Spoluhláska

**Spoluhláska** alebo **konsonant** je hláska, ktorá:
* z fyziologického hľadiska: je tvorená prechodom vzduchového prúdu rečovými ústrojmi tak, že premáha rozličné prekážky
* z akného hľadiska: má nízku mieru sonórnosti (nižšiu ako samohláska) a má šumovú (neperiodickú) zložku
* z gramatického hľadiska: nie je slabikotvorná

## Základné pomocné znaky vo fonetike
*hláska sa značí []
*fonéma sa značí // (fonéma je pojem podobný pojmu hláska, ale nie je s ním zhodný - pozri fonéma)
*písmeno sa značí bez akýchkoľvek zátvoriek, alebo sa značí  (pričom niekedy sa rozlišuje  na označenie grafu a « » na označenie grafémy)

## Slovenčina
### Zoznam a transkripcia
#### Spoluhlásky  (=spoluhláskové zvuky)
V slovenčine existujú nasledujúce spoluhlásky v pravom slova zmysle (t.j. spoluhláskové zvuky), čiže spoluhláskové hlásky:

[b], [c], [č], [d], [ď], [dz], [dž], [f], [g], [h], [x] (), [ɣ] (), [j], [ʝ] (), [ĭ] (, ), [k], [l], [l̥] (), [ĺ], [ľ], [m], [m] (), [n], [ȵ] (), [ŋ] (), [n] (), [ň], [p], [r], [r̥] (), [ŕ], [s], [š], [t], [ť], [w] (), [v] (, ), [ŭ] (, , ), [z], [ž] 

Ak znak hlásky nie je zhodný s príslušným písmenom (t.j. s tzv. spoluhláskovým písmenom), je v tomto zozname príslušné písmeno uvedené v okrúhlej zátvorke (napr. hláske [v] zodpovedajú písmená  a ). Väčšina uvedených hlások je zároveň fonémou; ak by sme pracovali s fonémami písali by sme teda /b/, /c/ atď. Tento článok pracuje iba s hláskami. 

V tomto zozname je použitá bežná slovenská fonetická transkripcia. Existujú varianty tejto transkripcie a okrem toho existuje alternatívna transkripcia podľa IPA. Podrobnosti o týchto iných transkripciách a o fonémach pozri v článku Fonetika a fonológia slovenčiny.

#### Spoluhláskové písmená
V slovenčine existujú tieto spoluhláskové písmená (=spoluhláskové grafémy, nepresne označované ako spoluhlásky):

b, c, č, d, ď, dz, dž, f, g, h, ch, j, k, l, ľ, ĺ, m, n, ň, p, q, r, ŕ, s, š, t, ť, v, w, x, z, ž. 

Alternatívne (pozri vyššie) by sme tu mohli písať  či «b»,  či «c» atď. 

Osobitné postavenie tu majú znaky i a u, ktoré sú inak primárne samohláskovými písmenami, ale v určitých postaveniach vyjadrujú spoluhlásky, a to [ĭ] (napr. v slove detail) a [ŭ] (napr. v slove peknou).

### Delenia
#### Tabulárny prehľad niektorých základných delení
Nižšie uvedená tabuľka je jednou z mnohých možností tabuľkového zobrazenia niektorých tradičných delení spoluhlások spisovnej slovenčiny. Spoluhlásky sú vyjadrené pomocou slovenskej transkripcie (ekvivalenty v IPA pozri v článku Fonetika a fonológia slovenčiny). Tabuľka pochádza primárne z . 

Vysvetlivka skratiek:
Delenie spoluhlások podľa miesta artikulácie: 
*Z = záverové spoluhlásky (=okluzívy)
*ZÚ = záverovo-úžinové spoluhlásky (=polozáverové spoluhlásky, afrikáty)
*Ú = úžinové spoluhlásky v širšom zmysle (=konstriktívy v širšom zmysle):  
**V = vlastné úžinové spoluhlásky (=úžinové spoluhlásky [=konstriktívy] v užšom zmysle) a nosové úžinové spoluhlásky 
**B = bokové spoluhlásky (=laterály)
**K = kmitavé spoluhlásky (=vibranty)

#### Delenie podľa účasti hlasu (teda podľa párovosti a znelosti)

De facto do tabuľky medzi párové spoluhlásky patrí aj zvuk písmena x, t.j. [gz] (znelé) - [ks] (neznelé); tento zvuk (teda ks či gz) však nie je jedna (spolu)hláska, ale dve (spolu)hlásky vedľa seba.

#### Delenie podľa zvučnosti
* sonóry (zvučné spoluhlásky, tónové spoluhlásky) sú nepárové spoluhlásky plus tzv. polosamohlásky: i, u.
* nezvučné spoluhlásky = párové spoluhlásky

#### Delenie podľa spôsobu artikulácie

Zo záverových sú m, n, ň tzv. nosové spoluhlásky

#### Pravopisné delenie spoluhláskových písmen
Spoluhláskové písmená (nepresne nazývané spoluhlásky):
*tvrdé spoluhlásky: Toto sú tie spoluhláskové písmená, po ktorých sa píše v domácich slovách y (a nie i). Sú to: d, t, n, l, k, g, h, ch.
*mäkké spoluhlásky: Toto sú tie spoluhláskové písmená, po ktorých sa píše v domácich slovách i (a nie y). Sú to: všetky spoluhlásky s mäkčeňom (čiže ď, ť, ň, ľ, č, dž, š, ž) + c, dz, j. Treba poznamenať, že pred i/í (a e) sa namiesto ď, ť, ň, ľ píše d, t, n, l.
*obojaké spoluhlásky: Toto sú tie spoluhláskové písmená, po ktorých sa píše v domácich slovách v niektorých prípadoch i (a nie y) a v iných prípadoch (v tzv. vybraných slovách) y (a nie i). Sú to: b, m, p, r, s, v, z, (f). Známa pomôcka na zapamätanie týchto spoluhlások sú prvé slová vety: **B**rat **m**á **p**ri **r**obote **s**voje **v**lastné **z**vyky.

Odlišný je pojem mäkké spoluhlásky v pravom slova zmysle (t.j. mäkké spoluhláskové zvuky, nie mäkké spoluhláskové písmená), ktorý je iným označením pre palatálne spoluhlásky - porov. vo veľkej tabuľke vyššie.

### Slabikotvornosť
V slovenčine môžu byť niektoré spoluhlásky aj slabikotvorné, a teda z gramatického hľadiska samohláskami. Sú to [r̥], [ŕ], [l̥] a [ĺ]. Hláska m je (podľa niektorých názorov) slabikotvorná len v slovách hm a hmkať.

## Referencie

## Pozri aj
* Samohláska 

## Literatúra
* 
* 
* 

Spoluhlásky