Synkriticizmus

**Synkriticizmus** (z  = spájajúci a porovnávajúci; angl. Syncriticism) je filozofická a metodologická koncepcia synkriticky nadväzujúca na encyklopedické a kritické idey európskej filozofie (najmä Komenského synkritizmus a ideu pansofie, Kantov a Marxov kriticizmus a Patočkovu radikalizáciu Husserlovho chápania sebakritiky kultúry). K zdrojom synkriticizmu treba pripojiť aj učenie Jiddu Krišnamurtiho. Zakladateľom synkriticizmu je slovenský filozof Jozef Piaček. Synkriticizmus leží v základoch vybudovania systému syshedit. 

Synkriticizmus vznikol v druhej polovici 80-tych rokov na pôde Stáleho seminára Integrácia na Komenského univerzite v Bratislave v nadväznosti na tradíciu bratislavskej školy.

Metódou synkriticizmu je synkritika, ktorá predstavuje porovnávanie ľubovoľných entít pri zachovaní ich spojenia a zároveň neporušenosti porovnávaných entít; synkriticizmus sa teda neusiluje o syntézu entít, ale skôr o ich konkordanciu. Z tohto hľadiska je – stručne povedané – synkriticizmus filozofia konkordancie.

Výskyt ľubovoľnej entity – čiže udalosť – je podľa synkriticizmu ireverzibilný, no zároveň je príležitosťou kultivovateľnosti. Synkriticizmus je návrhom využiť túto možnosť kultivovať sa a teóriou kultivácie.

Stredobodom pozornosti synkriticizmu je kultúra. Synkriticizmus vychádza z hypotézy, že kultúra je premieňanie zla na dobro (alebo menšieho dobra na väčšie dobro) a ošklivého na krásu. Čokoľvek patrí iba potiaľ do kultúry, pokiaľ sa podieľa na premene zla/ošklivého na dobro/krásno.

Synkriticizmus považuje filozofiu za činnosť odhaľovania, skúmania a rozširovania predpokladov premeny ľudskej spoločnosti na kultúrne spoločenstvo, človeka na kultúrnu bytosť.

Základným prvkom reality je podľa synkriticizmu udalosť, ktorú chápe v prvom rade ako príležitosť kultivácie. Udalosťou je napríklad ľudské indivíduum.

Ľudské indivíduum je podľa synkriticizmu udalosť otvárania sa miesta, cez ktoré na svet prichádza význam/zmysel.

Význam/zmysel je poľudšťujúca prítomnosť sveta v ľudskom vedomí.

Synkriticizmus ako filozofia formuluje desať téz:
# Podstatou bytia človeka je transcendencia.
# Maximom bytia človeka je kultúrne bytie človeka (kultúra).
# Podstatou kultúrneho bytia človeka je inscendencia.
# Maximom kultúrneho bytia človeka je zmysluplnosť (permanentná vyplnenosť zmyslom alebo úplná premena na zmysel).
# Podstatou zmysluplného života je synkrisis.
# Maximom zmysluplného života je láska.
# Podstatou lásky je potešenie z inakosti.
# Maximom lásky je konkordancia čiže súsrdečnosť alebo súsrdečnenie (cf Konkordancia (synkriticizmus)).
# Podstatou konkordancie je pozitívna virtualizácia.
# Maximom konkordancie je synkriticizmus.

Prvých päť téz (tézu 1 až 5) rozvíja synkritická antropológia čiže synkritická filozofia človeka. Druhých päť téz (tézu 6 až 10) rozvíja synkritická agapológia čiže synkritická filozofia lásky. Ontologicky synkriticizmus vyrastá z perichronozofie.

Zmyslom teoretického rozvíjania synkriticizmu ako filozofie a zmyslom jeho praktikovania ako spôsobu života je otvorenie sa tej vrstve mysle, ktorú synkriticizmus označuje termínom 'nadoblačie mysle'.

## Pozri aj
* Celok predsynkriticky daného
* Inscendencia
* Konkordancia (synkriticizmus)
* Kriticizmus
* Kultúrne bytie
* Kultúrnosť
* Maximum bytia človeka
* Metóda rozkladu významu na totožné a odlišné
* Nadoblačie mysle
* Perichronozofia
* Stály seminár Integrácia
* Synkrisis
* Transhorizontová realita
* Unikajúcno
* Zmysluplnosť

## Synkriticizmus – zoznam literatúry
* 
* *Glosár synkriticizmu* http://www.jozefpiacek.info/2013/03/synkriticizmus-synkriticizmus/
* Balušík, A.: Synkriticizmus a kapitalizmus http://pomslovfil.yolasite.com/resources/Synkriticizmus%20a%20kapitalizmus1.pdf 
* Köttner-Benigni, K.: *Selbstbewuátsein - Volksbewuátsein - Geschichtsbewuát- sein. Zur Societas Kempeleniana in Bratislava*, 1992; 28 an.
* Marcelli, M. - Erwin Waldschütz (Hrsg.): *Jenseits der Grenzen. Dokumentation einer Begegnung Bratislava* - Viedeň, 1992; 137 an., 160 an.
* Piaček, J.: *Fenomén komunikácie z hľadiska synkriticizmu*, 1995
* Piaček, J.: *Filozofické východiská teórie masovej komunikácie (7 metateoretických otázok)*, 1993
* Piaček, J.: *Malá encyklopédia synkriticizmu*. Bratislava 2013. http://www.scribd.com/doc/163575829/Mala-encyklopedia-synkriticizmu
* Piaček, J.: *Syncriticism as the Philosophy of the Contemporary Being*, 1991
* Piaček, J.: *Synkriticizmus ako filozofia a spôsob života*, in: Filozofia, roč. 57, 2002, č. 7, s. 475 – 492. http://www.klemens.sav.sk/fiusav/doc/filozofia/2002/7/475-492.pdf
* Piaček, J.: *Úvod do synkriticizmu*, in: Brnianske prednášky. Brno, Masarykova univerzita 2003, s. 230 – 248.
* Schmoll, W.: Die Behandlung von Gegensatzstrukturen bei Novalis und Nietzsche. Tübingen, Eberherd Karls Univesität 2008, s. 163 – 164. http://tobias-lib.uni-tuebingen.de/volltexte/2009/3906/pdf/Nn090504.pdf

## Externé odkazy
* 
* Mapyourinfo.com 
* E-learningový kurz "Synkriticizmus ‒ filozofia konkordancie" na Univerzite Komenského https://moodle.uniba.sk/moodle/moodle13/course/info.php?id=279&lang=en 


Kategória:Filozofické smery
Kategória:Metodológia