Teplomer

thumb|Liehový teplomer do miestnosti
thumb|Lekársky ortuťový teplomer
[thumb|[Galileiho teplomer, využívajúci Archimedov zákon a závislosť hustoty kvapaliny od teploty]]

**Teplomer** je zariadenie slúžiace na meranie teploty. Tradične je princíp teplomeru založený na tepelnej rozťažnosti jednotlivých látok, kedy je objem mernej látky závislý od jej teploty. Tieto teplomery sa preto volajú *dilatačné*. V súčasnosti však existujú aj ďalšie metódy zisťovania teploty.

V súčasnosti sa stretávame s týmito druhmi teplomerov:
* **Kvapalinový teplomer** - Teplomer, v ktorom sa k meraniu teploty využíva teplotné roztiahnutie teplomernej kvapaliny (ortuť, lieh a pod.)

* **[[Bimetalový teplomer]]** - Teplomer, v ktorom sa na meranie teploty využíva *[[bimetal]]ový* (dvojkovový) pásik zložený z dvoch kovov s rôznymi teplotnými činiteľmi rozťažnosti. Pri zmene teploty sa pásik ohýba a tento pohyb sa prenáša na rúčku prístroja.

* **[[Plynový teplomer]]** - Teplomer, v ktorom sa na meranie teploty využíva závislosť tlaku plynu od teploty pri stálom objeme plynu, napríklad závislosť objemu plynu od teploty pri stálom tlaku.

* **Odporový teplomer** - Teplomer, v ktorom sa pri meraní teploty využíva závislosť elektrického odporu vodiča (odporový snímač teploty) alebo polovodiča (termistor) od teploty.

* **Termoelektrický teplomer** (tiež **termočlánok**) - Teplomer, v ktorom sa na meranie teploty využíva termoelektrický jav (elektróny, ktoré sú nositeľmi elektrického prúdu, sa významne podieľajú na vedení tepla). Zmenou teploty dvoch rôznych kovov sa mení vzniknuté termoelektrické napätie.

* **Radiačný teplomer** - Teplomer, určený na meranie vysokých teplôt založených na zákonoch tepelného žiarenia (Planckov vyžarovací zákon, Wienov zákon, Stefanov-Boltzmanov zákon). Meria žiarenie telies do okolia (na rovnakom princípe pracujú aj svetelné infračervené senzory alebo navádzacie strely).

* **Infračervený teplomer** - Teplomer, určený na bezkontaktné meranie teploty. Využíva princíp ako Radiačný teplomer ale pracuje v infračervenej oblasti elektromagnetického spektra. Často býva vybavený jedným alebo viac navádzacím laserom. Pri meraní s týmto teplomerom je nutné poznať emisivitu meraného povrchu. Býva označovaný aj ako pyrometer. 

Špeciálne teplomery:
* **Kontaktný teplomer** - Používa sa pri regulácii a automatizácii, napríklad v termostate pre klimatizáciu alebo akvárium.

* **Maximo-minimálny teplomer** - Teplomer v tvare „U“, ktorý si pamätá maximálnu a minimálnu dosiahnutú teplotu za sledované obdobie (od posledného nulovania). Používa sa napríklad v meteorológii.

## Dejiny
Dnes sú teplomery asi najznámejšie fyzikálne prístroje. Ale ešte pred niekoľkými storočiami boli úplne neznáme. Teplota sa určovala podľa telesných pocitov, pri výrobe kovov a keramiky sa ľudia riadili farbou rozpálených predmetov alebo roztavených kovov.

Na začiatku 17. storočia Galileo Galilei využil tepelné roztiahnutie vzduchu na meranie teploty. Tento primitívny teplomer bol vyrobený z tenkej sklenenej trubičky dlhej asi 30 cm a bol zakončený bankou. Banku zahrial rukou a „teplomer“ (hovorilo sa mu vzduchový *termoskop*) vložil otvoreným koncom trubičky do nádoby s farebnou vodou. Chladnúci vzduch sa zoskupoval a pod vplyvom tlaku okolitého vzduchu na hladinu voda vnikala do trubičky. Po vychladnutí banka prijímala teplotu okolitého vzduchu a výška vodného stĺpca v trubičke sa menila podľa zmien objemu vzduchu v banke, ktorý sa zase menil podľa teploty vzduchu. Na rozdiel od dnešných teplomerov pri oteplení hladina klesala a pri ochladení stúpala. Prístroj ešte nemal stupnicu.

Po Galileovi experimentovali s podobnými teplomermi Otto von Guericke a Gaspar Schott. Zdokonalili termoskop tým, že použili uzavretý systém s dvomi bankami na koncoch spojovacej trubičky v tvare U, v ktorej bola tekutina.

Ešte v tom istom storočí sa objavujú teplomery, v ktorých teplotnou látkou je kvapalina. Asi prvý teplomer zostrojil v roku 1631 francúzsky lekár Jean Rey, ktorý použil ako tepelnú látku vodu. Nevýhodou tohto teplomeru bola malá rozťažnosť vody. Preto sa hľadali iné vhodné tekutiny. Ako najvhodnejšie sa ukázali lieh a ortuť. Prvý liehový teplomer zostrojil v roku 1641 toskánsky veľkovojvoda Ferdinand II. Medici. V tom čase síce teplomery už mali stupnice, tie však neboli jednotné, takže údaje zmerané jednotlivými teplomermi sa nemohli porovnávať. Prvé teplomery s „normalizovanou“ stupnicou boli zostrojené až okolo roku 1650.

Ďalšou kapitolou vývoja teplomerov bolo stanovenie teplotnej stupnice, na ktorej meranie prebiehalo. Vyvinulo sa niekoľko stupníc a ich stanovení, vývoj diletačných teplomerov bol prakticky ukončený a v ďalších rokoch boli modifikované a vylepšované iba ich modifikácie. Napríklad teplota nad bodom varu ortute (356&nbsp;°C) až do 1100&nbsp;°C sa meria ortuťovým teplomerom, u ktorého sa kapilára plní napríklad dusíkom a teplomer je zhotovený z kremíkového skla. U lekárskych ortuťových teplomerov (35 až 42&nbsp;°C) je kapilára na nádobke s ortuťou zúžená, takže sa v tomto mieste pri poklese teploty ortuťový stĺpec pretrhne a teplomer tak stále ukazuje maximálnu nameranú teplotu (pred ďalším použitím sa musí „preklepať“).

## Pozri aj
* Kelvin
* stupeň Celzia
* stupeň Fahrenheita
* stupeň Réaumura
* Elektromagnetické spektrum

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Použitie infračerveného teplomeru

Kategória:Termometria

Kategória:Teplota