Jaroslav Pogran

**Jaroslav Pogran** (10. marec 1929, Pobedim, Slovensko – 22. marec 2019) bol slovenský režisér dokumentárnych filmov.

## Štúdium a začiatky
Vyštudoval grafiku na Umelecko-priemyselnej škole v Bratislave. V roku 1955 ako jeden z prvých absolvoval filmovú réžiu na FAMU v Prahe. Pogran, podobne ako aj mnohí iní, začal nakrúcať už počas štúdia na škole. V roku 1953 nakrútil krátkometrážny dokumentárny film *Socha* robotníka opisujúci vnútorný boj mladého umelca a krátkometrážnu drámu *V podzemí* (1954) o osude rodiny v čase druhej svetovej vojny, ktorá sa zo strachu pred nemeckými vojakmi ukrýva v podzemí. O rok neskôr nastupuje do Štúdia krátkeho filmu na Kolibe.

## Dokumentárna tvorba
Jaroslav Pogran sa v rámci dokumentárnej tvorby zameriaval na dve oblasti. Ako grafikovi mu bolo veľmi blízke výtvarné umenie, preto časť svojej práce venoval zobrazovaniu slovenských umelcov a ich životov. Druhú, a zároveň väčšiu oblasť, tvorí sociálno-kritická dokumentárna tvorba so širokospektrálnym zameraním v rôznych oblastiach života.

### Umenie
Vo svojej tvorbe sa spočiatku zameriaval na dve oblasti. Vyštudovaný grafik mal blízko k umeniu, o čom svedčí aj jeho tvorba medailónov a profilov známych maliarov. V dielach *Majster farby* (1958), *Bazovský* (1964), *Návšteva u Martina Benku* (1968) či *Vyznanie maliara František Kudláč* (1987) sa venuje tvorbe a práci významných slovenských akademických maliarov, ale aj analýze nevšedného ducha s ich názormi, láskami a neláskami. V roku 1957 vytvoril strihový dokumentárny film o začiatkoch slovenskej kinematografie *Tak sme začínali*.

V rokoch 1960 – 1970 sa či už režisérsky alebo svojim komentárom, podieľal aj pri tvorbe niekoľkých publicistických filmových žurnálov *Týždeň vo filme*. Každé vydanie pozostáva z niekoľkých stručných správ z rôznych oblastí dobového spoločenského diania – politiky, hospodárstva, vedy, kultúry a športu. Mozaika filmových reportáží výberom tém i spôsobom spracovania približuje z dnešného pohľadu občas trochu bizarnú atmosféru našej komunistickej minulosti.

Jeho záujem o umenie sa prejavil aj  dokumentárnom filme  *Peter Jilemnický*  (1959) o živote a diele národného umelca. Dokumentárny film o grafike s názvom *Nezabúdame* (1964) bol nakrútený k výročiu Slovenského národného povstania. Na podklade ukážok z predstavení činohry Slovenského národného divadla zase vytvoril dokument *Vyznanie* (1967). V roku 1984 nakrúca dokumentárny film *Súčasný plagá*t, v ktorom sa zameriava sa formu, dosah a spoločenský význam súdobej plagátovej tvorby.

### Sociálno-kritické dokumenty
Druhú väčšiu skupinu tvoria jeho sociálno-kritické dokumenty. Vo filme *Dvanásť rozhnevaných predsedov a dvanásť neúrodných rokov z roku* (1963) Pogran opisuje problémy na Jednotnom roľníckom družstve v Santovke, ktoré malo za dvanásť rokov dvanásť predsedov. Na problémy výstavby a dokončovacích prác závodu Duslo Šaľa upozornil vo *Predčasnej reportáži* (1963). S Vladom Kubenkom, Ladislavom Kudelkom, Ivanom Húšťavom a Otakarom Křivánkom spolupracoval v roku 1968 na dokumentárnom filme *Čas*, ktorý žijeme. Ide o sugestívnu výpoveď o spoločnosti, pochode politikov, jednoduchých ľuďoch a záznam obrodného procesu v Československu v roku 1968. Filmový dokument *Február* (1970) je poetickou ilustráciou častí skladby Alexandra Moyzesa Február. Skladá obraz doby pred februárom 1948, i februára samotného, z dobových kresieb, rytín a fotografií s použitím autentických zvukových záznamov i farebných záberov dnešného života.Konfrontáciu minulého a súdobého života obyvateľov na slovenských lazoch a na vidieku reflektuje v snímkach *Lazníci* (1971) a *Dedina* (1973).

V snímkach *Drevorubači* (1957), *Gorali* (1958), *Všetko pre nás* (1960), *Chlieb v storakých podobách* (1972) či *Naftári* (1976) sa venuje ľuďom – robotníkom, ich práci a problémoch spojených s ich profesijným zameraním. K neiktorým témam sa po rokoch opäť, no v inej súvislosti vracal. V dielach *Vodné dielo Liptovská Mara II* (1975), *Vodné dielo Liptovská Mara III* (1976), *Vodná elektráreň Liptovská Mara* (1977) a *Záchrana pamiatok Liptovskej Mary* (1982) sa venoval výstavbe najväčšieho vodného diela od prvého výkopu až po dokončovacie práce podľa budovateľského úsilia päťročnice, aj dôsledky tragického zaplavenia kultúrnych pamiatok v jeho okolí.

Vo svojich dokumentoch sa režisér venoval aj deťom a problematike súvisiacej s mladou generáciou. Filmy *Kto je bez viny* (1964) poukazuje na zločinnosť mládeže a zodpovednosti rodičov a spoločnosti za ich činy. V snímke *Deti a rozvody* (1965) sa venuje problematike nezhôd a rozvodov medzi rodičmi a ich dopad na citový vývoj dieťaťa. Tému povinnosti pracujúcich detí z horských oblastí Slovenska, ktoré zanedbávajú školskú dochádzku spracoval v dokumentárnom filme *Cestička do lesa* (1967). *Do nového života* (1972) je zase zameraný na ýchovný proces dospievajúcej mládeže zdôrazňujúci nutnosť výchovy bez pretvárky.

Po vedením režijným Jaroslava Pograna vzniklo aj nie málo školských a osvetových filmov. *Maturanti* (1963) popisuje prípravy a priebeh vzrušujúcich chvíľ študentov. *Školy I* a *Školy II* (1966, 1969) sú osvetovým dokumentárnym filmom o nových architektonických názoroch na výstavbu moderných škôl a objednávkový film o školskej dochádzke v obťažných podmienkach. *V zdravom tele - zdravý duch* (1975) poukazuje na nutnosť telesného pohybu dieťaťa v modernej, pretechnizovanej spoločnosti. Výchovné filmy *Prvky elektrovodnej siete* (1988) a *Technológia predpätého betónu* (1989) slúžili ako študijný materiál pre stredné či vysoké školy. Ďalej natáčal aj filmy ako *Učebnice* (1965), *Sebaohodnotenie vodiča* (1981) či *Dyskalkulia detí* (1989), ktorých hlavnou úlohou bolo šíriť osvetu medzi širokou verejnosťou.

Dielo Jaroslava Porana je charakteristické aj jeho populárno-vedeckou tvorbou. Medzi takéto Pogranove filmy patrí napríklad *Vtáčí kozmonaut* (1982) o podiele československej biológie pri rozvoji kozmonautiky, *Pesticídy a životné prostredie* (1989) o optimálnom využívaní chemických prostriedkov na ochranu rastlín alebo *Premeny Východoslovenskej nížiny* (1984) sa snaží o aplikovanie vedeckých poznatkov v praxi, a síce, o zmenách, ktoré mohli a ešte môžu nastať po krajinných úpravách navrhnutých na základe vedeckých teórií a výpočtov. Nakrútil aj niekoľko snímok z medicínskeho prostredia  pojednávajúcich o postupe pri skúšaní nových liekov, o možnostiach, ako predísť ochoreniam infarktu a cukrovky, spôsoboch ich liečby či ich následkom. *Takýmito sú filmy Infarkt myokardu* (1982) alebo *Čo je cukrovka?* (1987).

V rámci propagačného dokumentárneho filmu sa v snímke *Dovolenka* (1961) venoval krásam a turistickým možnostiam v hornom Ponitrí, prehliadke najlepších výrobkov československého strojárenstva, aj v súvislosti so svetovou výstavou v *Osake* 1970, vo filmoch *Engrneering in Czechoslovakia* (1969) a *Slovo o strojoch* (1970). Taktiež nakrúcal propagačné filmy z oblastí stavebníctva, poľnohospodárstva, urbanizácie, chemického či dopravného priemyslu. Z roku 1961 je známy jeho reklamný film *Poklad* o nealkoholických nápojoch Stredoslovenských konzervárni v Liptovskom Mikuláši.

Pogran bol aj autorom inštruktážnych filmov *O bezpečnosti a ochrane zdravia* (1976), *Bezpečnosť práce pri ťažbe surovín* (1978), o *Ochrane skladovaného obilia* (1980) alebo aj *Dopravná výchova časť I a II* (1985, 1986) určené pre najmladších účastníkov cestnej premávky.

## Hraná tvorba
V tejto časti tvorby Jaroslava Pograna sú hlavnými protagonistami deti. *Havko* (1961) opisuje príbeh priateľstva detí k nájdenému psíkovi. To, že detská fantázia nemá hraníc sa odrzkadľuje vo filme *Skielko* (1970), na príbehu malého chlapca, ktorý veľmi túži lietať. Na motívy poviedky slovenského spisovateľa Jána Kráľa zase nakrútil film *Jano* (1973). Všedný deň malého školáčika zase obsiahol v televíznom hranom filme *Poškolák* (1976). V roku 1979 začal pracovať aj na osem dielnom rodinnom komediálnom seriáli *Oco, mama a ja*, ktorý sa zaoberá vzťahmi rodičov a ich detí.

## Animovaná tvorba
V rámci animovanej tvorby si Jaroslav Pogran vyskúšal niekoľko rôznych animačných techník, pričom v každom filme obsiahol iný príbeh. V roku 1975 natočil príbeh o priateľstve troch hrdinov v snímke *Fúkaj, Silák, Jeleniar*. V *Bojnickej vode* (1979) vyrozprával povesť o zázračnom bojníckom prameni. *Prečo Dunčo breše na mesiac* (1984) je plôšková rozprávka pre najmenších. V centre pozornosti animovanej kritickej anekdoty *Kaderník* (1985) stoja ľudia, ktorí každú prácu odvedú povrchne.

## Filmografia

## Zdroje
* PÁNTIKOVÁ, Zuzana. Slovenský dokumentárny film. In : Televízia 1989, 2.október, s. 43.
* https://archive.org/details/CeskoslovenskyFilmovyTyzdennik36/1965, 23.5.2015
* www.sk-cinema.sk, 23.5.2015.

Kategória:Slovenskí režiséri dokumentárnych filmov
Kategória:Osobnosti z Pobedima