Šarlota Augusta Hannoverská

**Šarlota Augusta Hannoverská** (Charlotte Augusta, * 7. január 1796, Carlton House – † 6. november 1817, Claremont House) bola jediná dcéra Juraja, princa z Walesu (budúceho britského kráľa Juraja IV.)  a jeho manželky Karolíny Brunšvickej. 

Jej rodičia sa nemali radi už z čias pred dohodnutým sobášom a čoskoro sa rozišli. Princ z Walesu prenechal väčšinu starostlivosti o Šarlotu Augustu guvernantkam a služobníctvu a umožnil jej len obmedzený kontakt s matkou, ktorá nakoniec krajinu opustila. Keď Šarlota Augusta dospela, jej otec na ňu tlačil, aby sa vydala za Viliama, oranžského princa (neskôr holandského kráľa). Po počiatočnom súhlase, Šarlota Augusta nakoniec zrušila zamýšľaný sobáš. To vyústilo do súperenia medzi ňou a jej otcom, ktorý jej dovolil sa vydať za Leopolda Sasko-Kobursko-Saafeldského (neskoršieho kráľa Belgičanov). Po roku a pol šťastného manželstva, Šarlota Augusta zomrela po pôrode mŕtvo narodeného syna. 

Jej smrť vyvolala medzi Britmi obrovský smútok, ktorí ju považovali za znak nádeje a kontrast s jej nepopulárnym otcom a duševne chorým starým otcom. Bola jediným legitímnym vnučaťom Juraja III. a jej smrť vyvolala nástupnícku krízu, pretože existovala šanca, že trón prejde na vzdialeného príbuzného. 

## Skorý život
vľavo|náhľad|Šarlota Augusta ako mladé dievča.
V roku 1794 Juraj, princ z Walesu hľadal vhodnú nevestu. Neurobil tak zo zvláštnej túžby zabezpečiť si následníctvo, ale preto, že mu sľúbili zvýšený príjem peňazí, ak sa ožení. Jeho voľba padla na jeho nemeckú sesternicu Karolínu Brunšvickú, hoci ju nikdy predtým nevidel. Keď sa prvýkrát stretli, boli si navzájom nesympatickí, ale sobáš sa konal 8. apríla 1795. Pár sa rozišiel v priebehu niekoľkých týždňov, hoci zostali pod jednou strechou. Juraj neskôr uviedol, že pohlavný styk mali len trikrát. 

Karolína porodila dcéru v ich rezidencii Carlton House v Londýne 7. januára 1796. Zatiaľ čo Juraj bol mierne nešťastný, že dieťa nebolo chlapcom, kráľ Juraj III., ktorý uprednostňoval deti ženského pohlavia, sa tešil z narodenia svojho jediného legitímneho vnúčaťa a dúfal, že narodenie poslúži na zmierenie Juraja a Karolíny. To sa však nestalo. Tri dni po pôrode, Juraj spísal závet, v ktorom nariadil, že jeho manželka nebude mať žiadnu úlohu pri výchove ich dieťaťa a odkázal svoj celý svetský majetok svojej milenke Marii Fitzherbertovej a Karolíne odkázal jeden šiling. Aj napriek tomu, že mnohí členovia kráľovskej rodiny neboli populárni, národ oslavoval narodenie princeznej. Dňa 11. februára 1796 bola pokrstená ako *Charlotte Augusta*, po svojich babičkách, kráľovnej Šarlote a Auguste, vojvodkyni Brunšvicko-Lüneburskej vo Veľkom salóne v Carlton House Johnom Mooreom, arcibiskupom canterburským. Jej krstnými rodičmi boli kráľ, kráľovná a vojvodkyňa Augusta (za ktorú zastupovala Šarlota, princezná Royal). 

Napriek Karolíniným požiadavkám na lepšie zaobchádzanie teraz, keď porodila druhú v poradí na trón. Juraj jej obmedzil kontakt s dieťaťom a zakázal jej vídať ich dcéru okrem prítomnosti vychovávateliek. Karolíne bola povolená obvyklá denná návšteva. Karolíne nebolo dovolené rozhodovať o starostlivosti o malú Šarlotu Augustu. Sympatický personál domácnosti princa ho neposlúchol a dovolil Karolíne, aby bola sama so svojou dcérou. Juraj si toho nebol vedomý, pretože mal malý kontakt so samotnou Šarlotou Augustou. Karolína bola dokonca natoľko odvážna, že sa za potlesku davov viezla ulicami Londýna v koči spolu so svojou dcérou. 

### Detstvo
[náhľad|Karolína ladí [Harfa|harfu vedľa Šarloty Augusty v roku 1800. Karolína bola neskôr obvinená z pomeru s umelcom Thomasom Lawrencom, keď maľoval portrét. ]]
Šarlota Augusta bola zdravé dieťa a podľa jej životopiskyne They Holmeovej, že „dojem, ktorý človek získa zo všetkých zaznamenaných skorých príbehov o Šarlote je šťastná rozvážnosť a teplé srdce.“ Ako Šarlota Augusta rástla, jej rodičia pokračovali v boji a vo svojom konflikte používali mladé dievča ako pešiaka, pričom obaja rodičia apelovali na kráľa a kráľovnú, aby sa postavili na ich stranu. V auguste 1797, Karolína odišla z Carlton House a usadila sa v prenajatom dome neďaleko Blackheathu a svoju dcéru nechala - v tom čase anglické právo považovalo práva otca na maloleté deti za prvoradé. Princ však nepodnikol žiadne kroky na ďalšie obmedzenie prístupu Karolíny k jej dcére. V decembri 1798, princ pozval svoju odcudzenú manželku, aby strávila zimu v Carlton House, čo ona odmietla. Bolo to posledné seriózne úsilie o zmierenie a jeho zlyhanie znamenalo, že bola malá pravdepodobnosť, že Juraj bude mať legitímneho syna. Karolína navštevovala svoju dcéru v Carlton House a niekedy Šarlotu Augustu poslali do Blackheathu navštíviť svoju matku, ale nikdy jej nebolo dovolené zostať na noc v dome svojej matky. Počas leta, princ prenajal Shrewsbury Lodge v Blackheathe pre svoju dcéru, čo uľahčovalo návštevy Šarloty Augusty. Podľa Alison Plowdenovej, ktorá písala o Jurajovom vzťahu s manželkou a dcérou, Karolína vídavala svoju dcéru koľko chcela.

Keď mala Šarlota Augusta osem rokov, jej otec, ktorý sa opäť zaľúbil do Fitzherbertovej, sa rozhodol, že Carlton House chce sám pre seba. Zabral miestnosti svojej manželky (Karolína miesto toho dostala priestory v Kensingtonskom paláci) a svoju dcéru presťahoval do Warwick House, susediaceho s Carlton House. James Chambers, ďalší životopisec Šarloty Augusty povedal, že mladá princezná „žila vo vlastnej domácnosti v spoločnosti nikoho, komu za to neplatili“. Sťahovanie sa uskutočnilo bez prítomnosti jej guvernantky, lady Elginovej, s ktorou si boli veľmi blízke. Guvernantka bola nútená odísť do dôchodku, zdanlivo kvôli veku, ale pravdepodobne preto, že Juraj bol nahnevaný, že vzala dievča za kráľom bez jeho povolenia. Juraj tiež prepustil podguvernantku slečnu Haymannovú za to, že si bola veľmi blízka s Karolínou. Náhradníčka lady Elginovej, lady de Cliffordová, mala Šarlotu Augustu rada a bola príliš dobromyseľná na to, aby disciplinovala dieťa. Lady de Cliffordová si raz priviedla ku Šarlote Auguste jedného zo svojich vnukov, Georgea Keppela ako spoločníka na hranie. O štyridsať rokov neskôr Keppel, vtedajší gróf z Albermale, spomínal Šarlotu Augustu vo svojich memoároch, ktoré su zdrojom anekdot o Šarlote Auguste ako o malom dievčati. Pamätal si, ako videli dav zhromaždený pred domom Keppelovcov v Earl's Court, ktorý dúfal, že uvidí mladú princeznú. Keppel a Šarlota Augusta vyšli von a pripojili sa ku davu.

V roku 1805 začal kráľ pripravovať plány na Šarloty Augusty vzdelanie a najal pre svoje jediné legitímne vnúča veľký tím učiteľov s biskupom z Exeteru, ktorý ju mal poučiť o anglikánskej cirkvi, o ktorej Juraj III. veril, že Šarlota Augusta jedného dňa ako kráľovná Spojeného kráľovstva brániť ju. Podľa Holmeovej táto inštrukcia urobila na Šarlotu Augustu malý dojem a rozhodla sa učiť, čo len chcela. Šarlotu Augustu, ktorú vyučovala skladateľka Jane Mary Guestová, sa stala uznávanou klaviristkou. 

Nekonvenčné správanie princeznej Karolíny viedlo v roku 1807 k obvineniam, že mala od rozchodu s princom z Walesu sexuálne vzťahy s inými mužmi. Karolína sa starala o malého Wiliama Austina, ktorý bol údajne jej dieťaťom s iným mužom. Princ z Walesu dúfal, že to čo nazval „chúlostivým vyšetrovaním“ objaví nejaké dôkazy o cudzoložstve, ktoré mu umožnia sa rozviesť s Karolínou a zakázať Šarlote Auguste sa stretávať s matkou. Šarlota Augusta o tomto vyšetrovaní vedela a ako desaťročné bolo hlboko ranené a keď sa matka a dcéra zbadali v parku, Karolína, ktorá poslúchla princa, aby nemala žiadny kontakt so Šarlotou Augustou, predstierala, že ju nevidí. K Jurajovmu trpkému sklamaniu, vyšetrovacia komisia nenašla žiadne dôkazy, že Karolína porodila druhé dieťa. Kráľ, ktorý mal Karolínu rád, ju počas vyšetrovania odmietol vidieť, ale po skončení vyšetrovania ju znova začal prijímať. Po skončení vyšetrovania, princ neochotne dovolil Šarlote Auguste opäť vidieť svoju matku pod podmienkou, že Wiliam Austin nebude jej parťákom na hranie. 

## Dospievanie
náhľad|Šarlota Augusta v roku 1807Keď Šarlota Augusta vstúpila do tínerdžerského veku, členovia kráľovského dvora považovali jej správanie za neprípustné. Lady de Cliffordová sa sťažovala na to, že Šarlota Augusta ukázala svoje spodky po členky. Charlotte Bury, dvorná dáma Karolíny a diaristka, ktorej spisy sa zachovali, opísala Šarlotu Augustu ako „jemný kus mäsa a kosti“. Jej otec bol na ňu hrdý za to, ako vedela jazdiť na koni. Mala rada hudbu od Mozarta a Haydna a stotožňovala sa s postavou Marianne Dashwoodovej z románu Rozum a cit od Jane Austenovej. V roku 1808 bola Charlotte Jonesová vymenovaná za jej oficiálnu maliarku miniatúrnych portrétov. 

Koncom roku 1810, u kráľa Juraja III. vypuklo uňho šialenstvo. Šarlota Augusta a kráľ sa mali veľmi radi a mladá princezná bola veľmi zarmútená jeho chorobou. 6. februára 1811, princ z Walesu zložil prísahu ako princ regent pred tajnou radou. Keď jazdila na koni v záhradách Carlton House, snažila sa zachytiť záblesky obradu cez okná na prízemí. Bola nadšenou podporovateľkou whigovcov, ako bol jej otec. Avšak teraz, keď vykonával právomoci monarchie, nezavolal whigovcov do úradu, ako mnohí očakávali. Šarlota Augusta bola pobúrená tým a považovala to za zradu svojho otca a v opere preukázala svoju podporu bozkami smerom k vodcovi whigovcov, Charlesovi Greyovi. 

Princ regent bol vychovaný v prísnych podmienkach, proti ktorým sa búril. Napriek tomu sa pokúsil dať svoju dcéru, ktorá v 15 rokoch vyzerala ako dospelá žena, ešte prísnejšie podmienky. Dal jej príspevok na oblečenie, nedostatočný pre dospelú ženu a trval na tom, že ak sa zúčastní opery, mala by sedieť v zadnej časti lóže a odísť pred koncom. Keďže princ regent bol zaneprázdnený štátnymi záležitosťami, Šarlota Augusta musela väčšinu času tráviť vo Windsore so svojimi tetami. Znudená sa čoskoro zaľúbila do svojho bratranca Georgea FitzClarenca, nemanželského syna Viliama, vojvodu z Clarence. FitzClarence bol krátko nato povolaný do Brightonu, aby sa pripojil do pluku, do ktorého patril a Šarloty Augusty pohľad upriamil na poručíka Charlesa Hesseho, údajného syna Frederika, vojvodu z Yorku a Albany. Hesse a Šarlota Augusta mali množstvo tajných stretnutí. Lady de Clifford sa bála hnevu princa regenta, ak by sa o nich dozvedeli, ale princezná Karolína bola nadšená z lásky svojej dcéry. Urobila všetko, čo mohla, aby sa tí dvaja mohli stretávať. Tieto stretnutia sa skončili, keď Hesse odišiel a pripojil sa k britským silám v Španielsku. Väčšina kráľovskej rodiny o týchto stretnutiach vedela, okrem princa regenta. 

V roku 1813, keď sa Napoleonské vojny obrátili v prospech Veľkej Británie, Juraj začal vážne uvažovať o manželstve Šarloty Augusty. Princ regent a jeho poradcovia sa zhodli na Viliamovi, dedičnom oranžskom princovi, synovi a dedičovi Viliama VI. Oranžského. Takéto manželstvo by zvýšilo britský vplyv v severozápadnej Európe. Viliam urobil na Šarlotu Augustu zlý dojem, keď ho uvidela na Jurajovej narodeninovej párty 12. augusta, keď sa Viliam opil, rovnako ako mnohí iní hostia. Hoci nikto z kompetentných nehovoril Šarlote Auguste o navrhovanom sobáši, ona bola s plánom celkom oboznámená. Doktor Henry Halford zistil, že Šarlota Augusta mala pocit, že ako budúca britská kráľovná by sa nemala vydať za cudzinca. Princ regent vo viere, že jeho dcéra má v úmysle sa vydať za Viliama Frederika, vojvodu z Gloucesteru a Edinburghu, začal slovne urážať ju aj Viliama Frederika. Táto záležitosť čoskoro unikla do novín. Princ regent sa pokúsil o jemnejší prístup, ale nepodarilo sa mu presvedčiť svoju dcéru, ktorá napísala, že „nemohla by som opustiť túto krajinu a ako anglická kráľovná ešte menej.“ Avšak 12. decembra, princ regent dohodol stretnutie medzi Šarlotou Augustou a oranžským princom na večierku. Na tom večierku, Viliam požiadal Šarlotu Augustu o jej rozhodnutie. Povedala, že sa jej teraz páčil, čo Juraj bral ako prijatie a rýchlo zavolali Viliama, aby ho informovali. 
[vľavo|náhľad|Umelcov dojem z prvého stretnutia princeznej Šarloty Augusty (vľavo) a princa Leopolda (pred oknom), s [Katarína Pavlovna Ruská|Katarínou Pavlovnou Ruskou a ruským princom Nikolajom Gagarinom. ]]
Rokovania o manželskej zmluve trvali niekoľko mesiacov, pričom Šarlota Augusta trvala na tom, že nebude musieť opustiť Britániu. Diplomati netúžili po tom, aby sa spojili dva tróny, a tak dohoda uvádzala, že Británia pripadne prvému synovi páru, zatiaľ čo druhý syn zdedí Holandsko. Ak by bol len jeden syn, Holandsko by prešlo pod nemeckú vetvu Oranžsko-nasavských. Šarlota Augusta podpísala manželskú zmluvu 10. júna 1814. Šarlota Augusta bola v tej dobe posadnutá pruským princom, ktorého identita je neistá. Podľa Charlesa Grevilla to bol princ August, hoci historik Arthur Aspinall nesúhlasil, pretože si myslel, že jej láskou bol mladý princ Frederik. Na večierku v hoteli Pulteney v Londýne, sa Šarlota Augusta stretla s generálporučíkom ruskej kavalérie, princom Leopoldom Sasko-Kobursko-Saafeldským. Šarlota Augusta pozvala Leopolda k sebe. On toto pozvanie prijal a u Šarloty Augusty zostal trištvrte hodiny. Neskôr napísal list princovi regentovi, v ktorom sa mu ospravedlnil sa akúkoľvek indiskrétnoť. Tento list na Juraja veľmi zapôsobil, hoci Leopolda nepovažoval za možného nápadníka svojej dcéry. 

Karolína bola proti sobášu svojej dcéry s oranžským princom a mala veľkú podporu verejnosti. Keď Šarlota Augusta vyšla na verejnosť, davy ju nabádali, aby neopustila svoju matku tým, že sa vydá za oranžského princa. Šarlota Augusta informovala Viliama, že ak sa vezmú, jej matka bude v ich dome vítaná, čo bola podmienka, neprijateľná pre princa regenta. Keď oranžský princ nesúhlasil, Šarlota Augusta zrušila svoje zasnúbenie. Odpoveďou jej otca bolo nariadenie, aby Šarlota Augusta zostala vo svojej rezidencii vo Warwick House (neďaleko Carlton House), kým nebude prevezená do Cranbourne Lodge vo Windsore, kde nebude nikoho môcť vidieť okrem kráľovnej. Keď sa to dozvedela, vybehla na ulicu. Muž, ktorý z okna videl jej trápenie, pomohol princeznej nájsť nákladný koč, v ktorom ju priviedli do domu svojej matky. Karolína bola v tom čase na návšteve u priateľov a ponáhľala sa späť do svojho domu, zatiaľ čo Šarlota Augusta zavolala whigských politikov, aby jej poradili. Zišlo sa aj niekoľko členov kráľovskej rodiny, vrátane jej strýka, vojvodu z Yorku so zatykačom vo vrecku, aby v prípade potreby zabezpečil jej návrat s použitím násilia. Po dlhých hádkach jej whigovci odporučili, aby sa vrátila do domu svojho otca, čo na druhý deň urobila.

## Izolácia a dvorenie
[náhľad|Portrét Šarloty Augusty od [George Dawe|Georga Dawea z roku 1817. ]]
O príbehu o Šarloty Augusty úteku a návrate sa čoskoro začalo hovoriť aj v meste. Henry Brougham, bývalý poslanec vyhlásil, že „všetci sú proti princovi regentovi“. Napriek citovému zmiereniu so svojou dcérou, ju však princ regent nechal previesť do Cranbourne Lodge, kde jej služobníci dostali príkaz nikdy ju nespustiť z dohľadu. Podarilo sa jej však prepašovať lístok svojmu obľúbenému strýkovi, Augustovi, vojvodovi zo Sussexu. Vojvoda na tento lístok reagoval výsluchom toryovského premiéra, Roberta Jenkinsona v Snemovni lordov. Spýtal sa, či Šarlota Augusta môže voľne odísť a vrátiť z domu a či má dovolené ísť k moru, ako jej lekári v minulosti odporúčali. Jenkinson sa vyhol otázkam a vojvoda bol predvolaný do Carlton House princom regentom, ktorý sa naňho hneval. Princ regent sa s ním už nikdy nerozprával. 

Napriek svojej situácii sa Šarlote Auguste zdalo, že život v Cranbourne House nie je taký hrozný a pomaly sa začala zmierovať so svojou situáciou. Koncom júla 1814, princ regent navštívil svoju dcéru, ktorú informoval, že jej matka sa chystá opustiť Anglicko na dlhší pobyt v Európe. To Šarlotu Augustu veľmi rozrušilo, ale nemala pocit, že by čokoľvek, čo povedala ovplyvnilo názor jej matky. Šarlota Augusta už svoju matku nikdy neuvidela. Koncom augusta bolo Šarlote Auguste dovolené ísť k moru. Požiadala, aby šla do Brightonu, ale to princ regent odmietol a poslal ju do Weymouthu. Keď princeznin koč po ceste zastavil, zhromanždili sa veľké priateľské davy, aby ju videli. Podľa Holmeovej „už ľudia vtedy o nej uvažovali ako o svojej budúcej kráľovnej“. Po príchode do Weymothu, Šarlota Augusta trávila čas skúmaním okolitých atrakcií, nakupovaním pašovaného francúzskeho hodvábu a ku koncu septembra absolvovala hydroterapiu. Stále bola zaľúbená do pruského princa a márne dúfala, že svoj zámer oznámi svojmu otcovi. Ak by to neurobila, napísala svojmu priateľovi, že by si tým „vzala ďaľšiu najlepšiu vec, ktorou bol dobrý temperamentný muž s rozumom... ten muž je princ Leopold“. V polovici decembra, krátko pred odchodom z Weymouthu, utrpela veľmi krátky a veľký šok, keď jej dostala správu, že jej pruský princ vytvoril nové citové puto. V dlhom rozhovore po vianočnej večeri si princ regent a Šarlota Augusta vyjasnili svoje nezhody. 

V prvých mesiacoch roku 1815 sa Šarlota Augusta opäť zamerala na Leopolda, ktorého nazvala „Leo“ ako svojho budúceho manžela. Jej otec sa odmietol vzdať nádeje, že Šarlota Augusta bude súhlasiť s manželstvom s oranžským princom. Šarlota Augusta sa však vyjadrila, že „žiadne hádky ani vyhrážky mnou neohnú, aby som sa vydala za toho nenávideného Holanďana“. Princ regent nakoniec ustúpil od myšlenky sobáša s oranžským princom, ktorý sa to leto zasnúbil s ruskou veľkokňažnou Annou Pavlovnou, dcérou ruského cára Pavla I. Šarlota Augusta kontaktovala Leopolda cez sprostredkovateľov a zistilia, že je veľmi vnímavý, ale keď Napoleon obnovil konflikt na kontinente a Leopold bojoval so svojim plukom. V júli, krátko pred návratom do Weymouthu, Šarlota Augusta formálne požiadala svojho otca o povolenie vydať sa za Leopolda. Princ regent odpovedal, že vzhľadom na neurovnanú politickú situáciu na kontinente nemôže o takejto požiadavke ani uvažovať. Na jej frustráciu, Leopold po obnovení mieru neprišiel do Británie, aj keď bol v Paríži, o ktorom sa domnievala, že je blízko k Londýnu a Weymouthu. 
náhľad|Svadba Šarloty Augusty a Leopolda.
V januári 1816, pozval princ regent svoju dcéru do Royal Pavilion v Brightone a ona ho prosila, aby povolil sobáš. Keď sa vrátila do Windsoru, napísala svojmu otcovi: „Už viac neváham vyjadriť zaujatosť v prospech kniežaťa z Coburgu a uisťujem ťa, že nikto nebude v tomto svojom súčasnom a poslednom zasnúbení stabilnejšia a dôslednejšia ako ja“. Juraj sa vzdal a zavolal Leopolda, ktorý bol v Berlíne na ceste do Ruska do Británie. Leopold pricestoval do Británie koncom 1816 a prišiel do Brightonu, aby ho vypočul princ regent. Keď bola pozvaná aj Šarlota Augusta, večerala s otcom a princom Leopoldom a po tejto večeri napísala: Na princa regenta urobil Leopold dojem a povedal svojej dcére, že Leopold „má všetky predpoklady urobiť ženu šťastnou“. Šarlota Augusta bola poslaná späť do Cranbourne 2. marca a nechala princa regenta s Leopoldom. 14. marca zaznelo v Dolnej snemovni vyhlásenie, ktoré vyvolalo veľký ohlas, že séria princezniných románikov sa konečne končí. Parlament odhlasoval návrh zákona, ktorým bol Leopold naturalizovaný ako britský občan. K tomu mu parlament priznal 50 000 libier ročne. Za tie peniaze bol kúpený Claremont House umožnil im jednorazovú platbu na zriadenie domu. Juraj uvažoval aj o tom, aby sa z Leopolda stal kráľovský vojvoda, vojvoda z Kendallu, hoci sa od plánu upustilo, kvôli obavám vlády, že by to Leopolda vtiahlo do straníckej politiky a to, že by sa zo Šarloty Augusty stala „obyčajnou vojvodkyňou“, by bolo pre ňu považované za degradáciu. Juraj zo strachu z opakovania fiaska s oranžským princom, obmedzil princeznin kontakt s Leopoldom. Keď sa Šarlota Augusta vrátila do Brightonu, dovolil sa im stretávať len pri večeri a nikdy ich nenechal spolu osamote.

Dátum svadobného obradu bol stanovený na 2. mája 1816. V deň svadby zaplnili Londýn obrovské davy. Účastníci svadby mali veľké problémy s cestovaním. O deviatej večer v Carlton House, sa pár zosobášil. Svadobné šaty Šarloty Augusty stáli viac ako 10 000 libier. Jediným nešťastím bolo počas obradu to, keď bolo počuť Šarlotu Augustu chichotať sa, keď Leopold sľúbil, že ju obdarí všetkým svojim svetským majetkom. 

## Manželstvo a smrť
[náhľad|Šarlota Augusta a princ Leopold. Portrét od [George Dawe|Georga Dawea]]
Pár mal medové týždne v Oatlands Palace, rezidencii vojvodu z Yorku v Surrey. Ani jednému tam nebolo dobre, pretože to bol dom plný psov. Napriek tomu Šarlota Augusta napísala, že Leopold bol „dokonalosťou milenca“. Dva dni po sobáši, princ regent navštívil pár v Oatlands. Dve hodiny opisoval Leopoldovi detaily vojenských uniforiem. Pár sa do Londýna vrátil na spoločenskú sezónu a keď navštívili divadlo, vždy sa im dostalo potlesku publika. Keď ochorela v opere, verejnosť mala veľké obavy o jej zdravie. Bolo oznámené, že potratila. 24. augusta 1816 sa prvýkrát usadili v Claremonte. 

Leopoldov lekár, Christian Stockmar (neskôr barón Stockmar, poradca kráľovnej Viktórie a princa Alberta) napísal, že počas prvých šiestich mesiacov manželstva nikdy nevidel Šarlotu Augustu oblečenú v niečom, čo by nebolo vkusné a jednoduché. Poznamenal tiež, že bola oveľa pokojnejšia a ovládala sa a pripisoval to Leopoldovmu vplyvu. Leopold neskôr napísal: „Keď som išiel von strielať, boli sme vždy spolu, neunavili sme sa.“ 

Coburgovci, ako ich začali nazývať, trávili vianočné sviatky v Brightone. 7. januára tam princ regent usporiadal obrovský ples na oslavu 21. narodením svojej dcéry, ale Coburgovci sa nezúčastnili, pretože sa vrátili do Claremontu a radšej tam zostali v tichosti. Koncom apríla 1817, Leopold informoval princa regenta, že Šarlota Augusta je opäť tehotná a že existuje nádej, že dieťa donosí. 
[vľavo|náhľad|Kópia založená na maľbe Šarloty Augusty od [Thomas Lawrence|Thomasa Lawrencea, namaľovaného v posledných dňoch jej života. ]]
Šarloty Augusty tehotenstvo bolo predmetom intenzívneho záujmu verejnosti. Stávkové kancelárie rýchlo pripravili stávku o pohlaví dieťaťa. Ekonómovia vypočítali, že narodenie princeznej zdvihne akciový trh o 2,5 % a narodením princa o 6 %. Šarlota Augusta trávila čas potichu, veľa času trávila sedením pri maľovaní jej portrétu od Thomasa Lawrencea. Veľa jedla a mala málo pohybu. Keď jej lekársky tím v auguste 1817 začal s prenatálnou starostlivosťou  a nasadil jej prísnu diétu v nádeji, že zmenšia hmotnosť dieťaťa pri narodení. Zdá sa, že diéta a občasné krvácanie Šarlotu Augustu oslabili. Stockmar bol šokovaný liečbou, ktorú považoval za zastaranú a odmietol sa pripojiť k lekárskemu tímu, pretože veril, že ako cudzinec bude obviňovaný, ak niečo pokazí. 

Veľkú časť každodennej starostlivosti o Šarlotu Augustu vykonával Richard Croft. Predpokladalo sa, že Šarlota by mala porodiť 19. októbra, ale keď sa október skončil, nejavila žiadne známky pôrodu. Večer 3. novembra začali kontrakcie. Croft jej nedovolil jesť a poslal po úradnikov, ktorí mali byť svedkami kráľovského pôrodu. V noci zo 4. na 5. novembra bolo jasné, že Šarlota Augusta možno nebude môcť donosiť dieťa a jej osobný lekár Matthew Baillie sa rozhodol poslať po pôrodnika Johna Simsa. Croft však nedovolil Simsovi vidieť pacienta a kliešte neboli použité. Plowdenová naznačila, mohli ju aj dieťa zachrániť, hoci tam bola veľmi vysoká úmrtnosť, keď sa nástroje používali v ére pred antiseptikami. 

O deviatej večer 5. novembra, Šarlota Augusta porodila veľkého mŕtveho chlapca. Snahy o jeho resuscitáciu boli márne a šľachetní pozorovatelia potvrdili, že to bol pekný chlapec, podobajúci sa kráľovskej rodine. Boli ubezpečení, že matka sa má dobre a odišli. Vyčerpaná Šarlota Augusta túto správu prijala pokojne a tvrdila, že to bola Božia vôla. Po dlhej diéte a trochu najedla a zdalo sa, že sa zotavuje. Leopold, ktorý zostal po celý čas so svojou ženou, si dal zrejme opiát a zvalil sa do postele. 

Čoskoro po polnoci začala Šarlota Augusta prudko zvracať a sťažovala sa na bolesti brucha. Zavolali Crofta a bol vystrašený, keď zistil, že je na dotyk studená, ťažko dýcha a krváca. Dal jej horúce obklady, v tom čase akceptovanú liečbu popôrodného krvácania, ale krvácanie neprestávalo. Zavolal Stockmara a vyzval ho, aby priviedol Leopolda. Stockmar zistil, že je ťažké zobudiť Leopolda a tak išiel za Šarlotou Augustou, ktorá ho chytila za ruku. Stockmar odišiel z miestnosti a plánoval znova prebudiť Leopolda ale počul kričať Šarlotu Augustu: „Stocky! Stocky!“ Vošiel do miestnosti a našiel Šarlotu Augustu mŕtvu. 

## Následky
náhľad|Pohreb princeznej Šarloty Augusty
[náhľad|Portrét Šarloty Augusty vystavený v [Kráľovský palác v Bruseli|Kráľovskom paláci v Bruseli. ]]
Henry Brougham, jeden z hlavných poradcov kráľovnej Karolíny, napísal v reakcii verejnosti na Šarloty Augusty smrť: „Naozaj to bolo, ako keby každá domácnosť vo Veľkej Británii prišla o svoje obľúbené dieťa.“ Celé kráľovstvo sa dostalo do hlbokého smútku. Plátenníkom došla čierna látka. Dokonca aj chudobní a bezdomovci si na oblečenie zaviazali čierne pásky. Obchody boli na dva týždne zatvorené, rovnako ako Royal Exchange. Dokonca aj herne zavreli v deň jej pohrebu na znak úcty. Smútok bol taký úplný, že výrobcovia stúh a iných galantérnych tovarov (ktoré sa v období smútku nemohli nosiť) požiadali vládu o skrátenie zatvorenia obchodov zo strachu, že by skrachovali. 

Princ regent padol na zem od žiaľu a nemohol sa zúčastniť pohrebu svojho dieťaťa. Princezná Karolína počula túto správu od okoloidúceho kuriéra a v šoku omdlela. Keď sa zotavila, vyjadrila sa: „Anglicko, táto veľká krajina, stratila všetko, keď stratila moju navždy milovanú dcéru.“ Dokonca aj oranžský princ sa po vypočutí tejto správy rozplakal a jeho manželka nariadila dvorným dámam svojho dvora, aby smútili. Najväčší vplyv na Leopolda mal Stockmar, ktorý o niekoľko rokov neskôr napísal: „V novembri došlo k skaze tohto šťastného domova a zničeniu každej nádeje a šťastia princa Leopolda jedným úderom. Nikdy sa už nevrátil do pocitu šťastia, ktoré požehnalo jeho krátky manželský život.“  Podľa Holmeovej bol „bez Šarloty Augusty neúplný. Bolo to ako keby stratil srdce.“ Leopold zostal vdovec, kým sa v roku 1832 znovu oženil s Lujzou Máriou Orleánskou, keď sa stal kráľom Belgičanov. Jeho najmladšia dcéra, Šarlota, ktorá sa neskôr stala mexickou cisárovnou pomenovaná po Šarlote Auguste. 

Princ Leopold napísal maliarovi Thomasovi Lawrencovi: 

Šarlota Augusta bola pochovaná so synom pri jej nohách v kaplnke svätého Juraja na Windsor Castle 19. novembra 1817. Pri jej hrobke bol postavený pomník od sochára Matthewa Cotesa Wyatta. Netrvalo dlho a verejnosť začala pripisovať vinu za tragédiu. Kráľovná a princ regent boli obviňovaní z toho, že neboli prítomní pri pôrode, hoci Šarlota Augusta výslovne žiadala, aby neboli prítomní pri pôrode. Hoci pitva nebola presvedčivá, mnohí obviňovali Crofta z jeho starostlivosti o princeznú. Princ regent neobvinil Crofta z ničoho, ale napriek tomu tri mesiace po Šarloty Augusty smrti, Croft vzal zbraň a smrteľne sa zastrelil. „Trojnásobná pôrodnícka tragédia“ - smrť dieťaťa, matky a pôrodníka viedla k významným zmenám v pôrodníckej praxi. 
[vľavo|náhľad|Plaketa na základni obelisku v [Red House Park v Sandwell. ]]
Obelisk na pamiatku Šarloty Augusty postavil vtedajší liberálny poslanec Robert Wellbeloved Scott v areáli svojho vidieckeho domu (teraz Red House Park v Sandwell). Obelisk bol vekom vážne poškodený a v auguste 2009 bol obnovený za cenu 15 000 libier. 

Smrť Šarloty Augusty zanechala kráľa Juraja III. bez akýchkoľvek legitímnych vnúčat. Jeho najmladšie dieťa, ktoré prežilo, malo viac ako štyridsať rokov. Noviny začali vyzývať kráľových slobodných synov, aby uzavreli manželstvo. Jeden taký článok sa dostal ku kráľovmu štvrtému synovi, Eduardovi, vojvodovi z Kentu a Strathearnu, ktorý v tej dobe žil v Bruseli, kde žil so svojou milenkou Julie de St Laurent. Eduard rýchlo prepustil svoju milenku a požiadal Leopoldovu sestru Viktóriu Sasko-Kobursko-Saafeldskú o ruku. Vzali sa v máji 1818 a o dvanásť mesiacov neskôr sa im narodilo jediné dieťa, Viktóriu, ktorá sa stala kráľovnou Spojeného kráľovstva v roku 1837. 

## Rodokmeň

## Referencie

## Literatúra

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy

* Portréty Šarloty Augusty Hannoverskej' v Národnej portrétnej galérii

## Zdroj

Kategória:Britské princezné
Kategória:Hannoverská dynastia
Kategória:Hannoverské princezné
Kategória:Osobnosti z Londýna
Kategória:Pochovaní v kaplnke svätého Juraja na hrade Windsor