Obdobie Muromači

náhľad|Chrámový pavilón Kinkaku-dži, čo v preklade z japončiny znamená Zlatý pavilón
**Obdobie Muromači** (, iné názvy **éra Muromači, obdobie Ašikaga, éra Ašikaga**) bolo obdobie  dejín Japonska v rokoch 1336 až 1573. Obdobie poznačila vláda šógunátu Muromači, ktorý bol oficiálne vytvorený v roku 1336 prvým muromačijským šógunom Takaudžim Ašikagom. Obdobie sa skončilo v roku 1573, keď pätnásty a posledný šógun Jošiaki Ašikaga, bol vyhnaný Nobunagom Odom z hlavného mesta – Kjóta.

Prvé roky obdobie Muromači od 1336 do 1392 sú známe ako *[[Obdobie Nanboku-čó|Nanboku-čó]]* alebo Obdobie severného a Južného dvora. Roky od 1467 do konca obdobie Muromači sú tiež známe ako Obdobie Sengoku alebo Obdobie bojujúcich štátov.

## Vláda rodu Ašikaga
Vyhlásenie reštaurácie Kemmu cisárom Go-Daigo a následné vládne opatrenia sklamalo z rôznych dôvodov samurajský stav. Takadži Ašikaga, preto získal silnú podporu samurajov a podarilo samu zosadiť cisára Go-Daigo. Priama vláda cisárov sa skončila a bol obnovený šogunát. V roku 1338 Takaudži založil novú vládu v Kjóte.  Nasledujúce obdobie vlády Ašikaga (1336 – 1573) bolo nazývané Muromači podľa jedného z obvodov Kjóta, v ktorom si vytvoril svoje hlavné sídlo tretí šógun Jošimicu Ašikaga v roku 1378. To čo odlišuje *[[bakufu]]* Ašikaga od bakufu Kamakura bolo, že šogúnová vláda v období Kamakura existovala v rovnováhe s cisárskym dvorom v Kjóte, naproti tomu v období Ašikaga mal šogún úplnú nadvládu nad cisárskym dvorom. Napriek tomu *bakufu* Ašikaga nebola tak silná a uspešná ako vláda v období Kamakura a bola značne zamestnaná  vnútornými nepokojmi.. Až za vlády Jošimicua Ašikagu (ako tretieho šóguna v rokoch 1368 až 1394 a kancelára v rokoch 1394 až 1408) sa zdá, že začína byť poriadok.
 
náhľad|vľavo| Výzor samurajov v období Muromači (1538)
Vláda šogúnov Ašikaga bola charakterizovaná nerozhodnosťou a vojenskou bezmocnosťou, ktorá dovolila provinčným vojenským náčelníkom, ktorí mali  počas obdobia Kamakura iba obmedzenú moc, stať sa silnými a na centrálnej vláde takmer úplne nezávislými vládcami provincí, neskoršie nazývanými *[[daimjó]]*. Po čase sa vytvorila určitá forma rovnováhy medzi mocou šóguna a daimjóv a tri najprominentnejšie rodiny daimjóv sa striedali ako zástupcovia pri šógunovi v Kjóte. Jošimicu v roku 1392 konečne úspešne zjednotil Severný a Južný dvor, ale aj napriek jeho snahe vytvoriť väčšiu rovnováhu medzi súperiacimi cisárskymi líniami  získal na tróne čoskoro prevahu Severný dvor. Sila šógunov, ktorí nastúpili po Jošimicu postupne slabla a zväčšovala sa sila daimjóv a regionálnych silných vládcov. Vplyv šógunov na cisársky dvor sa vytratil a daimjóvia si presadzovali svojich vlastných kandidátov na následníkov trónu. Po čase sa vyskytol v rodine Ašikaga  vlastný následnícky spor o nástupníctvo na post šogúna, ktorý viedol k občianskej  vojne Ónin (1467 – 1477), ktorá zanechala zdevastované a vypálené Kjóto a ukončila reálnu politickú moc *bakufu* na celonárodnej úrovni. Šogúni sa postupne ako cisári stali iba ceremoniálnymi figúrkami bez reálnej politickej moci. Mocenské vákuum bolo vyplnené storočím anarchie (pozri Provinčné vojny a kontakty s cudzinou).

## Ekonomický a kultúrny vývoj
náhľad|Loď z obdobia Muromači (1538).
Diplomatické kontakty s čínskou dynastiou Ming (1368 – 1644) boli  počas obdobia Muromači opätovne obnovené. Prispel k tomu fakt, že Čína hľadala spojencov pri potlačení japonských pirátov v čínskych pobrežných oblastiach. Japonskí piráti pôsobiaci v tomto  období v  pobrežných oblastiach južnej Číny boli vtedajšími Číňanmi nazývaní *[[wokou]]* (japonsky *wakó*). Na druhej strane s úmyslom zlepšiť vzájomné vzťahy s Čínou a zbaviť  Japonsko podobnej potencionálnej hrozby útokov zo strany pirátov, šogún Jošimicu súhlasil s obnovením vzájomných diplomatických kontaktov s Čínou, čo vydržalo ďalšie pol storočie. V roku 1401 obnovil šogún  systém vazalských poplatkov a v liste čínskemu cisárovi sa označil ako „Váš poddaný, kráľ Japonska“. Japonské cédrové drevo, síra, medená ruda, meče a skladané vejáre boli vymieňané za čínsky hodváb, porcelán, knihy. Japonsko v tom videlo výhodný obchod.

Počas obdobia vlády rodu Ašikaga sa sformovala  nová podoba národnej kultúry, nazývaná kultúra Muromači, ktorá vznikla najskôr v  ústredí vlády v Kjóte a neskôr zasiahla všetky úrovne a vrstvy spoločnosti. Zen Budhizmus hral významnú úlohu v  šírení tejto kultúry nie len v náboženstve, ale aj umeleckých smeroch, hlavne v  maliarstve, ktoré bolo pod výrazným vplyvom maliarstva súdobých čínskych dynastií Song (960 – 1279), Jüan a Ming. Spriaznenosť cisárskeho dvora a šogúnov viedla k miešaniu sa členov cisárskej rodiny, dvoranov, daimjóv, samurajov a kňazov. Umenie všetkých druhov —architektúra, literatúra, dráma Nó, komédia, poézia, čajový obrad, zakladanie záhrad a aranžovanie kvetov —všetko prekvitalo počas obdobia Muromači.

### Šintoizmus
náhľad|Maľba zachytávajúca  scénu s hudobníkmi na cisárskom dvore (1538).
Opätovne bol medzi širokými vrstvami obyvateľstva obnovený záujem o *[[Šintoizmus]]*, ktorý pokojne koexistoval počas niekoľkých storočí s Budhizmom, ktorý bol dokonca  v období priamej vlády cisárov vyhlásený za štátne náboženstvo. V skutočnosti šintoizmus, ktorý nemal svoje vlastné náboženské knihy a nemal kňazov v pravom náboženskom zmysle slova, vznikol ako výsledok synkretických praktík  v období Nara, v značnej miere prevzal rituály Šingon Budhizmu. Medzi ôsmym a štrnástym storočím, šintoizmus bol takmer úplne absorbovaný Budhizmom, začal byť známy ako Rjóbu Šinto (Dvojitý Šinto). Mongolská invázia na konci trinásteho storočia, predsa len vyvolala národné povedomie o význame šintoistickej sily kamikadze v obrane pred nepriateľmi. Ani nie päťdesiat rokov neskôr (1339 – 43), Čikafusa Kitabatake (1293 – 1354), hlavný veliteľ vojsk Južného dvora napísal *[[Džinnó Šótóki]]*. Táto kronika zvýraznila dôležitosť udržania nástupníctva cisárskej línie od Amaterasu po panujúceho cisára, čo dávalo Japonsku špeciálnu národnú politiku (kokutai). Okrem posilnenia predstavy cisára, ako božstva, *Džinnóšótóki* poskytol šintoistický pohľad na históriu, prízvukoval sa duchovný charakter všetkých Japoncov a spirituálna nadradenosť krajiny nad Čínou a Indiou. Výsledkom bola zmena, ktorá sa postupne objavila v rovnováhe medzi duálnymi budhisticko-šintoistickými náboženskými praktikami. Medzi štrnástym a sedemnástym storočím sa šintoizmus znovuvynoril medzi širokými vrstvami obyvateľstva ako primárna viera, vyvinul si svoju vlastnú filozofiu a posvätnú knihu (založenú na konfucionálnych a budhistických kánonoch) a stal sa veľkou nacionalistickou silou.

## Provinčné vojny a kontakty s cudzinou
Vojna Ónin (14671477) viedla k veľkému roztriešteniu a zničeniu feudálnych panstiev a celej krajiny: veľké úsilie o získanie území a rozhodujúcej moci vzniklo medzi náčelníctvom *buši* a trvalo až do polovice sedemnásteho storočia. Roľníci povstali proti svojim zemepánom a samuraji proti svojim pánom po tom, ako štát  prestal byť riadený centrálne a garantovať právo a poriadok. Cisársky dvor schudobnel a *bakufu* bolo riadené rozhádanými náčelníkmi v Kjóte. Provinčné panstvá boli po vojne Ónin menšie a ľahšie ovládateľné. Veľa nových *daimjóv území* sa regrutovalo spomedzi nižšie postavených samurajov, ktorí zvrhli svojich pánov. Hraničné opevnenia boli vylepšené a boli vybudované dobre opevnené hradné mestá na obranu nových panstiev, z ktorých sa dohliadalo na krajinu, stavali cesty a otvárali bane. Nové zákony týchto území poskytli praktické prostriedky na administratívnu správu, vymáhanie daní a pravidiel správania. Dôraz bol dávaný na úspech vo vojne, správu majetku a na financie. Aliancie boli zabezpečené prostredníctvom uzatvárania manželstiev.  Aristokratická spoločnosť mala v drvivej väčšine vojenskú povahu. Zvyšok spoločnosti bol riadený systémom nevoľníctva. *[[Šóen]]* (feudálne panstvo) bolo zničené, dvorná šľachta a neprítomní vlastníci pôdy boli vydedení. Noví daimjóvia riadili územia priamo, držali roľníkov v sústavnom otroctve, za čo roľníci dostávali ochranu.

### Ekonomické efekty vojen medzi štátmi
Väčšina vojen tohto obdobia boli krátke a lokálne, hoci sa vyskytovali na území celého Japonska. Po roku 1500 bola celá krajina pohltená nepretržitými občianskymi vojnami. Miesto zničenia lokálnych ekonomík, častý pohyb armád skôr stimuloval rast dopravy a komunikácií, čo poskytlo dodatočné príjmy z clá a mýtneho. Aby sa zabránilo takýmto poplatkom, obchod sa posunul do centrálnej oblasti, ktorú nebol schopný riadiť žiaden daimjó a k Vnútrozemnému moru. Ekonomický vývoj a snaha ochrániť obchodné výsledky doviedli k založeniu obchodníckych a remeselníckych cechov.
 
### Vplyv západu

náhľad|Lode portugalských obchodníkov  prichádzali, kvôi obchodu a šíreniu kresťanstva  do Japonska už od polovice 16. storočia. Maľba zo šestnásteho storočia.
Ku koncu obdobia Muromači prišli do Japonska prví Európania. Portugalci pristáli na južnom Kjúšú v roku 1543 a priebehu dvoch rokov vybudovali stálu obchodnú základňu, čím sa začalo  storočie trvajúce obdobie obchodu Nanban. Španieli prišli v roku 1587 nasledovaní Holanďanmi v roku 1609. Japonci sa začali pokúšať študovať Európsku civilizáciu do hĺbky, nové možnosti, ktoré boli poskytnuté ekonomike boli vážnou politickou výzvou. Európske paľné zbrane, výrobky, sklársky tovar, hodiny, tabak a ďalšie západné novinky boli obchodované s Japonskom za zlato a striebro. Významné bohatstvo bolo akumulované prostredníctvom obchodu a menším  daimjóm, hlavne na Kjúšú, výrazne vzrástla ich moc. Provinčné vojny sa stali vražednejšími po zavedení palných zbraní, ako boli muškety a kanóny a väčšom využívaní pechoty.
 
### Kresťanstvo
[náhľad|Náboženský obetný oltár používaný japonskými kresťanmi na konci 16. storočia. [Múzeum Guimet.]]
Kresťanstvo malo vplyv na Japonsko prevažne cez pokusy jezuitov vedených španielskym svätým Františkom Xaverským (15061552), ktorý prišiel do Kagošimy v južnom Kjúšú v roku 1549. Daimjóvia aj obchodníci, očakávajúc lepšie obchodné podmienky, rovnako ako aj roľníci boli medzi konvertujúcimi. Okolo 1560 sa stalo Kjóto ďalšou veľkou oblasťou misionárskej aktivity v Japonsku. V roku 1569 bol na severozápadnom Kjúšú založený kresťanským daimjóm prístav Nagasaki a v roku 1579 bol daný pod správu Jezuitov. V roku 1582 tu bolo okolo 150 000 konvertovaných Japoncov (2% z celkovej populácie) a 200 kostolov. Ale tolerancia *bakufu* k týmto cudzím vplyvom klesala ako sa krajina stávala jednotnejšou a uzatvárala sa. Postavenie kresťanstva mimo zákon začalo v roku 1587 a úplne bolo zakázané v roku 1597. Hoci obchod s cudzinou bol stále podporovaný, čoskoro bol regulovaný a po roku 1640 sa stalo vylúčenie a potlačenie kresťanstva národnou politikou (pozri obdobie Tokugawa).

## Udalosti
*1336: Takaudži Ašikaga sa zmocnil Kjóta a vojská cisára Go-Daigo sa presunuli na Južný dvor (Jošino, južné Kjóto).
*1338: Takaudži Ašikaga sa vyhlásil za šóguna a preniesol svoje hlavné mesto do okresu Muromači v Kjóte a podporoval Severný dvor.
*1392: Južný dvor sa vzdal šógunovi Jošimicuovi Ašikagovi a cisárstvo sa znovu zjednotilo.
*1397: Jošimicu Ašikaga postavil Kinkakudži.
*1467: Vojna Ónin vniesla rozkol medzi feudálnych pánov (daimjóv).
*1489: Jošimicu Ašikaga postavil Ginkaku-dži.
*1542: Paľné zbrane sú predstavené stroskotanými Portugalcami.
*1546: Udžijasu Hódžó, ktorý vyhral Bitku pri Kawagoe sa stal vládcom regiónu Kantó.
*1549: Kresťanský misionár Fratišek Xaverský prichádza do Japonska.
*1555: Motonari Móri, ktorý vyhral Bitku pri Mijadžime sa stal vládcom regiónu Čúgoku.
*1560: Bitka pri Okehazame
*1568: Daimjó Nobunaga Oda vstupuje do Kjóta a ukončuje občiansku vojnu.
*1570: Je založené arcibiskupstvo Edo a sú vysvätení prvý japonskí jezuiti.
*1570: Bitka pri Anegawe
*1573: Daimjó Nobunaga Oda zvrhol *bakufu* Muromači a rozšíril svoju vládu na celé Japonsko.
*1573: Bitka pri Mikata ga Hare
*1573: Bitka pri Nagašino

## Referencie
* Japonsko

## Zdroje

## Iné projekty


Kategória:Dejiny Japonska
Kategória:Feudálne Japonsko