Petronius

**Petronius** (asi 27 – 66) bol rímsky satirik patriaci k okruhu literátov združených okolo cisára Nera. Rukopis jeho najznámejšieho diela, *Satyricon*, ho označuje menom **Titus Petronius**. Býva stotožňovaný s Nerovým dvoranom **Gaiom Petroniom Arbitrom**, o ktorom sa zmieňuje v Análoch Tacitus alebo menej častejšie s **Titom Petroniom Nigrom**, ktorý zastával konzulát roku 62 a bol roku 66 prinútený spáchať samovraždu. Cognomen **Arbiter** vychádza pravdepodobne z Tacitovho popisu tohto človeka, ktorého označuje ako *arbiter elegantiae* (rozhodcu vo veciach vkusu) na cisárskom dvore.

## Život
Pokiaľ možno skutočne usudzovať, že spisovateľ Petronius a Nerov dvoran Petronius boli jedna a tá istá osoba, vieme na základe Tacitových zmienok zrekonštruovať aspoň čiastočne život tejto zaujímavej osobnosti. Niekedy počas rokov 57 – 59 zastával Petronius úrad prokonzula v Bithýnii, kde sa preukázal ako energický a schopný správca cisárskych záležitostí. Okolo roku 62 zastával úrad konzula. Na cisárskom dvore si Petronius získal obdiv pre svoj vytríbený vkus hraničiaci s rozmarnosťou a dekadenciou. Roku 66 ho obvinil Nerov prétoriánsky prefekt Tigellinus z účasti na potlačenom Pisonovom sprisahaní (65) a cisár mu prikázal spáchať samovraždu. Aj v tomto okamihu sa prejavila podľa Tacita Petroniova originalita – keď si podľa rímskeho zvyku podrezal žily, svoju smrť úmyselne preťahoval a strávil posledné okamihy života pri prestretom stole. Namiesto teatrálnych posledných prejavov a filozofických deklamácii údajne pri poslednej hostine recitoval poéziu. Pokiaľ možno Tacitovmu záznamu veriť, aj vlastnú smrť obrátil Petronius na paródiu, tak ako to programovo robil v svojom diele. Tacitus na záver dodáva, že Petronius uverejnil Nerove zločiny v svojom závete.

## Dielo
Petroniovo diele je obostreté rovnakou aurou originality a mystifikácie ako jeho autor sám. Zdá sa, že jeho pôvodný názov mal byť *Satyrica* či *Satirica*. Nie je pritom jasné, či tak malo odkazovať na satiru alebo na gréckych satyrov. Dnes sa ako tradičná forma mena používa *Satyricon*. Z diela, ktoré muselo byť pôvodne pomerne rozsiahle, sa nám dochovala iba časť obsahujúca koniec 14., 15. a začiatok 16. knihy. Z koľkých kníh sa skladal celý román, ktorý mohol dosahovať rozsah až Tolstojovej Vojny a mieru, nemožno určiť.

*Satyricon* je vo všetkých ohľadoch dielo nesmierne originálne, odvážne a prekvapivo moderné, či priam postmoderné. Petronius voľne prepája prózu s poéziou, vysoký štýl s výrazovými prostriedkami spodiny, realizmus s paródiou. Šokuje predovšetkým otvoreným erotickým nábojom svojho diela, či už pojednáva o milostných dobrodružstvách medzi mužmi a ženami, homosexuálnych alebo pederastrických vzťahoch. Hlavný hrdina románu je mladík z lepšej rodiny menom Encolpius, ktorý sa zaplieta do početných, často sexuálnych dobrodružstiev. Spočiatku tvorí milostný trojuholník s dvoma inými mladými mužmi – Ascyltom a Gitonom -, neskôr vymení s Gitonom Ascylta za potulného básnika Eumolpa.

Najslávnejší úsek dochovaného *Satyriconu* predstavuje *Cena Trimalchionis* (Hostina u Trimalchiona). Úvodná trojica hrdinov je pozvaná na oslavu v dome prepustenca Trimalchiona, ktorej dominuje na jednej strane opulentná okázalosť bohatého hostiteľa a jednak jeho úplná intelektuálna neotesanosť. Trimalchionovi ďalší hostia, preπustenci-zbohatlíci rovnakého typu ako sám Trimalchio, miešajú reč pochytenú z ulice zo zle zapamätanými veršαmi klasikov, vychvaľujú sa bohatstvom a svojimi chabými znalosťami a aby zakryli svoj nízky pôvod, obklopujú sa najelegantnejšími predmetmi, ale výsledkom je iba dokonalý nevkus, pred ktorým sa dajú, napriek prísľubu bohatej tabule, vnohy aj traja hrdinovia.

### ''Priapea''
Petroniovi je dnes pripisovaná aj zbierka básní *Priapea*, nazvaná podľa boha sexuálnej potencie a plodnosti Priapa (ten hrá zásadnú rolu aj v Satyrikone). Ide o súbor asi 80 žartovných epigramov s erotickými námetmi, ktorý možno spoľahlivo datovať do prvej polovice 1. storočia.

## Petronius v modernej kultúre
Petroniov osud inšpiroval mnohých moderných autorov. Vystupuje mimo iné ako hlavná postava románu *[[Quo vadis (román)|Quo vadis]]* od Henryka Sienkiewicza a v knihe *Pro koho krev* od českej spisovateľky Jarmily Loukotkovej. Podľa Petroniovho Satyrikonu natočil taliansky režisér Federico Fellini film *Satyricon* (1969).

## Literatúra
* 

## Iné projekty

Kategória:Narodenia v 1. storočí
Kategória:Úmrtia v 1. storočí
Kategória:Básnici starovekého Ríma
Kategória:Obete samovrážd