open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Klement III. (pápež)

**Klement III.** (rodným menom *Paolo Scolari*, * asi 1130, Rím, Taliansko – † 20. marec 1191) bol 174. pápež rímskokatolíckej cirkvi. Pápežský úrad zastával od 19. decembra 1187 do svojej smrti.

## Životopis
Narodil sa v Ríme as v roku 1130. Pápež Alexander III. (1159 - 1181) ho postupne menoval arcikňazom patriarchálnej baziliky Panny Márie Snežnej v Ríme (1166), diakonom v Sergio e Bacco (1179) a nakoniec kardinálom a biskupom v Palestrine, neďaleko Ríma (1180). Medzi 15. októbrom 1179 a 11. decembrom 1187 schvaľoval pápežské buly.

Krátko po svojom nástupe na pápežský stolec úspešne zmiernil konflikt medzi pápežom a rímskym obyvateľstvom, ktorý trval už pol storočia. 31. mája 1188 uzavrel s Rimanmi zmluvu, ktorá im zabezpečovala právo vyberať svojich úradníkov, zatiaľ čo v rukách pápeža zostala nominácia na guvernéra mesta.

Klement III. tiež podnietil anglického Henricha II. a francúzskeho kráľa Filipa II. Augusta k tretej križiackej výprave. Zaviedol tiež niekoľko malých reforiem cirkevných záležitostí. V apríli 1189 dojednal mier s cisárom Fridrichom I. Barbarossom. Vyriešil taktiež spory so škótskym kráľom Viliamom I. ohľadom výberu arcibiskupa v St Andrews a 13. marca 1188 zbavil škótsku cirkev podriadenosti biskupovi z Yorku, čím sa stala nezávislou od Ríma.

Napriek svojej  zmierlivej politike nahneval cisára Henricha VI. pridelením Sicílie Tankredovi (1189 – 1194).  Kríza vyvrcholila v čase pápežovej smrti, pravdepodobne v druhej polovici marca 1191.

## Referencie

## Pozri aj

* Zoznam kardinálov vymenovaných Klementom III.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* The Cardinals of the Holy Roman Church-Scolari
*Životopis na Enciclopedia Treccani

## Zdroj

Kategória:Talianski pápeži
Kategória:Narodenia v 12. storočí
Kategória:Úmrtia 20. marca
Kategória:Úmrtia v 1191
Kategória:Kardinál-biskupi Palestrinskej diecézy
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1994

**Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1994** bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na MS 1994, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 6.11. novembra 1993 formou jediného turnaja v austrálskom Sydney a zúčastnilo sa jej 5 družstiev. Tie súťažili o 2 postupové miesta na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Taliansku. Nováčikmi ázijskej kvalifikácie na MS boli 3 družstvá: ,  a . 

Už predtým si účasť na MS z kontinentálneho šampionátu 1993 zabezpečila . 

## Výsledky
 Sydney 


## Pozri aj
* Svetová kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1994
* Juhoamerická kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1994

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Ázijskej volejbalovej konfederácie 

## Zdroj
* Kvalifikácia na stránke todor66.com 

Kategória:Volejbal v 1993
Kategória:Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1994
Železničná stanica Prievidza

**Železničná stanica Prievidza** je železničná stanica v Prievidzi. Nachádza sa na západnom okraji Starého Mesta a teda centra hornonitrianskej metropoly a prístupná je po ulici T. Vansovej. 

Tvorí dôležitý regionálny dopravný uzol, ktorý je križovatkou tratí z Ponitria, Turca a lokálnej trate z Nitrianskeho Pravna (pravidelná osobná doprava na trati Prievidza - Nitrianske Pravno od 7.decembra 2012 zastavená). 

Pre nákladnú dopravu od Novák a Handlovej slúži Chrenovecká spojka, ktorá južnou časťou mesta obchádza jeho centrum i železničnú stanicu. Stanica preto slúži najmä pre osobnú dopravu a nákladné vlaky končiace v Prievidzi, resp. pokračujúce po trati do Nitrianskeho Pravna . 

## Trate a doprava
* Železničná trať Nové Zámky – Prievidza
* Železničná trať Prievidza – Nitrianske Pravno
* Železničná trať Prievidza – Horná Štubňa

## Iné projekty

## Zdroj
* Železničná stanica Prievidza　

Prievidza
Prievidza
Kategória:Doprava v Prievidzi
Gregor VIII. (pápež)

**Gregor VIII.** (rodným menom *Albert de Mora*, * asi 1100, Benevento, Taliansko -  † 17. december 1187, Pisa) bol 173. pápež. Pápežský úrad zastával od 25. októbra 1187 do svojej smrti.

Albert de Mora pochádzal z rodiny beneventskej šľachty a v mladosti vstúpil k premonštrátom v Laone. V roku 1172 sa ako pápežský legát zúčastnil koncilu v Avranches, ktorý zbavil viny anglického kráľa Henricha II. z vraždy arcibiskupa Tomáša Becketa (1118 - 1170).

Do úradu pápeža bol zvolený ako nástupca zosnulého pápeža Urbana III. Jeho prvým krokom po zvolení bolo vydanie buly *Audita tremendi*, ktorou vyhlásil tretiu križiacku výpravu. Bola to reakcia na katastrofálnu bitku pri Hattínu, v ktorej bolo križiacke vojsko Jeruzalemského kráľovstvo zničené Saladínom, a pád Jeruzalema do rúk moslimov. Gregor VIII. sa však už križiackej výpravy nedožil, pretože zomrel ešte roku 1187. Jeho nástupcom sa stal Klement III.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* The Cardinals of the Holy Roman Church-Scolari
* [Životopis na Enciclopedia Treccani](http://www.treccani.it/enciclopedia/gregorio-viii_res-1a1747df-8c5e-11dc-8e9d-0016357eee51_(Enciclopedia_dei_Papi)/)

## Zdroj

Kategória:Talianski pápeži
Kategória:Osoby s neistým dátumom narodenia
Kategória:Úmrtia 17. decembra
Kategória:Úmrtia v 1187
Kategória:Kresťania tretej križiackej výpravy
Polypeptid

**Polypeptid** je obvykle označením pre peptidový biopolymér zložený z viac ako 10 aminokyselinových zvyškov.

Medzi polypeptidy podľa tejto definície patria aj bielkoviny, ich reťazec však býva omnoho dlhší. Niekedy sa však termíny polypeptid a proteín v podstate zamieňajú. Niekedy sa polypeptid definuje napríklad ako polymér aminokyselín s dĺžkou menšou než 50 aminokyselín.

Kategória:Organické polyméry
Juraj Kuric

**Juraj Kuric** (*13. apríl 1978) je slovenský hokejový útočník hrávajúci na pozícii centra. Je odchovancom klubu HK Spartak Dubnica nad Váhom.

## Klubový hokej
S hokejom začal v Dubnici nad Váhom v klube HK Spartak Dubnica, rovnako ako jeho starší brat Andrej. Z juniorského mužstva HK Spartak Dubnica nad Váhom prešiel pred sezónou 1997/98 k mužom HK ŠKP Žilina, ktorí v tom čase hrávali 1. hokejovú ligu SR. V tomto klube absolvoval základnú vojenskú službu. Z klubu HK ŠKP Žilina prestúpil do klubu ŠHK Danubia 96 Bratislava, hrajúceho tiež rovnakú súťaž. Potom sa vrátil naspäť do klubu HK Spartak Dubnica nad Váhom, kde hrával nasledujúce 4 ročníky. V tom štvrtom, ktorým bola sezóna 2002/03 získal s klubom striebro.

Pred sezónou 2003/04 podpísal zmluvu s extraligovým klubom HK Nitra, no odohral ešte za Dubnicu nad Váhom v 1.hokejovej lige SR 5 zápasov. Sezónu 2004/05 odohral v extralige za HK Dubnica nad Váhom. HK Dubnica po tejto sezóne predala extraligovú licenciu klubu MHC Martin a mužov na dve sezóny zrušila. Hráči si tak museli hľadať nové kluby. Následné dve sezóny odohral Juraj Kuric práve za MHC Martin. Záver druhej sezóny už dohral v klube HK 32 Liptovský Mikuláš, s ktorým potom v extralige pokračoval ďalšie 3 sezóny.

Potom, čo klub HK 32 Liptovský Mikuláš zostúpil po sezóne 2009/10 z extraligy, hrával za tento klub v 1. hokejovej lige SR. Od sezóny 2012/13 bol v mužstve kapitánom. Kapitánom tam bol tri sezóny. Po sezóne 2015/16 odišiel naspäť do Dubnice nad Váhom. S klubom MHK Dubnica nad Váhom vyhral 2. hokejovú ligu SR. Klub zároveň postúpil do Budiš 1. hokejovej ligy SR.

## Osobné úspechy

;1. hokejová liga SR (SHL)
**Sezóna 2002/03*
**Strieborná medaila s klubom HK Dubnica nad Váhom

;2. hokejová liga SR
**Sezóna 2016/17*
**Víťaz ligy s klubom MHK Dubnica nad Váhom a postup do 1. hokejovej ligy SR

## Štatistiky - Základná časť

## Štatistiky - Play-off

## Zdroj
* Juraj Kuric na eliteprospects
* Juraj Kuric na eurohockey.com

Kategória:Slovenskí hokejisti
Kategória:Hráči MHK Dubnica nad Váhom
Kategória:Hráči MHk 32 Liptovský Mikuláš
Železničná stanica Vrútky

**Železničná stanica Vrútky** je hlavná železničná stanica vo Vrútkach. 

Nachádza sa v severnej časti mesta a súčasťou rozsiahleho staničného areálu je depo. Križujú sa tu významné trate Žilina – Košice a Zvolen – Vrútky cez Banskú Bystricu alebo Kremnicu. Pôvodne sa tu križovala Košicko-bohumínska železnica a Uhorská severná železnica (Budapešť – Fiľakovo – Zvolen – Kremnica – Vrútky), ktorá vytvárala severo-južné prepojenie územím hornatého Slovenska. Vybudovanie zázemia pre železnicu sem pritiahlo množstvo robotníkov a vytvorilo z málo významnej dedinky strategický dopravný uzol.

Súčasťou železničného uzla Vrútky sú už od roku 1874 aj železničné dielne, ktoré dnes fungujú ako samostatná výrobno-opravárenská spoločnosť koľajových vozidiel ŽOS Vrútky. 

Zo stanice vychádzajú vlečky a koľajiská viacerých spoločností, pričom niekoľké strojárske spoločnosti sídlia priamo v susedstve stanice. V októbri 2025 začala rozsiahla rekonštrukcia stanice.

## Trate a doprava
* Železničná trať Zvolen – Vrútky (trať č. 170)
* Železničná trať Žilina – Košice (trať č. 180)

## Galéria

File:Vrútky railway station03.jpg|thumb|Železničná stanica Vrútky, výpravná budova a druhé nástupište
File:Vrútky railway station01.jpg|thumb|Výpravná budova železničnej stanice Vrútky
File:Old building - Vrutky - Slovakia 01.jpg|thumb|Stará budova bývalej nákladnej pokladne pri železničnej stanici Vrútky


## Referencie

## Literatúra
* 

## Zdroj
* Železničná stanica Vrútky na Vlaky.net

Vrútky
Kategória:Doprava vo Vrútkach
Železničná stanica Piešťany

**Železničná stanica Piešťany** je železničná stanica v Piešťanoch, ktorá leží na dvojkoľajnej elektrifikovanej trati Bratislava – Žilina (leží na kilometri 81,635). Úsek Trnava – Nové Mesto nad Váhom bol daný do prevádzky v roku 1876, zdvojkoľajnenie piešťanského úseku je v prevádzke od roku 1905 a trať je elektrifikovaná od roku 1987. 

Budova sa nachádza napravo od trate v smere od Bratislavy. Rekonštrukcia stanice prebehla súčasne s výstavbou V. železničného koridoru v rokoch 2007 - 2008, kedy boli vybudované dve nástupištia spojené podchodom. 

Nachádza sa v západnej časti mesta, v bezprostrednej blízkosti piešťanskej autobusovej stanice, spolu s ktorou tvorí dôležitý regionálny dopravný uzol. Z trate č. 120 sa tu oddeľuje regionálna trať cez Trebatice do Vrbového (s odbočkou Trebatice – Rakovice), ktorá je od 70. rokov 20. storočia mimo prevádzky.

## Trate a doprava
* Železničná trať Bratislava – Žilina
* Železničná trať Piešťany – Vrbové

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
*Fotogaléria stanice
*Informácie a fotogaléria
*Informácie o stanici a jej rekonštrukcii a fotogaléria

Piešťany
Kategória:Doprava v Piešťanoch
Kategória:Stavby v Piešťanoch
Henri de Tonti

**Henri de Tonti** (* 1649-1650, Gaeta, Taliansko – 1704, severne od mesta Mobile, Alabama) bol taliansky prieskumník a obchodník s kožušinami v službách Francúzska. Bol syn Lorenza de Tontiho - bývalého guvernéra Gaety.

## Životopis
Henri de Tonti sa sícne narodil v Taliansku, ale krátko potom rodina musela utiecť do Francúzska, pretože sa jeho otec Lorenzo de Tonti zúčastnil neúspešného povstania proti španielskemu miestokráľovi v Neapole.

V roku 1668 vstúpil do francúzskej armády, odkiaľ neskôr prešiel k francúzskemu námorníctvu. Počas sicílskej vojny prišiel pri výbuchu granátu o ruku. Jeho kovový hák, na ktorom nosil rukavicu, mu vyniesol prezývku „železná ruka“.

### Henri de Tonti v Severnej Amerike
V roku 1678 prišiel do Severnej Ameriky. V roku 1682 sprevádzal v hodnosti nadporučíka La Salleho na jeho výprave po Mississippi. Bol pri tom, keď La Salle v roku 1682 pomenoval celé povodie Mississippi na počesť francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV. Louisiana. Na tomto obrade boli aj indiáni z kmeňa Quapaw. V tomto roku došlo aj k vojnovému stretu s kmeňom Quinipissa, ktorý ich napadol.

V blízkosti kmeňa Quapaw v Arkansase získal pozemok, o rok neskôr založil obchodnú stanicu Fort Saint Louis a v roku 1686 sa vydal na juh. Neskôr bojoval proti Angličanom a Irokézom. V roku 1688 sa vrátil do Fort Saint Louis, kde sa dozvedel, že La Salle je mŕtvy. V roku 1690 vyrazil do Texasu s cieľom nájsť nejakých preživších z La Salleho expedície. Keďže sa mu ale nedostávalo poriadnej pomoci od miestnych kmeňov, rozhodol sa vrátiť späť.

V roku 1700 bol sprostredkovateľ mieru medzi kmeňmi Choctaw a Chickasaw.

V septembri 1704 zomiera na žltú zimnicu v Old Mobile, čo je dnešné mesto Mobile v Alabame.

## Pozri aj
* Tangipahoa (kmeň)

## Externé odkazy
* Henri de Tonti
* život Henri de Tontiho
* Henri de Tonti na encyklopédii Arkansas

Kategória:Talianski objavitelia
Kategória:Úmrtia v 1704
Železničná stanica Štrba

**Železničná stanica Štrba**, staršie **Železničná stanica Tatranská Štrba** je hlavná železničná stanica v Štrbe. 

Nachádza sa v miestnej časti Tatranská Štrba a prístupná je po Železničnej ulici, odbočujúcej z cesty I/18. Tvorí dôležitý dopravný uzol pre návštevníkov Tatier, keďže tu začína ozubnicová trať na Štrbské Pleso. Stanica v Tatranskej Štrbe je tak jednou zo vstupných brán do Vysokých Tatier a predstavuje najvyššie položenú rýchlikovú stanicu na tratiach Železníc Slovenskej republiky ().

V roku 2016 boli zrealizované tieto opravy v hale ozubnicovej železnice: „*nátery (fasády, oceľových a drevených prvkov), výmena okien, dverí, strešnej krytiny a drobné stavebné úpravy*“. Tiež by mala prebehnúť komplexná rekonštrukcia pohyblivých schodov a trakčnej meniarne.

## Trate a doprava
* Železničná trať Žilina – Košice (trať č. 180)
* Železničná trať Štrbské Pleso – Štrba (trať č. 182)

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj
* Železničná stanica Štrba　

Štrba
Kategória:Štrba
Kategória:Doprava v okrese Poprad
Kopijivka (Tuľčynský rajón)

**Kopijivka** () je dedina (*село*) na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1297 obyvateľov.

## Externé odkazy
* Najvyššia Rada Ukrajiny 

Kategória:Dediny v Tuľčynskom rajóne
Lúč (filmový mesačník)

**LÚČ** (*Ľud - Umenie - Činy*) bol slovenský zvukový filmový mesačník v rokoch 1942 až 1943. Celkovo bolo vydaných 5 čísiel, výrobcom bola firma Nástup. Mesačník sa orientoval na etnografiu, kultúru a umenie. Ojavovali sa v ňom aj ideologické námety Tisovho fašistického režimu. Čísla mesačníka tematizovali udalosti a fakty, ktoré sa pre nevýnimočnosť alebo väčšiu plochu nehodili pre týždenník - knižnica Slovenskej univerzity, bratislavský františkánsky kláštor a iné. V mesačníku LÚČ duo Bielik a Mateička natočili príspevky o mnohých remeslách a pracoviskách: *Miznúca romantika*, *[[Travertín]] - slovenský mramor* či *Vyrábame [[glycerín]]*.

Spočiatku pracovali: 
* Ivan Július Kovačevič
* Bohumil Havránek

Výrobné oddelenie: 
* Paľo Bielik
* Ján Fintor
* Martin Hollý
* Eugen Mateička

Založenie LÚČ-a podnietilo rozšírenie žánrového a druhového spektra non-fiction tvorby. V LÚČ-i debutovali Paľo Bielik, Eugen Mateička, Ján Fintora, ale aj hudobný skladatelia Tibor Frešo a Viliam Figuš-Bystrý. Forma mesačníka následne ostala súčasťou filmového spravodajstva až do konca roku 1989. 

## Zdroje
* 
*
*

Kategória:Kinematografia na Slovensku
Železničná trať Piešťany – Vrbové

|}

**Železničná trať Piešťany – Vrbové** (**železničná trať číslo 803**) bola jednokoľajná železničná trať na západnom Slovensku, ktorá spájala Piešťany a Vrbové. Patrila k nej aj odbočka Trebatice – Rakovice (pôvodne plánovaná len pre nákladnú dopravu, istú dobu tu fungovala aj osobná doprava). Prevádzková dĺžka oboch tratí dosiahla 11,804 km (Piešťany – Vrbové 7,910 km, Trebatice – Rakovice 3,894 km). Vo februári 2024 boli zahájené práce na jej prestavbe na cyklotrasu.

## Dejiny
So stavbou sa začalo v roku 1905, k otvoreniu trate došlo 27. októbra 1906. V roku 1951 bola zavedená osobná doprava aj medzi Trebaticami a Rakovicami, fungovala na tejto odbočke do roku 1971/1972. 3. júna 1973 bola trať Trebatice – Rakovice úradne zrušená a neskôr aj zlikvidovaná. Zrušenie osobnej dopravy na trati Piešťany – Vrbové sa uskutočnilo k 1. aprílu 1978. Časť trate Piešťany – Vrbové bola zrekonštruovaná v dôsledku výstavby nadjazdu nad diaľnicou D1 v 80. rokoch 20. storočia.

Od zrušenia stanice vo Vrbovom v roku 2003 bola na trati ukončená aj prevádzka manipulačných vlakov a realizované boli už len príležitostné nostalgické jazdy a súťaže drezín, oragnizované piešťanským občianskym združením Čango.

20. februára 2024 boli zahájené práce na znesení koľajového zvršku a prestavbe trate na cyklotrasu.

## Stanice a zastávky na trati
* Piešťany
* Piešťany predmestie
* Trebatice
* Krakovany
* Vrbové

## Referencie

## Externé odkazy
* Železničná trať Piešťany – Vrbové na webe Vlaky.net

Piešťany - Vrbové
Kategória:Doprava v okrese Piešťany
Železničná zastávka Rajecké Teplice

**Železničná zastávka Rajecké Teplice** je železničná zastávka v Rajeckých Tepliciach.

Zastávka na 15. kilometri trate Žilina – Rajec bola vybudovaná pri jej výstavbe v roku 1899 a nachádza sa na severozápadnom okraji mesta, v susedstve kúpeľného parku. Prístupná je po Staničnej ulici a je využívaná výhradne na osobnú dopravu obyvateľov a návštevníkov kúpeľného mestečka. Vybudovaním trate do Rajca sa na konci 19. storočia výrazne zrýchlila doprava zo Žiliny, zabezpečilo napojenie na Košicko-bohumínsku železnicu a tým sa sprístupnili miestne kúpele širšej klientele.

Pre nákladnú dopravu slúži len niekoľko sto metrov vzdialená nákladná stanica pri zastávke v Konskej s prekladiskom a skladom dreva.

## Múzeum dopravy
V roku 2009 boli pri príležitosti 110. výročia sprevádzkovania trate Žilina – Rajec začaté prípravné práce na zriadení múzea dopravy pod gesciou Považského múzea v Žiline. Nevyužívané priestory stanice v kúpeľnom mestečku boli preto vhodné na zriadenie expozície múzea a už o rok neskôr sa začalo s ich úpravou a obstarávaním výstavného mobiliáru. V roku 2017 došlo k rozšíreniu priestorov i expozície. Autormi expozície sú Peter Šimko a Patrik Lehotský.

Múzeum dopravy predstavuje najmladšiu expozíciu Považského múzea v Žiline, ktorá je spoločným dielom zamestnancov múzea a nadšencov historických motocyklov – Slovenského Arielklubu. Obsahuje prezentáciu vývoja dopravy od najstarších čias po súčasnosť, či už formou panelov, dobových obrazových diel, ale aj trojrozmerných exponátov cestnej a vodnej dopravy po 20. storočie. Železničná časť expozície je zameraná na stručný prehľad vývoja železničnej dopravy, no obsahuje i modely železničných vozidiel, či kancelárie so signálnou, oznamovacou a zabezpečovacou technikou a pomôckami. Prezentované je najmä medzivojnové obdobie (1918 – 1945) a celej prezentácii dominuje modelové koľajisko zjednodušeného žilinského železničného uzla v 20. rokoch 20. storočia.

Cestná doprava v 20. storočí je zastúpená najmä expozíciou motocyklov, no obsahuje tiež informácie o vývoji automobilizmu, motorizmu, výstavby ciest a verejnej dopravy. Okrem motocyklov značky Ariel sú vystavené viaceré exponáty československej proveniencie, vrátane najstarších motocyklov Jawa či motocykla Manet 90 z Považských strojární.

## Trate a doprava
* Železničná trať Žilina – Rajec (trať č. 126)

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj
* Železničná zastávka Rajecké Teplice　

Rajecké Teplice
Kategória:Rajecké Teplice
Kategória:Doprava v okrese Žilina
Argios

**Argios** () môže byť v gréckej mytológii:
* satyr, sprievodca boha Dionýza, pozri Argios (satyr)
* syn egyptského kráľa Aigypta, pozri Argios (syn Aigypta)
Euippé (manželka Argia)

**Euippé** alebo **Euippa** (*Euippé*) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky z Aithiopie.
 
Euippé bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa. Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že Danaos mal dve dcéry, ktoré sa volali Euippy. Jej sestra Euippé bola podľa Apollodora dcérou Danaa a jeho manželky Polyxo, kým ona bola dcérou Danaovej manželky z Aithiopie.

O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil. Euippe za manžela vybrali Argia, syna Aigypta a jeho fenickej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Euippé a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich po smrti za tento hrozný skutok odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
 
## Referencie a bibliografia

Kategória:Postavy gréckej mytológie
Argios (syn Aigypta)

**Argios** () je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho fenickej manželky.
 
Argios bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Argiovi potom za manželku vybrali Euippu, dcéru Danaa a jeho manželky z Aithiopie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

## Referencie a bibliografia

Kategória:Postavy gréckej mytológie
Fotolýza

**Fotolýza** je:
* v užšom zmysle: štiepenie jednej alebo viacerých kovalentných väzieb v molekulárnej entite (molekulárna entita je atóm, molekula, radikál, ión alebo podobný útvar) v dôsledku absorpcie svetla (resp. v širšom ponímaní aj iného elektromagnetického žiarenia, t.j. akéhokoľvek fotónu), alebo akýkoľvek fotochemický proces (napr. laserová fotolýza), ktorého základnou súčasťou je takéto štiepenie;
*v širšom zmysle: rozpad molekúl chemickej zlúčeniny (resp. v širšom ponímaní rozklad akejkoľvek látky)  v dôsledku absorpcie svetla (resp. v širšom ponímaní aj iného elektromagnetického žiarenia)
V druhom vyššie uvedenom význame je viac-menej synonymom výraz **fotodisociácia** (známy najmä z astronómie), ktorý je definovaný ako štiepenie molekuly na menšie molekuly a/alebo atómy a/alebo radikály v dôsledku absorpcie svetla (resp. v širšom ponímaní aj iného elektromagnetického žiarenia)

Fotolýza je aj súčasťou fotosyntézy.

## Pôsobenie fotónu
Pretože energia fotónu je nepriamo úmerná jeho vlnovej dĺžke, charakteristické pre fotolýzu sú elektromagnetické vlny s energiou viditeľného svetla alebo vyššou, napríklad UV žiarenie, röntgenové žiarenie a gama žiarenie.

## Fotodisociácia v atmosfére
Absorpcia žiarenia v atmosfére môže spôsobovať fotodisociáciu.
* N2 → 2N
* O2 → 2O
* CO2 → C + 2O
* H2O → 2H + O
* 2NH3 → 3H2 + N2

## Referencie

## Externé odkazy

*Fotolýza vody s lesem polovodičových nanodrátků

Kategória:Chemické reakcie
Kategória:Fotochémia
Železničná stanica Rajec

**Železničná stanica Rajec** je železničná stanica v Rajci a je koncovou stanicou trate zo Žiliny.

Stanica bola vybudovaná v roku 1899 a nachádza sa v severovýchodnej časti mesta, v susedstve priemyselnej zóny. Prístupná je po Nádražnej ulici a je využívaná na osobnú i nákladnú dopravu. Vybudovaním trate do Rajca sa na konci 19. storočia výrazne zrýchlila doprava do rozvíjajúcej sa Žiliny a zabezpečilo napojenie na Košicko-bohumínsku železnicu.

Pôvodne sa uvažovalo o výstavbe trate cez Fačkov do Nitrianskeho Pravna, kde sa mala napojiť na trať do Prievidze, resp. z Fačkova údolím Rajčianky do Čičmian. Veľkorysý, no finančne nákladný projekt sa napokon nerealizoval, čiastočne z dôvodu nedostatku financií a tiež kvôli neujasnenému trasovaniu. Remeselnícke centrum Rajeckej doliny sa tak stalo koncovou stanicou s lokálnym významom.

## Trate a doprava
* Železničná trať Žilina – Rajec (trať č. 126)

## Zdroj
* Železničná stanica Rajec　

Rajec
Kategória:Rajec
Kategória:Doprava v okrese Žilina
Kategória:Stavby v okrese Žilina
Ledovyj dvorec Boľšoj

náhľad|350px|Mapa Olympijského parku so štadiónom „Boľšoj“
**Ledovyj dvorec „Boľšoj“** () je multifunkčný štadión v ruskom meste Soči. Pôvodne bol postavený pre potreby Zimných olympijských hier 2014, pre súťaže v ľadovom hokeji. Po skončení olympijských hier by sa mal štadión využívať ako multifunkčné športové, koncertné a zábavné centrum.

## Charakteristika
Štadión bol navrhnutý tak, aby pripomínal zamrznutú kvapku vody. Základnými stavebnými materiálmi budovy sú betón, kov a sklo. Nachádzajú sa v nej okrem hlavnej športovej haly, ktorá pojme 12 000 divákov, aj veľkorysé priestory technického a technologického zázemia, tréningová hala, telocvične, hráčske kabíny, VIP priestory, kancelárie, bufety, reštaurácie a parkovisko, pričom časť priestorov je umiestnená v podzemí. Vďaka multifunkčnosti je možné kapacitu hlavnej arény rozšíriť v závislosti od typu podujatia na maximálne 15 000 sediacich divákov. Štadión pokrýva plochu 230 x , jeho celková výška vrátane podzemných častí je . Budova je pokrytá sférickou strechou s prevládajúcim perlovo-sivým až striebristým sfarbením. Celá jej plocha  v noci vďaka zabudovanému diódovému osvetleniu môže meniť farbu, alebo vytvárať rôznorodé obrazce. Počas dňa sklenené plochy bočných stien a strechy umožňujú prienik denného svetla, pričom zvonku sa javia ako zrkadlá. Večer sú sklenené plochy naopak priehľadné a umožňujú okoloidúcim nahliadnuť do interiérov štadióna.

Vzhľadom ku geografickej polohe štadióna je stavba konštrukčne navrhnutá tak, aby odolala zemským otrasom do hodnoty 9 stupňov Richterovej stupnice. Výstavba trvala 3,5 roka a stála 224,5 milióna eur. Na vybudovanie bolo použitých približne  betónu, z čoho 40% pohltili mohutné základy. 

Okrem hokejových turnajov je možné budovu upraviť pre účely konaní rôznorodých športových, či kultúrnych podujatí. 

## Názov
Názov štadióna má evokovať dva hlavné významy. Primárne podčiarkuje zámer, že štadión predstavuje a bude predstavovať centrum masových športových a kultúrnych podujatí (, boľšoj = veľký). Zároveň má názov stavať na hlboko zakorenenej asociácii slova „boľšoj“ s Ruskom. „Boľšoj“ predstavuje v mnohých jazykoch ustálené slovné spojenie, ktoré označuje ruský Boľšoj teatr ako celosvetovo uznávanú známku najvyššej umeleckej kvality.

## Dejiny
Prvým testovacím podujatím, ktoré sa uskutočnilo na štadióne „*Boľšoj*“, bola krasokorčuliarska revue pod vedením Iliu Averbucha.

### Významné podujatia konané na štadióne
* Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2013 (18. - 28. apríl 2013)
* Hokejový turnaj na Zimných olympijských hrách 2014 (8. - 23. február 2014)

## Referencie

## Pozri aj
* Zimné olympijské hry 2014

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Štadión „Boľšoj“  na oficiálnej stránke Zimných olympijských hier 2014
* O projekte výstavby štadióna 
* Dokument o technológiách použitých v štadióne „Boľšoj“ 

Kategória:Hokejové štadióny v Rusku
Kategória:Športoviská na Zimných olympijských hrách 2014
Kategória:Architektúra z 2012
Kategória:Šport v Soči
Kategória:Hokejové štadióny KHL
Plaid Cymru

**Plaid Cymru**  (po slovensky *Waleská strana*, oficiálny názov: **Plaid Cymru – the Party of Wales**) je politická strana pôsobiaca v Spojenom kráľovstve, v oblasti Walesu.

Strana bola založená v roku 1925, ale dlhú dobu bol jej význam veľmi obmedzený. Prvý člen strany zvolený do volenej funkcie bol jej predseda Gwynfor Evans, ktorý bol zvolený v doplňovacích voľbách 1966.

Súčasná predsedníčka strany je Leanne Woodová. Medzi programové ciele strany patrí nezávislosť alebo výrazná autonómia Walesu. Jej ďalšie politické názory sú stredoľavicové. Plaid Cymru mala v roku 2012 troch poslancov v Parlamente Spojeného kráľovstva (z celkového počtu 40 za Wales), jedného v Európskom parlamente (zo štyroch za Wales), 15 z 60 vo waleskom národnom zhromaždení a má rad svojich zástupcov v miestnej samospráve.

## Externé odkazy
* Plaid Cymru – stránky strany

## Zdroj

Kategória:Politické strany v Spojenom kráľovstve
Kategória:Sociálnodemokratické strany
Urban III.

**Urban III.,** rodným menom **Uberti Crivelli** (* asi 1120, Cuggiono, Taliansko –  † 20. október 1187, Ferrara) bol 172. pápež. Pápežský úrad zastával od 25. novembra 1185 do svojej smrti.

## Životopis
Za kardinála ho vymenoval Alexander III. v septembri 1173. Bol arcibiskupom a kardinálom v Miláne.

Po nástupe do úradu pápeža energicky pokračoval v sporoch, ktoré mal Lucius III. s rímskonemeckým cisárom Fridrichom I. Barbarossom, vrátane stáleho sporu o nástupníctvo na územiach grófky Matildy Toskánskej. Aj keď už bol pápežom, stále držal úrad milánskeho arcibiskupa. Z tohto titulu nepripustil korunováciu syna Fridricha I. Henricha VI., ženatého s Konštanciou, dedičkou Sicílskeho kráľovstva, talianskym kráľom. Kým Henrich z juhu spolupracoval s rebelujúcim rímskym senátom, Fridrich I. Barbarossa zablokoval na severe alpské cesty, čím odrezal pápeža (ktorý sídlil vo Verone) a jeho prívržencov v nemeckých krajinách. Urban III. reagoval tým, že cisára exkomunikoval, ale obyvatelia Verony sa proti tomu vzbúrili. Pápež ustúpil až k Ferrare a cestou zomrel, údajne po tom, čo sa dozvedel o katastrofálnej porážke kresťanskej jeruzalemskej armády od moslimov v bitke pri Hattíne. Jeho nástupcom sa stal Gregor VIII.

## Referencie


## Pozri aj

* Zoznam kardinálov vymenovaných Urbanom III.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* The Cardinals of the Holy Roman Church-Scolari
* Životopis na Enciclopedia Treccani
* Urban III. v Biographisch-Bibliographischen Kirchenlexikon
* Urban III.

## Zdroj

Kategória:Narodenia v 12. storočí
Kategória:Úmrtia 20. októbra
Kategória:Úmrtia v 1187
Kategória:Talianski pápeži
Kategória:Arcibiskupi Milánskej arcidiecézy
Gregor V. (pápež)

**Gregor V.** (vlastným menom *Bruno z Kärntenu*, * 972 – † 18. február 999, Rím, Taliansko) bol 138. pápež, prvý nemecky hovoriaci. Pápežský úrad zastával od apríla 996 do svojej smrti.

## Životopis
Narodil sa ako tretí syn korutánskeho vojvodu Ota z Wormsgau a Judity z Kärntenu. Bol pravnukom cisára Otta I. Veľkého. Podľa legendy sa narodil v Stainachu (dnešné Štajersko v Rakúsku).

Študoval vo Wormse u mainzského arcibiskupa Willigia, ďalším z jeho učiteľov bol Ján Philagathos. Potom čo bol krátko činný vo Wormse ako kaplán sprevádzal ako kráľov dvorný kaplán cisára Otta III. Na ceste do Ríma. Po smrti Jána XV. bol vo veku iba 24 rokov menovaný svojím bratancom Otom III., vnukom Otta Veľkého, pápežom, čím sa stal jedným z najmladších pápežov v histórii. Ešte v tom istom mesiaci (21. mája 996) stihol korunovať Otta III. za cisára.

Gregor V. sa od svojich predchodcov odlišoval vzorným spôsobom života. Pretože sa blížil koniec tisícročia, s čím bolo v tom čase rozšírených veľa povier a strach pred koncom sveta a Božím trestom, bola v neho vkladaná veľká nádej.

Rímska šľachta však bola nespokojná s pápežom verným cisárovi. Keď v roku 997 opustil Rím, menovala v spolupráci s Byzanciou Gréka Jána Philagata protipápežom Jánom XVI. Gregor utiekol do Pavie, vrátil sa v roku 998 späť, pretože cisár Philagata prepadol, mučil, donútil potupne kráčať Rímom na oslovi a uvrhol do väzenia do konca života.

Keď sa francúzsky kráľ Róbert II. bez pápežského súhlasu oženil so svojou vzdialenou príbuznou, uvalil na celú krajinu prvý interdikt v dejinách.

Zomrel na maláriu 18. februára 999 v Ríme. Je pochovaný v chráme sv. Petra v Vatikáne po boku Otta II.

## Referencie

## Pozri aj

* Zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom V.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Životopis na Enciclopedia Treccani

## Zdroj

Kategória:Narodenia v 972
Kategória:Úmrtia 18. februára
Kategória:Úmrtia v 999
Kategória:Nemeckí pápeži
Kategória:Sálska dynastia
Kategória:Pochovaní v bazilike svätého Petra
Národné zhromaždenie (Francúzsko, 5. republika)

**Národné zhromaždenie** (franc. *Assemblée nationale*) je spolu so Senátom najvyšší legislatívny orgán Francúzskej republiky. Národné zhromaždenie a Senát tvoria parlament piatej francúzskej republiky.

Hlavnou úlohou Národného zhromaždenia je diskutovať, dopĺňať a hlasovať o navrhnutých zákonoch. Na rozdiel od Senátu má možnosť zmeniť vládu legislatívnymi postupmi. Národné zhromaždenie sídli v Palais de Bourbon v Paríži. Priznané poslanecké mandáty trvajú 5 rokov.

V roku 2012 malo Národné zhromaždenie 577 poslancov, zvolených alebo znovu zvolených v parlamentných voľbách v roku 2012 na základe všeobecného volebného práva väčšinovým hlasovaním o každom kandidátovi zvlášť v dvoch kolách. V 14. legislatívnom období tvorí absolútnu väčšinu v Národnom zhromaždení tzv. Socialistická, republikánska a občianska skupina prostredníctvom 292 poslancov (po zarátaní spriaznených poslancov).

Predsedom Národného zhromaždenia V. republiky je od 12. septembra 2017 Richard Ferrand z politickej strany La République En Marche!.

## Iné projekty

## Zdroj
* 
* Assemblée nationale

Kategória:Politika vo Francúzsku
Kategória:Dolné komory
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002

**Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002** bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na MS 2002, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 3.30. augusta 2001 formou troch turnajov a zúčastnilo sa jej 12 družstiev. Tie súťažili o 5 postupových miest na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Argentíne. Jediným nováčikom ázijskej kvalifikácie na MS bolo družstvo . 

## Výsledky
### Skupina C
 Alma-Ata 

### Skupina D
 Dauha 

### Skupina E
 Macao 

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Ázijskej volejbalovej konfederácie 

## Zdroje
* Kvalifikácia na oficiálnej stránke Medzinárodnej volejbalovej federácie  
* Kvalifikácia na stránke todor66.com 

Kategória:Volejbal v 2001
Kategória:Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002
Jozefa Suňogová

náhľad|Erb Jozefy Suňogovej a Antona Čákiho na paláci v Košiciach
náhľad|Rodový erb
**Jozefa Suňogová** z Jasenice a Budatína (* 7. máj 1759, Bratislava – † 23. november 1816, Košice) bola posledná členka magnátskeho rodu Suňogovcov.

Jozefa Suňogová bola dcérou grófa Jána Nepomuka Suňoga z Jasenice a Budatína a jeho prvej manželky Juliany Nádašdyovej. 7. mája 1777 sa v Bratislave vydala za Antona II. Čákiho, s ktorým mala 7 detí:
* Anton (* 6. október 1786 – 24. apríl 1860)
* Walburga (* 1787 – † 3. marec 1813)
* Štefan (* 20. august 1789 – † 26. máj 1829)
* Júlia (* 25. máj 1793 – † 18. jún [1812])
* Apolónia (* 3. jún 1796 – † 8. január 1868)
* Alojzia (* 4. december 1799 – † 5. jún 1874)
* Jana (* 1800 – † 23. marec 1853)
Keďže Jozefa bola jediným potomkom Suňogovcov, cestou prenesenia sa stala dedičkou budatínskeho panstva, ktoré sobášom preniesla na rod Čákiovcov.

## Zdroje
* PARÁČOVÁ, Andrea: Kaštieľ v Radoli. In: *Pamiatky a múzeá 4*, 2012, s. 29-33.
* PARÁČOVÁ, Andrea: Suňogovci z Jasenice a Budatína. In: Pindur, D. - Turoci, M.: *Šľachta na Kysuciach a jej susedia.* Zborník z vedeckej konferencie. Čadca 2012, 38-53.

## Externé odkazy

*Záznam o narodení a krste v matrike - farnosť Sv. Martina; pokrstená ako Maria Anna Josepha Valburga Barbara Margaritha Joanna Szugynik

Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Eva Suňogová

thumb|Erb Ladislava Revaya a Evy Suňogovej v kaštieli v Mošovciach.
**Grófka Eva Jozefa Suňogová z Jasenice a Budatína** (* 1700, Kysucké Nové Mesto - † ?), členka významného magnátskeho rodu, ktorý vlastnil budatínske panstvo. Eva Jozefa bola dcéra grófa Ladislava Suňoga a jeho prvej manželky grófky Júlie Esterháziovej z Galanty. 

Vydala sa najskôr za baróna Ladislava Lužinského, s ktorým žila v Krasňanoch. Mali spolu dcéru Julianu Máriu (*31.8.1728 Krasňany). Po smrti prvého manžela sa 27.11.1733 v Krasňanoch vydala za baróna Ladislava Révaya, s ktorým neskôr žila v kaštieli v Mošovciach. S Ladislavom Révayom mala päť dcér a syna:
* Helena Mária Róza (*29.8.1734 Krasňany, † 1782), manžel gróf Ján Nyári (* 1724 - † 1780)
* Mária Františka Zuzana (*24.6.1736 Krasňany), manžel gróf Valentín Pongracz de Szentmiklós et Óvár (* 1740 - † 1788)
* Žofia († 1791), manžel barón Siegbert Vécsey (* 1739 - † 1820)
* Jozefa, manžel gróf Gáspár von Cebrian
* Anna Mária Magdaléna (*24.7.1735 Krasňany)
* František († 1810), manželka Anna Revayová zo Sklabine a Blatnice

Po smrti svojho otca viedla spolu s jeho vdovou Teréziou Šimoničovou-Horvátovou niekoľko rokov spor o dedičstvo s Antonom Suňogom zo sliezskej vetvy rodu. Spor skončil v roku 1732, keď Kráľovská tabuľa nariadila Antonovi Suňogovi, aby im ako náhradu za majetky vyplatil 60 000 zlatých. Smrťou Ladislava Suňoga vymrela po meči budatínska vetva Suňogovcov a jej majetky prevzali príslušníci sliezskej vetvy. Aj táto vetva na konci 18.storočia vymrela, posledným potomkom rodu bola Jozefa Suňogová, ktorá suňogovské majetky preniesla na rod Čáky.

## Zdroje
* PARÁČOVÁ, Andrea: Kaštieľ v Radoli. In: Pamiatky a múzeá 4, 2012, s. 29-33.
* PARÁČOVÁ, Andrea: Suňogovci z Jasenice a Budatína. In: Pindur, D. - Turoci, M.: Šľachta na Kysuciach a jej susedia. Zborník z vedeckej konferencie. Čadca 2012, 38-53.
* Genealógia

Kategória:Narodenia v 1700
Kategória:Úmrtia v 18. storočí
Kategória:Šľachta
Kategória:Suňogovci
Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Osobnosti z Kysuckého Nového Mesta
Systém relatívnej väčšiny

**Systém relatívnej väčšiny** (iné názvy: **relatívny väčšinový systém**, **systém prvého v cieli**, **FPTP** alebo **FPP** z anglického *First-past-the-post*) je väčšinový volebný systém používaný v jednomandátových volebných obvodoch, kde pre zisk mandátu postačuje relatívna väčšina odovzdaných hlasov (víťaz berie všetko). Kandidát, ktorý získal najväčší počet hlasov tak získava mandát. Tento volebný systém je typický pre voľby do Dolnej snemovne Spojeného kráľovstva. V roku 2011 bol prvýkrát využitý vo voľbách do poľského senátu.

Negatívom tohto systému je možnosť veľmi vysokého počtu prepadnutých hlasov. Napríklad ak v obvode kandiduje 10 kandidátov, môže na víťazstvo teoreticky stačiť získať len niečo vyše 10 percent odovzdaných hlasov, pričom by bezmála 90 percent hlasov v takomto prípade prepadlo.

## Externé odkazy
*Prehľad volebných systémov  

## Zdroj

Kategória:Volebné systémy
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1998

**Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1998** bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na MS 1998, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 3. novembra14. decembra 1997 formou troch turnajov a zúčastnilo sa jej 10 družstiev. Tie súťažili o 5 postupových miest na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Japonsku. Pred samotnou kvalifikáciou sa z nej odhlásili  a . Nováčikmi ázijskej kvalifikácie na MS bolo 5 družstiev: , , ,  a . 

## Výsledky
### Skupina C
 Džidda 

### Skupina D
 Teherán 

### Skupina E
 Navoij 

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Ázijskej volejbalovej konfederácie 

## Zdroj
* Kvalifikácia na stránke todor66.com 

Kategória:Volejbal v 1997
Kategória:Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1998
Pečera

**Pečera** () je dedina (*село*) na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 780 obyvateľov (2021).

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Najvyššia Rada Ukrajiny 

Kategória:Dediny v Tuľčynskom rajóne
Aigios

**Aigios** () je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho fenickej manželky.
 
Aigios bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Aigiovi potom za manželku vybrali Mnéstru, dcéru Danaa a jeho manželky z Aithiopie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.

## Referencie a bibliografia

Kategória:Postavy gréckej mytológie
Mnéstra

**Mnéstra** () je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky z Aithiopie.
 
Mnéstra bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.

Mnéstre za manžela vybrali Aigia, syna Aigypta a jeho fenickej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.
 
## Referencie a bibliografia

Kategória:Postavy gréckej mytológie
Papierové hlavy

***Papierové hlavy*** je film režiséra Dušana Hanáka z roku 1995. Je dokumentárnou reflexiou socializmu v Československu, úvahou o slobode a neslobode, o vzťahu občana a moci a o tom, ako sa chová občan, s ktorým manipuluje totalitná moc. V kinách sa premietal so sloganom - „o časoch, ktoré sa možno neskončili!“

## Režisér
Dušan Hanák (* 1938, Bratislava) študoval réžiu na pražskej FAMU. Od roku 1991 pracuje ako filmový pedagóg. Je profesorom na Filmovej a televíznej fakulte VŠMU v Bratislave. Jeho tvorba zahŕňa predovšetkým hrané a dokumentárne filmy. Avšak niektoré z nich, najmä zo začiatkov jeho kariéry, sa taktiež označujú ako experimentálne, nakoľko narúšajú konvenčné väzby obrazu a zvuku. Taktiež niekoľkokrát použil koláž a logiku rozprávania nahradil logikou hudobnej skladby.

## Téma
„Myslím, že sme sa nedokázali vyrovnať s našou nedávnou minulosťou. *Papierové hlavy* sú reflexiou o slobode a neslobode, o vzťahu občana a moci a o rôznych podobách porušovania ľudských práv v Československu v období rokov 1945-1989. Film je rámcovaný rovinou pouličného divadla, v závere sú tieto happeningové motívy rozšírené o súčasnú polohu výpovede o dnešnej dobe. Pôdorysom filmu sú kľúčové udalosti minulého režimu. Archívne materiály sú používané skratkovitým, paradoxným, niekedy azda aj humorným spôsobom. Vo výpovediach svedkov som hľadal ich konkrétny ľudský, ale aj univerzálny rozmer, aby spoluvytvárali emocionálnu koláž o človeku v totalitnej spoločnosti,” hovorí o filme jeho režisér Dušan Hanák.

## Produkcia
*Papierové hlavy* vznikli na základe medzinárodnej koprodukcie. K jeho realizácii musel Hanák prejsť niekoľkými archívmi, vrátane filmového archívu Ministerstva vnútra. Aj keď sa snímka môže na prvý pohľad pripomínať žáner strihového dokumentárneho filmu, predsa len je bližšia hybridnej štylizácii, ktorá spája hrané epizódy so subjektívne štylizovaným obrazovým komentárom, faktografickými informáciami a rozhovormi obetí komunistického režimu, prinášajúc hlboko osobný rozmer do zdanlivo objektivizujúcej výpovede archívnych materiálov. Film sa vysielalal na rôznych televíznych kanáloch a zároveň bol distribuovaný aj do kín.

## Ocenenia
* *Cena slovenskej filmovej kritiky 1996* (udelená KFN SSN)
* *Osobitná cena poroty dokumentárnych filmov* - 31. MFF Karlove Vary 1996
* *Cena A.F. Šulca* - 31. Academia film Olomouc 1996
* *Cena Petra Mihálika* - Cena slovenských filmových novinárov - Medzinárodný festival klubových filmov Banská Bystrica 1996
* *Trilobit 1996* - Výročné ceny Českého filmového a televizního svazu - FITES 1996
* Hlavná cena - *Golden Spire* v súťaži Golden Gate Award 1997 - 40. MFF San Francisco 1997
* Hlavná cena *Run - up Price* - MFF Yamagata 1997
* *Kristián* za najpozoruhodnejší audiovizuálny čin roku 1996 v oblasti dokumentárnej tvorby - 4. Febiofest 1997

## Referencie

## Bibliografia
* 

Kategória:Slovenské dokumentárne filmy
Kategória:Filmy režírované Dušanom Hanákom
Kategória:Filmy podľa názvu
Kategória:Filmy z 1995
Anton Suňog

náhľad|Rodový erb
**Gróf Anton Suňog** z Jasenice a Budatína (* ? - † po 1746) bol členom magnátskeho rodu Suňogovcov z Budatína.

Bol synom grófa Jána Juraja Suňoga zo sliezskej vetvy rodu a jeho manželky Anny Barbory Wichterovej. Anton zastával funkciu kráľovského komorníka a v roku 1746 sa stal hlavným županom Oravskej stolice. Oženil sa s Amáliou Painovou, s ktorou mal syna Jána Nepomuka (* 30. 4. 1724 - † 1798) a  niekoľko dcér - Johanu Nepomucenu Jozefu (*31.3.1734), Johanu Nepomucenu Antóniu (*10.9.1737) a Johanu Nepomucenu Máriu (*13.5.1742). Smrťou Ladislava Suňoga v roku 1727 vymrela po meči uhorská vetva rodu a jej majetky získal Anton Suňog. Ladislavova vdova Terézia Šimoničová-Horvátová a jeho dcéra Eva sa s Antonom niekoľko rokov sporili o suňogovské dedičstvo, napokon v roku 1732 Kráľovská tabuľa rozhodla, že im Anton musí vyplatiť ako náhradu 60 000 zlatých.

Antonovým synom Jánom Nepomukom vymrela aj sliezska vetva rodu. Dedičkou budatínskeho panstva sa stala jeho dcéra Jozefa, ktorá sa vydala za Antona II. Čákiho a budatínske panstvo prešlo do vlastníctva Čákiovcov.

## Zdroje
* PARÁČOVÁ, Andrea: Kaštieľ v Radoli. In: *Pamiatky a múzeá 4*, 2012, s. 29-33.
* PARÁČOVÁ, Andrea: Suňogovci z Jasenice a Budatína. In: Pindur, D. - Turoci, M.: *Šľachta na Kysuciach a jej susedia*. Zborník z vedeckej konferencie. Čadca 2012, 38-53.
* PARÁČOVÁ, Andrea: Suňogovci a Kysucké Nové Mesto. In: Zborník Kysuckého múzea  15, 2013, s. 143-174.
* SZUNYOGH. In: 
* www.familysearch.org
* PARÁČOVÁ, Andrea.: Suňogovci z Jasenice a Budatína. In: MÚZA 1/2014. Dostupné na:  
* http://genealogy.euweb.cz/hung/szunyogh.html

Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Suňogovci

Kategória:Narodenia v 17. storočí
Kategória:Úmrtia v 18. storočí
Gašpar III. Suňog

náhľad|Rodový erb
**Gróf Gašpar III. Suňog z Jasenice a Budatína** (* ? – † 1727) bol člen magnátskeho rodu Suňogovcov z Budatína.

Bol synom Ondreja Suňoga a jeho prvej manželky Márie Ňáriovej. V roku 1659 sa po svojom strýkovi Žigmundovi Ňárim stal tútorom svojich súrodencov Adama, Barbory a Evy. Prvýkrát sa oženil so Zuzanou Ujfalušiovou z Diviackej Novej Vsi, druhýkrát s Katarínou Jakušičovou. Na druhé manželstvo musel získať súhlas cisára Leopolda I., keďže Katarína bola po matke Kataríne Suňogovej jeho príbuznou.

Pôsobil dlhé roky ako úradník Uhorskej kráľovskej komory. Po vypuknutí Tököliho povstania osvedčil panovníkovi svoju vernosť. V nepokojných časoch bolo budatínske panstvo spustošené.

Často sa zdržiaval v kaštieli v Radoli, ktorý dal prestavať a rozšíriť. V kaštieli žil, vydával listiny, súdil a mal tu aj vlastnú kaplnku. Na konci 17. storočia mal bližšie neurčený spor so svojou manželkou, ktorá sa v roku 1695 spomína ako uväznená. V roku 1712 bol spolu so synom Ladislavom povýšený do grófskeho stavu. Obaja v roku 1727 zomreli, čím po meči vymrela uhorská vetva rodu. Jej majetky prešli na Antona Suňoga zo sliezskej vetvy.

## Referencie

Kategória:Slovenskí šľachtici
Kategória:Uhorskí šľachtici
Kategória:Suňogovci

Kategória:Narodenia v 17. storočí
Kategória:Úmrtia v 18. storočí
Condorcetovo kritérium

**Condorcetov kandidát** alebo **Condorcetov víťaz** volieb je kandidát, ktorý je v porovnaní s každým iným protikandidátom preferovaný väčším počtom voličov. Neformálne býva ako Condorcetov víťaz označovaná osoba, ktorá by vyhrala proti akémukoľvek kandidátovi, ak by súperili vo voľbách len oni dvaja. Takýto Condorcetov víťaz nemusí vždy existovať, táto skutočnosť býva označovaná ako *Condorcetov volebný paradox*. 

Volebný systém spĺňa **Condorcetovo kritérium**, ak zvolí Condorcetovho kandidáta za predpokladu, že takýto kandidát existuje. Metódy spĺňajúce Condorcetovo kritérium sú známe ako Condorcetove metódy (napr. Schulzova, Nansonova či Dodgsonova metóda).

Tieto javy sú pomenované podľa francúzskeho matematika a filozofa Jeana Antoina Condorceta.

## Zdroj

Kategória:Volebné systémy