkinu najznámejšiu novelu.
 
## Vznik
Autorka sa inšpirovala udalosťou v Šanghaji kde bol mäsiar zabitý svojou manželkou, ale detaily si autorka vymyslela. Udalosť sa stala v 30. rokoch. Autorka tiež presunula dej knihy do svojho rodného mesta (Lu-kang).

## Dej

Vražda manžela je príbeh siroty, ktorá je nútená vydať sa za brutálne sadistického mäsiara v malom otcovražednom meste.

Podľa autorky je kniha „surová, plná priameho, otvoreného popisu domáceho násilia, znásilnenia, vraždy“. Sama novelu v úvode k anglickému prekladu diela definuje ako feministickú.

## Vydanie
Novela bola preložená do viac než 10 jazykov vrátane angličtiny, francúzštiny, nemčiny, taliančiny, japončiny, švédštiny a kórejčiny. V českom preklade vyšla v roku 2013 pod názvom *Řezníkova žena*.

## Dopady a reakcie
Svoj kontroverzný hlas Li rozznela touto novelou. Príbeh domáceho a sexuálneho násilia šokoval vtedajší konzervatívny Taiwan. Písanie o sexe bolo samo o sebe považované za tabu. Dielo spôsobilo kontroverziu v taiwanských literárnych kruhoch a položilo základy pre pozíciu Li Ang. Podľa autorky: „Keď vyšla Vražda manžela, mnoho ľudí na ňu nadávalo, ale mala v spoločnosti obrovský vplyv. Nedlho potom, čo vyšla, sa stal skutočný prípad: žena zabila manžela, ktorý ju týral a znásilňoval. Vďaka spoločenskej diskusii, ktorú moja kniha rozvírila, žena nedostala trest smrti, ale iba sedem rokov väzenia.“ Charles Solomon z Los Angeles Times v novele za zneužívaním a brutalizáciou žien videl skôr humanistický než feministický odkaz. Shelley Cox zo Southern Illinois University Library píše o novele ako o strhujúcom portréte sveta kde chudoba eroduje všetky inštinkty, až na tie najpravekejšie. Prenáša sa cez feminizmus a ukazuje veľkú ľudskú tragédiu.

Novela tiež získala pozornosť viacerých medzinárodných expertov, medzi nimi bol Fudžii Šozo, profesor na Tokijskej univerzite a Kenzaburó Óe nositeľ Nobelovej ceny. Šózo obdivoval Li od začiatku 90. rokov. Preložil tak viacero jej literárnych diel do japončiny a publikoval ich v Japonsku.

## Ocenenia
* prvé miesto každoročnej ceny pre fikciou sponzorovanej *Lianhe bao*.

## Iné médiá
Novela bola v roku 1984 sfilmovaná, režisér filmu je Ceng Čuang-siang.

## Referencie

## Preklady
* 

Kategória:Diela Li Ang
Kategória:Knihy z 1983
Kategória:Diela v čínštine
Kategória:Sfilmované novely
Kategória:Literatúra na Taiwane
Hlavná cesta 23 (Švajčiarsko)

**Hlavná cesta 23** () je hlavná cesta (*Hauptstrasse*) vo Švajčiarsku.

Táto cesta spája Burgdorf s Aarau, hlavným mestom kantónu Aargau. Vedie obchádzkou cez údolie Emmental a jazero Sempach. So svojou dĺžkou 94 kilometrov a kľukatosťou nepredstavuje priame spojenie medzi mestami Burgdorf a Aarau, a preto nie je priamou alternatívou k hlavnej ceste 1/5, ktorá by na tomto úseku mala dĺžku približne 55 km.

## Smerovanie
Cesta začína ako odbočka z hlavnej cesty č. 1 pri Kirchbergu, neďaleko Burgdorfu, a vedie cez údolie Emmental do Sumiswaldu a Huttwilu. Odtiaľ sa dostáva do kantónu Luzern. Cez Sursee cesta pokračuje do Beromünsteru a Reinach.

Pri Suhre opäť križuje hlavnú cestu č. 1. Cesta č. 23 pokračuje do Aarau, kde sa v centre mesta spája s hlavnými cestami č. 5 a 24.

Celková dĺžka tejto prevažne jednosmernej cesty je približne 94 kilometrov.

## História
Táto cesta slúžila od 14. storočia ako spojnica medzi novovzniknutými trhovými mestami úrodného centrálneho regiónu Švajčiarska a v 19. storočí bola povýšená na spevnenú cestu (Chaussee). Do roku 1851 sa na hraniciach kantónov nachádzali závory, ktoré sa v noci zatvárali. V roku 1848 colník z Hüswilu Konrad Vonesch poukázal na to, že niektorí kočiši včas nevšimli neosvetlenú colnú závoru. Finančný úrad v Luzerne preto povolil nočné osvetlenie tejto colnice.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Cesty
Kategória:Doprava vo Švajčiarsku
Anna Juhásová

**Anna Juhásová** (* 15. september 1920, Nadlak† 18. október 1981, Nadlak) bola slovenská krajanská pracovníčka a spisovateľka pôsobiaca v prostredí slovenskej menšiny v Rumunsku.

## Život
Narodila sa v rodine Anny Srnkovej, rod. Bartolomejovej a remeselníka Štefana Srnku. Ľudovú školu navštevovala v rodnom Nadlaku, kde žila a pôsobila.

Literárnej činnosti sa začala venovať v 50. rokoch 20. storočia. Debutovala básňami publikovanými v *Antológii slovenskej literatúry 14* (1977) a ďalšie básne aj prozaické texty uverejnila v zborníkoch *Variácie 12* (19781980). Vo svojej tvorbe používala bezprostredný, jednoduchý štýl, prostredníctvom ktorého sa usilovala o realistické zobrazenie rodného prostredia a života slovenskej menšiny v Rumunsku.

Venovala sa tiež kultúrno-osvetovej práci ako členka Slovenského kultúrneho spolku a literárneho krúžku pri mestskej knižnici v Nadlaku. Spoluautorsky sa podieľala na príprave učebnice *Slovenský jazyk* (1982).

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* , nekrológ
* 
* 

Kategória:Slovenskí spisovatelia
Javorský potok (prítok Oščadnice)

**Javorský potok** je vodný tok v Kysuckých Beskydách na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Oščadnice v povodí Kysuce, má dĺžku približne 3,1 km a je tokom V. rádu. 

## Priebeh toku
Potok pramení v západnej časti Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Javorský Beskyd, na juhozápadných svahoch Javorského (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v nesúvislom riedkom lesnom poraste v juhozápadnej časti hrebeňa Javorské tečie takmer po celý čas iba južným smerom. Vedie dolinou, kde onedlho priberá pravostranný prítok spod Horelického (). V strednej časti prijíma menšie prítoky a pokračuje neosídlenou oblasťou popod pahorok Javorské a Grapy na juh. Na dolnom toku sa mierne stáča na juhovýchod, opúšťa lesnú oblasť a pokračuje do obce Oščadnica a jej časti Nižný koniec. V intraviláne križuje hlavnú cestu a následne sa v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do Oščadnice, prítoku rieky Kysuca. Potok patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Javorský potok pramení a preteká iba územím obce Oščadnica v okrese Čadca v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Kysuce
* Kysucké Beskydy, Javorský Beskyd

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Kysuckých Beskydách
Kategória:Povodie Kysuce
Kategória:Vodné toky v okrese Čadca
Kategória:Oščadnica (okres Čadca)
2026 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku **[[2026]] na [[Slovensko|Slovensku]]**.

## Udalosti

* 1. január – Európskymi hlavnými mestami kultúry v roku 2026 sú finske Oulu a slovenský Trenčín.

## Očakávané udalosti
### Január
* 23. január – zloženie olympijského sľubu reprezentantmi Slovenska pred Zimnými olympijskými hrami 2026.

### Február
* 20. február – do tohto dňa bude známa nominácia do slovenského tímu na Zimné paralympijské hry 2026.

### Marec
* 21. marec – voľby do orgánov samosprávy obcí.

### Júl
* júl – očakávané dokončenie 4-pruhovej časti diaľnice D1 medzi Bratislavou a Triblavinou.

## Úmrtia
* 9. január – Peter Kormaník, slovenský teológ, liturgista a vysokoškolský pedagóg (* 1945)
* 10. január – Oskár Elschek, slovenský etnomuzikológ (* 1931)
* 10. január – František Čitbaj, slovenský gréckokatolícky kňaz, vysokoškolský pedagóg, kánonista a sudca (* 1957)
* 13. január – Rudolf Urc, slovenský filmový režisér (* 1937)
* 13. január – Jana Benková, slovenská spisovateľka (* 1970)
* 16. január – Marcel Osztas, slovenský moderátor a hypeman (* 1988)
* 22. január – Ivan Szabó, slovenský novinár, prozaik a spisovateľ literatúry faktu (* 1939)
* 23. január – Arpád Tarnóczy, slovenský vodnopólový funkcionár, bývalý politik (* 1936)
* 24. január – Jaromír Pastorek, slovenský biochemik (* 1957)
* 27. január – Marian Dyda, slovenský petrológ a vysokoškolský pedagóg (* 1945)
* 1. február – Ján Mazúch, slovenský futbalista a tréner (* 1944)
* 4. február – Milan Melník, slovenský vedec, vysokoškolský učiteľ a chemik (* 1938)
* 10. február – Otto Šimko, slovenský účastník SNP, svedok holokaustu (* 1924)
* 15. marec – Marián Urban, slovenský scenárista, dramaturg, režisér a producent (* 1951)

## Referencie
Capitaine X

***Capitaine X*** je francúzska historicko-špionážno-romantická televízna miniséria z roku 1983, ktorá obsahuje 6 epizód po 55 minútach. Sériu režíroval Bruno Gantillon, podľa scenára od Pierre-Jean de San Bartolomé a Jacques Laurent. V hlavných úlohách hrali Pierre Malet, Teresa Ann Savoy, Jean-Pierre Sentier a Lisa Kreuzer. Projekt bol prvýkrát uvedený 28. januára 1983 na stanici Antenne 2.

Dej sa odohráva v roku 1921, keď bol mladý dôstojník francúzskej tajnej služby poverený úlohou ukončiť aktivity nemeckého špióna v Sýrii.

## Herecké obsadenie

* Pierre MaletFrançois Leroy-Boucher
* Teresa Ann SavoyClara
* Jean-Pierre SentierBaron von Rauschnitz
* Lisa KreuzerShirley
* Corinne MarchandMme Leroy-Boucher
* Olivier GranierStefan
* Michel BeauneBuhel
* Yorgo VoyagisIsmet
* René DupréColonel Charasse
* Pierrick MescamGénéral Vattier
* Jean LanierM. Leroy-Boucher
* Gilles LégerAristide Briand
* Jean-François PerrierLe valet
* Malek KatebFaheb
* Bernard Farcy
* Renzo Montagnani
* Eléonore Hirt
* Laurent Malet
* László Sinkó
* Christian de Tillière
* Dominique Marcas
* Marie-Catherine Conti
* Didier SandreGyorgy
* André Haber
* Abdessalem Bacchouch
* Gábor Kiss
* Bertrand Bonvoisin
* Myriam Kermali
* Mohamed Tawfik Khalfaoui

## Epizódy
Zdroj:

* Les espions du désertuvedené 28. januára 1983
* L'agent doubleuvedené 4. februára 1983
* La fin des Habsbourg (1ère partie)uvedené 11. februára 1983
* La fin des Habsbourg (2ème partie)uvedené 18. februára 1983
* Le loup grisuvedené 25. februára 1983
* Sang viennoisuvedené 4. marca 1983

## Predprodukcia
Do funkcie režiséra bol vybraný Bruno Gantillon. Séria vznikla za účasti viacerých maďarských hercov a filmového štábu.

## Produkcia
Miestom natáčania sa stalo Maďarsko.

## Postprodukcia

### Hudba

Autorom hudby k minisérii bol Pierre Bachelet za účasti Bernarda Levitta a Thierry Durbeta, ktorý zabezpečovali aranžmány. Spolu vzniklo 11 skladieb o celkovej dĺžke cez 30 minút. Prvú skladbu otextoval Eddy Marnay a naspievala speváčka Anne Anderssen. Album vydalo hudobné vydavateľstvo Pema Music. Hudba obsahuje prevažne originálnu jazzovú melódiu a romantické skladby.

#### Spolupracovníci
* Bernard Levittearanžmány
* Thierry Durbetaranžmány

## Distribúcia
Seriál *Capitaine X* mal premiéru 28. januára 1983 vo Francúzsku na Antenne 2 a vo Švajčiarsku na TSR1.

## Poznámky

## Referencie

## Externé odkazy

* 
* 

* 
* [Fotogaléria](https://www.photo12.com/en/images?search=capitaine+x+(tv+series))

Kategória:Francúzske televízne seriály
Kategória:Televízne seriály z roku 1983
Kategória:Seriály s hudbou Pierra Bacheleta
Stephen Brislin

Mons. **Stephen [[kardinál]] Brislin** (* 24. september 1956, Welkom, Oranžský slobodný štát, Juhoafrická únia, (dnešok Južná Afrika)) je juhoafrický rímskokatolícky kňaz a biskup, ktorý v rokoch 2010 až 2024 bol arcibiskup arcidiecézy Kapského Mesta. Pápež František ho 30. septembra 2023 vymenoval za kardinála a 24. októbra 2024 bol menovaný za arcibiskupa arcidiecézy Johannesburg a 25. januára 2025 bol ustanovený za arcibiskupa.

## Životopis
Narodil sa 24. septembra 1956. Je škótskeho a írskeho pôvodu. Navštevoval tam základnú a strednú školu v kláštore svätej Agnesy a v školách Kresťanských bratov. Študoval psychológiu na Univerzite v Kapskom Meste. Filozofiu študoval na seminári sv. Jána Vianneyho v Pretórii a teológiu na Misijnom inštitúte Mill Hill v Londýne. Bakalársky titul získal na Univerzite v Louvaine. Za kňaza bol vysvätený 19. novembra 1983 v diecéze Kroonstad v Južnej Afrike.

## Biskup
17. októbra 2006 ho pápež Benedikt XVI. vymenoval za diecézneho biskupa diecézy Kroonstad. Biskupskú konsekráciu prijal 28. januára 2007. Pápež Benedikt XVI. ho 18. decembra 2009 vymenoval za arcibiskupa Kapského Mesta. Jeho ustanovenie do úradu bolo 7. februára 2010.

V rokoch 2013 až 2019 bol prezidentom Juhoafrickej biskupskej konferencie. Ako prezident konferencie sa zúčastnil na Synode o rodine v októbri 2014, kde bol zvolený za relátora jednej z jej desiatich pracovných skupín, kde bola jeho práca ocenená. Zúčastnil sa aj na zasadnutí v septembri 2015. V januári 2018 navštívil pásmo Gazy v rámci každoročnej Koordinácie Svätej zeme, medzinárodného úsilia biskupov na podporu mieru a komunikácie.

## Kardinál
Dňa 9. júla 2023 pápež František oznámil, že na konzistóriu naplánovanom na 30. septembra vymenuje 21 nových kardinálov, z ktorých 18 bude dostatočne mladých na to, aby sa stali kardinálmi - voličmi. Medzi menovanými pápežom Františkom bol aj budúci pápež Lev XIV., vlastným menom Robert Francis Prevost. Slávnosť sa konala vonku na nádvorí Baziliky svätého Petra.

Na tomto konzistóriu bol vymenovaný za kardinála – kňaza s titulárnym kostolom **Santa Maria Domenica Mazzarello**. Dňa 4. októbra 2023 ho pápež František vymenoval za člena Dikastéria pre kauzy svätých. Dňa 28. októbra 2024 ho pápež František vymenoval za kardinála arcibiskupa arcidiecézy Johannesburg, ktorý tak nahradil emeritného arcibiskupa Butiho Josepha Tlhagaleho.

Zúčastnil sa pápežského konkláve v roku 2025 po smrti pápeža Františka 21. apríla na ktorom bol zvolený pápež Lev XIV. vlastným menom Robert Francis Prevost.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných pápežom Františkom

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Juhoafrickí kardináli
Kategória:Juhoafrickí rímskokatolícki arcibiskupi
Pavol Blažek

**Pavol Blažek** (* 9. júl 1958, Trnava) je bývalý slovenský atlét, reprezentant Česko-Slovenska a Slovenska, majster Európy 1990. 

## Kariéra
Pavol Blažek sa začal atletickej chôdzi venovať ako 14-ročný v Lokomotíve Trnava pod vedením trénera Ľudovíta Žambokréthyho. Neskôr pôsobil v ASVŠ Dukla Banská Bystrica, kde ho viedol tréner Ladislav Moc a potom Juraj Benčík, ktorého zverenci patrili v 80. rokoch 20. storočia k svetovej špičke. Reprezentačný dres Česko-Slovenska a od roku 1993 Slovenska obliekal obdivuhodných 18 rokov. Zúčastnil sa štyroch olympijských hier, päťkrát štartoval na majstrovstvách sveta a päťkrát na majstrovstvách Európy. Prvý krát sa predstavil na ME 1978 v Prahe, kde obsadil na 20 km trati 14. miesto, tesne za svojim budúcim trénerom Jurajom Benčíkom. Na OH 1980 v Moskve štartoval v obidvoch chodeckých disciplínach, z česko-slovenských reprezentantov dosiahol najlepšie výsledky, na 50 km bol desiaty a na 20 km štrnásty. 

Prvý úspech na vrcholnom podujatí dosiahol na ME 1982 v Aténach, prišiel do cieľa tretí za Španielom José Marínom a reprezentačným i klubovým kolegom Jozefom Pribilincom. Prvý krát v histórii vrcholných atletických súťaží stáli na stupňoch víťazov dvaja Slováci! Na premiérových MS v atletike 1983 v Helsinkách obsadil šieste miesto, rovnakú priečku vybojoval aj na ME 1986 v Stuttgarte. Vrcholom jeho kariéry boli ME 1990 v Splite, kde sa stal majstrom Európy v chôdzi na 20 km. Pre čs. atletiku to bola jediná medaila z tohto šampionátu a zároveň historicky posledný, šestnásty titul česko-slovenskej atletiky na ME. O 19 dní neskôr vytvoril v nemeckom Hildesheime svetový rekord časom 1:18:13 h., jeho rekordný výkon prekonal až o štyri roky Číňan  Bo Ling-tang. V roku 1990 sa stal *Atlétom roka* v Česko-Slovensku a v ankete Klubu športových redaktorov ho zvolili za najlepšieho športovca Slovenska.

Slovensko reprezentoval na MS 1993 a 1995, na ME 1994 v Helsinkách bol deviaty na 50 km, rozlúčil sa na OH 1996 v Atlante, v pretekoch na 50 km obsadil 46. miesto.

Chôdzi sa úspešne venovali aj deti Pavla Blažeka, syn Michal bol strieborný na ME juniorov v roku 2003 a dcéra Zuzana reprezentovala na OH 2000 v Sydney.

## Úspechy a ocenenia
* majster Európy 1990, tretí na ME 1982
* svetový rekord v chôdzi na 20 km 1:18:13 (1990)
* 6. miesto MS 1983, ME 1986
* 4. miesto na HMS 1990
* 3× v Top-10 Svetového pohára v chôdzi (9. (1983), 10. (1985), 8. (1989))
* 3× majster Česko-Slovenska na 20 km (1981, 1990, 1991)
* halový majster Česko-Slovenska na 5 km (1990)
* Atlét roka 1990 v Česko-Slovensku
* Najlepší športovec Slovenska 1990 
* členom Siene slávy slovenskej atletiky
* Bronzové kruhy SOV (2008) 
* Cena Jána Popluhára udelená SOŠV za celoživotné vystupovanie v duchu fair play

## Referencie

## Externé odkazy
* Pavol Blažek na atletika.sk

## Zdroj
* Pavol Kršák: *Moskva - Lake Placid 1980*, Šport a Smena, 1981

Kategória:Slovenskí atléti
Kategória:Slovenskí chodci na 20 km
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Majstri Európy v atletike