open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hydro-Québec

thumb|275px|Mapa hlavných elektrární a prenosovej sústavy z roku 2016

**Hydro-Québec** je energetická spoločnosť, ktorá vyrába, prenáša a distribuuje elektrickú energiu. Jediným vlastníkom spoločnosti je provinčná vláda Quebecu. Sídli v budove Édifice Jean-Lesage v kanadskom Montreale, v provincii Quebec.

## Dejiny
Hydro-Québec je od 14. apríla 1944 mandátom štátu, čiže provincie Québec. Spoločnosť sa pôvodne volala Commission hydroélectrique du Québec, v skratke HYDRO-QUÉBEC. Od 1. októbra 1978 používa výhradne názov Hydro-Québec.

V roku 2017 Institut de recherche d’Hydro-Québec (IREQ) použil prvý krát pri inšpekcii 735kV vedenia drony s realtime videom prenášaným operátorom na zemi. 19. októbra 2017 bola inaugurovaná elektráreň Romaine-3 s inštalovaným výkonom 395 MW.

## Výroba elektriny
Hydro-Québec prevádzkuje 37 309 MW inštalovanej kapacity: 63 vodných zdrojov 36 757 MW, 24 termálnych 542 MW. V roku 2017 bolo vo výstavbe ďalších 245 MW v projekte Romaine-4. Spoločnosť má ďalej prístup k ďalším 10 303 MW zdrojov.

## Prenosová sústava
[thumb|275px|450 kV DC vedenie medzi provinciou [Québec a Novým Anglickom]]
Hydro-Québec prevádzkuje prenosovú sústavu s 34 479 km elektrických vedení a 533 elektrických staníc:

## Distribučná sústava
Hydro-Québec prevádzkuje distribučnú sústavu s 117 747 km elektrických vedení stredného napätia a 106 286 km vedení nízkeho napätia.

## Galéria

Súbor:Montreal skyline with Hydro-Québec building.jpg|Budova Édifice Jean-Lesage, hlavné sídlo firmy v Montreali
Súbor:Barrage Daniel-Johnson2 edited.jpg|Hrádza projektu Daniel-Johnson
Súbor:LG1.jpg|Elektráreň La Grande 1
Súbor:Transformateur CentraleR-B.jpg|Tranformátori pri elektrárni Robert-Bourassa
Súbor:Poste Micoua.jpg|Transformačná stanica v Micoua
Súbor:Farms and Electric lines - panoramio.jpg|735 kV vedenie č. 7049 pri Sainte-Angèle-de-Monnoir
Súbor:Lignes haute tension Hydro Québec.jpg|Stĺp 735 kV vedenia


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka


Kategória:Energetické podniky v Kanade
Kategória:Podniky v Québecu
Kategória:Prenosové sústavy
Kategória:Elektrická energia v Kanade
Zbojnícka pláň

**Zbojnícka pláň** je dolná čiastka Rovienkovej kotliny so Zbojníckymi plesami, Sesterskými plesami a Starolesnianskym plesom vo Veľkej Studenej doline vo Vysokých Tatrách. Na jej juhovýchodnom okraji stojí Zbojnícka chata. Niektorí autori sprievodcov (Puškáš) prenášajú názov tejto lokality aj na Kotlinu pod Prielomom.

## Názov
V oblasti Veľkej Studenej doliny je sústredený väčší počet názvov tohto obsahu. Keďže tadeto neviedla ani v minulosti žiadna významnejšia pašerácka cesta alebo obchodná cesta, ktorá by mohla zaujímať zbojníkov, treba sa domnievať, že tvorcovia názvov mali na mysli pytliakov, ktorí v 17.– 19. storočí radi vyhľadávali túto dolinu.

## Turistika
* modro značkovaný turistický chodník z Tatranskej Lomnice prechádza Studenou dolinou popri Vodopádoch Studeného potoka a vedie celou dolinou do záveru na vysokohorský priechod Prielom () na Lysú Poľanu.
*Druhou, turisticky ťažkou cestou, je  žltý chodník, ktorý vychádza od Zbojníckej chaty, prechádza Zbojníckou pláňou popod južné steny Javorového štítu cez Strelecké polia a vystupuje do Priečného sedla. Odtiaľ sa schádza na Téryho chatu. Priechod je z Téryho chaty na Zbojnícku chatu.
*Tretia cesta vedie zo Starého Smokovca na Hrebienok, potom po Tatranskej magistrále ponad Rainerovu chatu po  modrej značke do doliny.

## Galéria

Velká studená dolina, Vysoké Tatry.JPG|Veľká Studená dolina. Javorové štíty, Ostrý štít, Široká veža, Ľadový štít, Prostredný hrot
Velká studená dolina a Velký studený potok, Vysoké Tatry.JPG|Veľká Studená dolina a Veľký Studený potok
Dolina Staroleśna 1-T46.JPG|Veľká Studená dolina s dominantnými Javorovými štítmi
Zbojnícka Chata T77.jpg|Zbojnícka chata
Veľká Studená dolina - panorama.jpg|Pohľad od výstupu smerujúcemu k Vareškovému plesu
 

## Referencie


## Externé odkazy
*Poloha na turistickej mape

Kategória:Doliny Vysokých Tatier
Malvica

náhľad|Stavba malvice : 1-stopka, 2- semená; 3: endokarp; 4: mezokarp; 5: zvyšky kalichu; 6: dužina (mezokarp); 7:  exokarp
**Malvica** je druh dužinatého plodu. Skladá sa z jadrovníka, kde je uložených 5 až 10 semien (v iných zdrojoch sa uvádza viac než jedno). V apikálnej časti sa dajú rozoznať zvyšky samotných častí kvetu. Patrí medzi nepravé plody (plod vznikol premenou piestika a iných častí kvetu). Medzi malvice patria: jablko, hruška, jarabina, dula, mišpuľa, hloh...

Skladá sa zo stopky, jadrovníka (endokarp a semená), šupky – exokarpu, dužiny – mezokarpu a zvyškov kalichu.

## Referencie

Kategória:Plod
Ján Bartko

PhDr. **Ján Bartko** (* 4. november 1948, Dúžava) je slovenský maliar a bývalý vysokoškolský a stredoškolský pedagóg. Jeho umelecký záujem je sústredený na krajinomaľbu. Vo svojich obrazoch zachytáva krajinu Slovenska, ale v súčasnosti čoraz častejšie aj krajinu Stredomoria, hlavne Grécka, ku ktorej ho viaže ľudský a umelecký obdiv.

## Biografia
Ján Bartko sa narodil 4. novembra 1948 v Dúžave, t. č. mestskej časti mesta Rimavská Sobota. V roku 1967 maturoval na na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Rimavskej Sobote. Vysokoškolské vzdelanie nadobudol na Filozofickej fakulte v Prešove (v minulosti patrila pod Univerzitu Pavla Jozefa Šafárika, v súčasnosti pod Prešovskú univerzitu v Prešove) v študijnom odbore Výtvarná výchova – Slovenský jazyk a literatúra.

V roku 1973, po skončení štúdia na Filozofickej fakulte, učil na ZŠ (vtedy ZDŠ) v Plavnici. Potom nasledovala vojenská služba. Od roku 1975 bol bol učiteľom výtvarnej výchovy na Strednej pedagogickej škole v Prešove. Na miesto vysokoškolského učiteľa na Prešovskej univerzite v Prešove na Katedre výtvarnej výchovy, ktorá v čase jeho nástupu patrila pod Pedagogickú fakultu, neskôr prešla pod Fakultu humanitných a prírodných vied a potom pod Filozofickú fakultu, sa dostal v konkurze po páde socializmu v Česko-Slovensku. Vysokoškolským učiteľom ostal až do odchodu do dôchodku v roku 2011.

Venoval sa aj metodickej činnosti pre výtvarnú výchovu na rôznych stupňoch vzdelávania. Je autorom učebníc výtvarnej výchovy pre stredné školy, spoluautorom výtvarných projektov, učebných osnov a programov pre rôzne typy výtvarného vzdelávania.

## Tvorba
Doménou Jána Bartka je krajinomaľba. Maľuje prevažne akvarely a pastely a olejomaľbu. Vo svojich obrazoch zachytáva najmä krásy krajiny východoslovenských regiónov, Gemera, Šariša, Zemplína a Spiša, ale v poslednom čase aj krajinu Stredomoria, najmä Grécka, ale aj Chorvátska, Čiernej Hory a Talianska. Grécko si obľúbil, považuje ho sa svoj druhý domov, cestuje tam pravidelne už dvadsať rokov, absolvoval aj niekoľkomesačné pobyty, počas ktorých pôsobil na gréckych univerzitách.

Svoju tvorbu prezentoval na viac ako 40 individuálnych výstavách a na desiatkach kolektívnych výstav na Slovensku ale aj v zahraničí (Grécko, Taliansko, Česko, Poľsko, Maďarsko atď.).

## Členstvo v spolkoch
PhDr. Ján Bartko je od roku 2001 členom Slovenskej výtvarnej únie a od roku 2005 členom medzinárodného združenia ARTHOME v Aténach.

## Výroky

## Referencie

## Externé odkazy
*Obrazy Jána Bartka na jubilejnej výstave ''V znamení LXX''
*Grafické listy Jána Bartka
*Impresie Jána Bartka
*Obrazy ostrova Paros od Jána Bartka

Kategória:Slovenskí maliari
Kategória:Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Vyučujúci na Prešovskej univerzite v Prešove
Kategória:Osobnosti z Rimavskej Soboty
Vavrincov kanál

**Vavrincov kanál** je umelý, občasný vodný tok VII. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, v katastri obce Jakubov. Jeho celková dĺžka činí 0,553 km a plocha odtokovej oblasti cca 0,709 km². Jeho koryto vzniká 725 metrov od „Dolečkovej“ asfaltovej cesty z Jakubova do Gajar uprostred veľkého pola, ktoré sa nazýva Prostredné pole (153 m n.m.) a ústi do Borinského kanála v nadmorskej výške , 185 metrov od spomínanej cesty.

## História a výstavba kanálu
Vavrincov kanál bol vystavaný v priebehu tretej etapy melioračných prác v obci Jakubov v roku 1962.  Výstavba kanála vyšla celkom268 104 Kčs.

## Opis toku
Tok je od vzniku po ústie jedna úsečka smerujúca skoro presne na západ. Dno je voľné, bahnové, nevydláždené, na brehoch rastú stromy a kry, predovšetkým baza, slivky (plánky), hrušky a ringloty. Na toku sa nenachádza žiadne premostenie.

## Význam
Vodná stavba bola postavená, aby sa odvodnila zamokrená pôda, ktorá sa mohla následne začať poľnohospodársky využívať.

## Zdroje
* 
* Katastrálna mapa 
* GEO portál, názvy kanálov

Kategória:Umelé vodné toky na Slovensku
Kategória:Povodie Moravy
Kategória:Jakubov
Kategória:Vodné toky v okrese Malacky
Ladislav Šášky

PhDr. **Ladislav Šášky** (* 30. január 1926, Divín – † 11. február 1994) bol slovenský historik umenia, pamiatkár, múzejník, cirkevný historik, pedagóg. 

## Zo života
V roku 1952 ukončil štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave na Katedre dejín výtvarného umenia FiF UK v Bratislave, získal doktorát filozofie. Napísal doktorandskú dizertačnú prácu s názvom *Klasicistická architektúra na Slovensku* 

## Dielo
* *Sprievodca po pamiatkach Bratislavy*, 1964, Osveta Bratislava.
* *Kremnica*, 1968, edícia: Umeleckohistorické pamiatky na Slovensku, Šport, Bratislava.
* *Héró a Leandros - Tapisérie Primaciálneho paláca v Bratislave*, spoluator: Borodáč, Ladislav, 1976, Pallas
* *Kamenná krása našich miest*, 1981, Osveta, ISBN 70-034-81.
* *Bratislavské rokoko*, 1982, Tatran
* *Umenie Slovenska*, 1988, Tatran, podtitul: Obrazový sprievodca po pamiatkach.
* *Svätý Vojtech*, 1991, spoluator: Anton Bagin, Orion (2 vyd., 1997, Spolok svätého Vojtecha, ISBN 80-7162-183-8)
* *Bratislava - Mesto na Dunaji*, 1992, Smena

### Články
* *Kremnica*, Pamiatky a múzeá, č. 2, 1956, roč. V,
* rozbor umeleckej činnosti Andreja Stollmanna, spoluator: Karol Stollmann, Zborník Slovenského národného múzea č. 68 – História č. 14, s.  249-278, 1974 
* *Z minulosti Divína a jeho pamiatok*, spoluautor Mikuláš Mózer, Vlastivedný časopis, č. 3/1970 
* *Návrh na morový stĺp v Kremnici*, Zborník Slovenského  národného  múzea, 1987, História  27, ročník.  LXXXI.

### Filmografia
* Kamenná kronika Bratislavy, 1960, réžia, námet ascenár: Pavel Miškuv, odborná spolupráca: Ladislav Šášky . 

## Rodina
S manželkou Annou mali tri deti, Miroslava, Mariannu a Stanislava .

## Ocenenia
* *Cena Alžbety Güntherovej-Mayerovej*, Pamiatkár roka 2012, in memoriam za celoživotné dielo a mimoriadny prínos v oblasti ochrany pamiatkového fondu Slovenskej republiky, 2012 

## Literatúra
*  PhDr. Šáškyová, Marianna: *Ladislav Šášky*, z edície Medailóny, Slovenské národné múzeum, 1997 

## Referencie

## Externé odkazy
* L. Šášky bol uznávanou osobnosťou mnohých oblastí kultúry a umenia, skolskyservis.teraz.sk 
* Ladislav Šášky (1926–1994), heritage-route.eu 

Kategória:Slovenskí historici umenia
Kategória:Cirkevní historici
Kategória:Slovenskí pedagógovia
Slavkovská jama

**Slavkovská jama** (, , ) je dolinka medzi severovýchodnými ramenami Slavkovského štítu a Slavkovskej kopy vo Vysokých Tatrách.

## Popis
Nachádza sa priamo pod štítovou kupolou Slavkovského štítu a Slavkovskou kopou. Má tvar geomorfologického útvaru, ktorý zostal po ústupe ľadovej doby. Do dolinky sa zo Slavkovskej priehyby strmo zvažuje žľab. Nad Slavkovskou jamou sa vypína severovýchodná stena Slavkovského štítu – Maukschova stena nazvaná podľa bádateľa Vysokých Tatier Tomáša Maukscha.

## Názov
Je odvodený od polohy pod Slavkovským štítom.

## Turistika
Do dolinky nevedú turistické chodníky.

## Referencie


## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Doliny Vysokých Tatier
Jarabina vtáčia moravská

**Jarabina vtáčia moravská** (lat. *Sorbus aucuparia* 'Edulis'; iné názvy pozri nižšie) je kultivar (resp. skupina kultivarov) z poddruhu jarabina vtáčia pravá (*Sorbus aucuparia* subsp. *aucuparia*) z druhu jarabina vtáčia (*Sorbus aucuparia*). Niekedy (spravidla staršie) sa tento taxón zaraďuje ako samostatný poddruh či samostatná varieta či samostatná forma druhu jarabina vtáčia (porov. nižšie kapitolu Názvy). 

Charakteristické pre jarabinu vtáčiu moravskú je, že má jedlé sladké plody.

## Názvy
Vedecké názvy tohto taxónu sú: 
*ako kultivar: *Sorbus aucuparia* 'Edulis', *Sorbus aucuparia* 'Moravica', *Sorbus aucuparia* 'Moravský sladkoplodý', *Sorbus aucuparia* 'Moravský velkoplodý', *Sorbus aucuparia* 'Dulcis';
*ako poddruh: *Sorbus aucuparia* subsp. *edulis*, *Sorbus aucuparia* subsp. *moravica*;
*ako varieta: *Sorbus aucuparia* var. *edulis*, *Sorbus aucuparia* var. *moravica*, *Sorbus aucuparia* var. *dulcis* [v užšom zmysle];
*ako forma: *Sorbus aucuparia* var. *dulcis* f. *moravica* [opakom tu je taxón *f. rossica*, čiže ruská sladká jarabina], *Sorbus aucuparia* f. *edulis*, *Sorbus aucuparia* f. *moravica*. 

Slovenské názvy tohto taxónu sú: 
* názvy, ktoré sú (prísne vzaté) použiteľné len ak sa taxón chápe ako poddruh, varieta či forma: **jarabina vtáčia moravská**, **jarabina vtáčia sladkoplodá**, **jarabina sladkoplodá**, **jarabina sladkoplodá moravská**; 
* ostatné názvy: **jarabina moravská**, **jarabina vtáčia Edulis**, **jarabina vtáčia Moravica**, **jarabina sladkoplodá**-(kultivar) **Moravská sladkoplodá**, **jarabina Moravská sladkoplodá**, **moravská sladká jarabina** [opakom je ruská sladká jarabina], **sladká moravská jarabina**, **moravská sladkoplodá jarabina**, **jarabina vtáčia**-(kultivar) **Moravská veľkoplodá**, **jarabina Moravská veľkoplodá**,  **jarabina veľkoplodá** [ale jarabina veľkoplodá je správnejšie názov druhu *Sorbus megalocarpa/Wilsonaria megalocarpa*]; ľudovo **citrón(ovník) severu**, staršie: **skoruša** v užšom zmysle.

Pozor na zámenu s nepríbuzným druhom *[[Sorbus moravica]]*/*[[Aria moravica]]*.

## Opis
Je to ker alebo nízky strom vysoký 10 - 15 m.

Plody sú stredne veľké oranžové až červené malvičky. Kvety sú belavé, usporiadané v chocholíkových metlinách. Sú obojpohlavné. Vrúbľuje sa na semenáč ostatnej jarabiny vtáčej.

Jarabina vtáčia moravská sa od ostatných taxónov z druhu jarabina vtáčia líši tým, že jej listy sú len v hornej tretine pílovité (teda zúbkované), zvyšok listu má hladké okraje.

## Využitie
Vysádza sa ako ozdobný strom v parkoch a pri cestách. Jeho drevo je húževnaté a ťažko štiepateľné, preto sa v priemysle veľmi nevyužíva. Z kvetov sa vyrába sirup a čaj. Plody sa môžu konzumovať, a to ako čerstvé, sušené či zavarené. Z plodov sa vyrábajú kompóty, zavareniny, likéry a plnky do čokoládových bombónov; v minulosti sa z nich vyrábala pálenka (jarabinka) a používali sa aj na liečenie rôznych chorôb.

## Zloženie plodov
Plody jarabiny sú bohaté najmä na vitamín C. Obsahujú ale aj veľa minerálov, napr.: flavonoidy, železo, vápnik a jód.

## Zdroje


Kategória:Ružovité
Divoká uhorka

**Divoká uhorka** alebo **divá uhorka** môže byť neformálny názov rastliny:
* uhorka rohatá (*Cucumis metuliferus*)
* cyklantéra odnožená (=ačokča; *Cyclanthera pedata*)
* ježatec laločnatý (*Echinocystis lobata*)

## Referencie
Želatínový melón

**Želatínový melón** môže byť:
*druh pokrmu, červený melón s dužinou nahradenou želatínou, pozri želatínový melón (pokrm) 
*uhorka rohatá 

## Zdroje
Ítalo Luder

**Ítalo Argentino Luder** (* 31. december 1916, Rafaela – † 25. máj 2008, Buenos Aires) bol argentínsky politik a právnik. Od 13. septembra 1975 do 16. októbra 1975 vykonával ako dočasný predseda senátu Argentíny právomoci výkonnej moci prezidenta, keď vtedajšia prezidentka María Estela Martínezová Perónová nebola pre duševné zdravie schopná vykonávať úrad. Po návrate prezidentky zo psychiatrickej liečebne sa táto znova ujala svojej funkcie. Dočasným predsedom senátu (dočasný predseda reálne vedie senát, keďže formálnym predsedom senátu je viceprezident krajiny) bol Luder do 24. marca 1976, kedy moc v krajine prevzali po prevrate ozbrojené sily na čele s generálom Jorgem Rafaelom Videlom. Do politiky sa vrátil ešte v roku 1983, keď neúspešne kandidoval za Justicialistickú stranu na prezidenta. V čase vlády prezidenta Carlosa Menema sa v roku 1989 stal na zhruba šesť mesiacov ministrom obrany. Na konci svojho života trpel alzheimerovou chorobou, zomrel v máji 2008 vo veku 91 rokov.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Argentínski politici
Kategória:Argentínski právnici
Kategória:Prezidenti Argentíny
Anglická paradajka

**Anglická paradajka** môže byť neformálny názov rastliny:
*uhorka rohatá
*rajčiakovec repový

## Referencie
Trigan

náhľad| Trigan – úbočie za  hotelom Patria

**Trigan** alebo **Drigant** (), (, , ) je dlhý zalesnený hrebeň končiaci sa na južnej strane Hrebeňa bášt vo Vysokých Tatrách. Tiahne sa od južných svahov Patrie k Štrbskému plesu. Jeho južným koncom prechádza Cesta Slobody a trať TEŽ. Chrbát Triganu oddeľuje Mengusovskú dolinu od Mlynickej doliny.

Trigan je morénový val, ktorý zanechal ľadovec putujúci v ľadovej dobe Mlynickou a Mengusovskou dolinou. Má plochý tvar porastený lesom.

## Názov
Význam názvu nie je spoľahlivo vysvetlený. V ľudovej nomenklatúre je známa výslovnosť *Drigant*. Nemci odvodzujú túto lokalitu od polohy v Hrebeni bášt – *Basteirücken* (baštový chrbát).

## Dvojramenný kríž
V čase veľkých príprav na 10. výročie vzniku prvej Česko-slovenskej republiky požiadal senátor Ján Kovalík urbárnikov v Štrbe, vlastníkov územia, o povolenie postaviť na „južnom výbežku hrebeňa Drigant dvojramenný kríž – symbol slovenského národa“. Mal byť zo železnej konštrukcie, vysoký 12 metrov s nápisom *Bože, chráň Slovensko*. Výbor urbárskeho spolku súhlasil. Povolenie na výrub lesného porastu vydalo lesné oddelenie Okresného úradu v Liptovskom sv. Mikuláši. Kríž stavali Železiarne Vítkovice. Celú stavbu financoval senátor Ján Kovalík, gymnaziálny profesor v Žiline, poslanec za Slovenskú ľudovú stranu, básnik a rodoľub. (* 27. november 1861, Ústie nad Oravou – † 8. marec 1951, Žilina). Slávnostná posviacka kríža bola na Trigane 29. októbra 1928. Vysviacky sa zúčastnil Andrej Hlinka, spišský biskup Ján Vojtaššák, senátor Ján Kovalík, ministerský radca Štefan Benko, vojenskí hodnostári, obyvatelia Štrby. Dvojramenný kríž prežil na Štrbskom Plese 32 rokov. Stal sa miestom odpočinku turistov. V lete roku 1960 na zásah vtedajšieho prezidenta republiky Antonína Novotného, ktorý dovolenkoval v neďalekom hoteli Baník, kríž odstránili.

## Turistika
Triganom – úbočím Hrebeňa bášt vedie po  turistickej značke Tatranská magistrála zo Štrbského plesa na Popradské pleso.

## Referencie


## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy Vysokých Tatier
Kategória:Štrba
Kategória:Geografia Vysokých Tatier (mesta)
Zoznam štátov podľa vyrobených áut

náhľad| Motorové vozidlá vyrobené podľa krajín v roku 2013.
Toto je **zoznam štátov podľa výroby [[Motorové vozidlo|motorových vozidiel]]** podľa Medzinárodnej organizácii automobilov (OICA) a ďalších údajov z roku 2016 a skôr. 

**EX** označuje, že výrobná pozícia krajiny nie je známa. 

Zoznam krajín podľa vyrobených vozidiel na 1 000 obyvateľov v roku 2017

## Pozri aj

* Automobilový priemysel 

## Odkazy a poznámky

## Externé odkazy

* Štatistika OICA 

Vyrobené autá
Kategória:Automobilový priemysel
Melano

**Melano** môže byť:
*predpona vyjadrujúca čierny, tmavý
*uhorka rohatá
*sídlo:
**v Taliansku, pozri Melano (Taliansko)
**vo Švajčiarsku, pozri Melano (Švajčiarsko)
Estanislao López

**Estanislao López** (* 22. november 1786, Santa Fe † 15. jún 1838, Santa Fe) bol argentínsky politik a vojak. Bol dlhoročným guvernérom provincie Santa Fe v čase prvého obdobia občianskych vojen v Argentíne, kde bol na strane zástancov federalizmu. Podporoval vplyvného guvernéra provincie Buenos Aires Juana Manuela de Rosasa, pričom spolu s ním a ďalším federalistom Facundom Quirogom získal na začiatku 30. rokov 19. storočia kontrolu nad Argentínou.

## Životopis
López sa narodil ako nemanželské dieťa vojenského dôstojníka Juana Manuela Roldána Ávilu, priezvisko tak dostal po svojej matke Maríe Antonie Lópezovej Isaurraldovej. Už ako 15-ročný sa pripojil k vojenskému oddielu svojho otca a bojoval proti indiánom. Následne sa zúčastnil na vojenskej výprave Manuela Belgrana do Paraguaja v čase vojny za nezávislosť Argentíny. V hlavnom meste Paraguaja Asunción však bol zajatý a bol prepravený do Montevidea, poslednej bašty zástancov španielskej nadvlády, kde sa mu ale podarilo ujsť a pripojiť sa znova k vojsku bojovníkov za nezávislosť. Po ukončení vojny za nezávislosť bojoval proti federalistom, bol však opäť zajatý a vplyvný federalista José Gervasio Artigas ho presvedčil, aby sa pridal na ich stranu. V roku 1818 bol jeho vplyv tak veľký, že zosadil guvernéra provincie Santa Fe a sám prevzal jeho funkciu. Túto si udržal až do svojej smrti v roku 1838.

Spočiatku bojoval proti dominantnému postaveniu Buenos Aires, spolu s Artigasom a Franciscom Ramírezom (guvernérom provincie Entre Ríos) zostavil armádu a išiel do vojny s najvyšším riaditeľom (director supremo) Spojených provincii La Platy Juanom Martínom de Pueyrredónom. Ten následne radšej rezignoval, no López sa opäť spojil s Franciscom Ramírezom a pokračoval v boji proti centralistom. Vo februári 1820 ich porazil v známej bitke pri Cepede, čo znamenalo získanie dominancie pre federalistov. S Ramírezom sa následne dostal do konfliktu, ktorý vyvrcholil ozbrojeným stretom ich armád, v ktorom López vyhral, následne nechal Ramíreza popraviť a odrezať mu hlavu, ktorú vystavil v Santa Fe. Tento konflikt sa snažili neúspešne opäť využiť centralisti, do popredia sa však postupne začal dostávať vplyvný veľkostatkár z provincie Buenos Aires Juan Manuel de Rosas. Tomu sa ale spočiatku veľmi nedarilo a tak musel ujsť z Buenos Aires a útočisko našiel práve u Lópeza. Spoločne potom v roku 1829 porazili guvernéra provincie Buenos Aires Juana Lavalla. Moc v Buenos Aires tak získal Rosas a presadil vytvorenie tzv. Federálneho paktu. V rámci tohto paktu bojovali spoločne proti tzv. Unitárnej lige, ktorú zas tvorili zástancovia centralizmu na čele s generálom Josém Maríom Pazom. Ten bol už v roku 1831 porazený a zajatý, čím skončilo prvé obdobie občianskych vojen. López zomrel v júni 1838 vo svojom rodnom meste Santa Fe.

## Referencie

## Iné projekty

 
Kategória:Osobnosti zo Santa Fe
Kategória:Argentínski politici
Kategória:Argentínske vojenské osobnosti
Sedlo nad Skokom

**Sedlo nad Skokom** (, , ) je sedlo v Hrebeni bášt medzi Malou baštou a Patriou vo Vysokých Tatrách. Západné zrázy sa zvažujú do Mlynickej doliny v okolí vodopádu Skok. Na protiľahlej strane sa do Mengusovskej doliny zvažuje žľab, ktorý v dolnej časti pretína Tatranská magistrála zo Štrbského Plesa na Popradské pleso.

## Názov
Je odvodený od polohy sedla nad vodopádom Skok v Mlynickej doline.

## Veľká lavína
Neďaleko Popradského plesa 20. januára 1974 spadla veľká dosková lavína, ktorá sa o 10:42 hod. odtrhla zo Sedla nad Skokom a Malej Bašty. Lavína veľkou rýchlosťou skĺzla po svahu cez Hincov potok vybehla do protisvahu vysokého asi 40 metrov a dlhého asi 140 metrov. Prevalila sa až na cestu vedúcu k chate. Na svahu boli na lyžiarskom výcviku študenti Strednej priemyselnej školy v Komárne. Zasiahla 24 osôb. 11 z nich čiastočne, ktorí sa vyhrabali sami. Po troch hodinách Horská služba našla s pomocou lavínových sond už mŕtveho 42 ročného triedneho učiteľa. Trochu neskôr vo veľkej hĺbke mŕtvych dvoch študentov. Päť hodín po páde lavíny lavínový pes Udo označil miesto ďalšieho nálezu. V hĺbke asi 60 cm našli živého študenta. Ešte v ten istý deň, približne v hĺbke 1,5 m pod povrchom lavíny, boli nájdené telá dvoch študentov. Na druhý deň záchranári našli telá piatich obetí. Telo 13 ročného syna učiteľa našli asi 400 metrov od jeho mŕtveho otca. V čase, keď lavína spadla boli obaja na svahu spolu. 3. mája 1974, približne 3,5 mesiaca po páde lavíny, bolo tesne pod Hincovým potokom nájdené telo predposlednej obete. Telo posledného študenta sa podarilo nájsť až 18. mája 1974.

## Prvé známe výstupy
* V lete Jan Gwalbert Pawlikowski a Maciej Sieczka okolo roku 1880
* V zime Gyula Komarnicki, 23. marca 1912

## Turistika
Výstup je možný len s horským vodcom.

## Referencie


## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Sedlá Vysokých Tatier
Kategória:Štrba
Paul Richard Gallagher

Mons. **Paul Richard Gallagher** (* 23. január 1954, Liverpool, Anglicko) je anglický rímskokatolícky titulárny arcibiskup sídla Hodelm a sekretár pre vzťahy so štátmi na Štátnom sekretariáte vo Vatikáne.

## Život
Dňa 31. júla 1977 prijal kňazskú vysviacku z rúk liverpoolskeho arcibiskupa Dereka Johna Harforda Worlocka v Katedrále Krista Kráľa v Liverpoole. Od 1. mája 1984 pôsobí v diplomatických službách Svätej stolice. Pôsobil na Apoštolskej nunciature v Tanzánii, Uruguay a na Filipínách a tiež v sekcií pre vzťahy so štátmi na Štátnom sekretariáte vo Vatikáne. Dňa 15. júla 2000 sa stal osobitným vatikánskym vyslancom a stálym pozorovateľom Rady Európy v Štrasburgu.

Pápež sv. Ján Pavol II. ho dňa 22. januára 2004 menoval za titulárneho arcibiskupa sídla Hodelm a apoštolského nuncia v Burundi. Biskupskú vysviacku prijal 13. marca 2004 v Bazilike sv. Petra vo Vatikáne. Vysvätil ho kardinál Angelo Sodano, štátny sekretár Vatikánu a vicedekan kardinálskeho kolégia spolu s miestnym arcibiskupom Patrickom Althamom Kellym a arcibiskupom Robertom Sarahom, sekretárom Kongregácie pre evanjelizáciu národov. 

Dňa 19. februára 2009 bol pápežom Benediktom XVI. vymenovaný za apoštolského nuncia v Guatemale a 11. decembra 2012 za apoštolského nuncia v Austrálii. Za sekretára pre vzťahy so štátmi na Štátnom sekretariáte vo Vatikáne bol menovaný pápežom Františkom dňa 8. novembra 2014. 

Dňa 11. februára 2018 vysvätil za biskupa v meste Baku v Azerbajdžane slovenského saleziána Vladimíra Feketeho SDB, apoštolského prefekta Azerbajdžanu povýšeného na biskupskú hodnosť.

Hovorí taliansky, francúzsky a španielsky.

## Referencie

Kategória:Rímskokatolícki arcibiskupi
Kategória:Osobnosti z Liverpoolu
Kategória:Rytieri veľkokríža Radu za zásluhy Talianskej republiky
Maria Sibylla Merianová

**Maria Sibylla Merianová** (* 2. apríl 1647, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko† 13. január 1717, Amsterdam, Holandsko) bola nemecko-švajčiarska maliarka a entomologička. Preslávila sa kresbami rastlín a hmyzu.

## Životopis
Jej otcom bol švajčiarsky medorytec a vydavateľ Matthäus Merian, ktorý zomrel keď Márii boli tri roky. Po jeho smrti sa jej matka v roku 1651 znovu vydala za maliara Jacoba Marella, ktorý potom učil nevlastnú dcéru maľovať. 

Už ako malú ju fascinoval svet rastlín a hmyzu. Tajne hmyz zbierala a mala aj vlastný herbár, čo nebolo vtedy u dievčat obvyklé. Začala podľa svojich zbierok maľovať obrázky. Dlho len ako súkromnú zábavku, ale v 28 rokoch vydala svoj prvý herbár *Neues Blumenbuch* tlačou. Nasledovala kniha *Der Raupen Wunderbar Verwandelung und sonderbare Blumennahrung* (*Nádherný prerod húseníc a ich zvláštne kvetinová potrava*), ktorým vstúpila už aj na pole vedy, a ktorý tiež bohato ilustrovala. 

Mala dcéru Johannu Helenu, ktorá sa vydala za obchodníka Jacoba Herolta. Ten čulo obchodoval s holandskými kolóniami v Suriname, a vďaka tomu sa do Surinamu dostala roku 1699, vo svojich päťdesiatich troch rokoch, aj Maria Sibylla. V Suriname dva roky študovala miestny hmyz a rastliny. Vďaka tomu vydala knihu *Metamorphosis Insectorum Surinamensium* (*Metamorfózy surinamského hmyzu*), ktorá z nej urobila jedného z najslávnejších entomológov svojej doby. Do Európy sa musela vrátiť, keď sa nakazila maláriou.

Jej výtvarné dielo bolo docenené a znovu objavené vo 20. storočí. Jej portrét bol na nemeckej pätsťomarkovej bankovke.

## Galéria

File:Avicularia-avicularia.jpg
File:De Europische Insecten Merian Bernard.jpg
File:Duroia eriopila by Merian.jpg
File:Duroia sp00.jpg
File:Fulgora.jpg
File:Joseph Mulder etching 1.jpg
File:Merian_Metamorphosis_VI.jpg
File:Merian Metamorphosis LX.jpg
File:Merian Metamorphosis XLVIII.jpg
File:Merian Metamorphosis XXVII.jpg
File:Merian-grafic-senkenberg hg.jpg
File:Merianananas.jpg
File:Metamorphosis of a Butterfly Merrian 1705.jpg
File:Spondia purpurea Merian.jpg
File:Wasserhyazinthe.jpg


## Referencie


## Literatúra
* Helmut Kaiser: *Maria Sibylla Merian: Eine Biografia*. Artemis & amp; Winkler, Düsseldorf 2001, ISBN 3-538-07051-2

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Portrét na Artmuseum.cz 
* Heslo v encyklopédii Britannica
* Profil na stránkach National Museum of Women in Arts

## Zdroj

Kategória:Nemeckí maliari
Kategória:Nemeckí entomológovia
Kategória:Nemeckí botanici
Kategória:Nemeckí ilustrátori
Kategória:Švajčiarski maliari
Kategória:Švajčiarski entomológovia
Kategória:Švajčiarski botanici
Kategória:Ilustrátori
Kategória:Osobnosti z Frankfurtu nad Mohanom
University of Utah

**University of Utah** je vysoká škola v Salt Lake City v štáte Utah v USA. Školský kampus sa rozkladá na 6,21&nbsp;km².

Škola vznikla roku 1850 ako *University of Deseret*,  na súčasný názov bola premenovaná v roku 1892.

Podľa Times Higher Education bola v roku 2019 radená medzi 201 - 250 najlepších univerzít sveta a 189. v USA. Univerzita je radená do kategórie škôl s najvyššou výskumnou činnosťou (R-1: Doctoral Universities – Highest Research Activity). Patrí k 50 najlepším univerzitám v Spojených štátoch podľa nákladov s celkovými výdavkami na výskum viac ako 518 miliónmi dolárov vynaložených v roku 2015. Koncom roku 2015, ju navštevovalo 23909 vysokoškolských študentov nižších stupňov štúdia  (undergraduate) a 7764 vyšších stupňov štúdia (graduate), teda celkovo 31673 zapísaných študentov. Školu navštevovali, alebo tu pracovali štyria laureáti Nobelovej ceny a dvaja držitelia Turingovej ceny.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka
* The University of Utah Athletics website

## Zdroj


Utah
Kategória:Salt Lake City
Ladenburg

**Ladenburg** je mesto v nemeckej spolkovej krajine Bádensko-Württembersko. Leží na severe spolkovej krajiny v krajinskom okrese Rhein-Neckar vo vládnom obvode Karlsruhe. 

Mesto sa nachádza na pravom brehu rieky Neckar v bádenskej časti Hornorýnskej nížiny, na trase medzi Mannheimom a Heidelbergom západne od pohoria Odenwald. 

História mesta so stredovekým mestským jadrom siaha až do obdobia Rímskeho impéria. Prechádza ním železničná trať s mostom cez Neckar a preprava automobilov je z mesta na ľavý breh zabezpečovaná prievozom. V meste sa nachádza výskumné centrum firmy ABB. V roku 2013 tu žilo 11 506 obyvateľov.

## Obyvateľstvo
Vývoj počtu obyvateľov

## Galéria

Súbor:Ladenburg_Rathaus_Domhof_20100921.jpg|Radnica
Súbor:Ladenburg_Marktplatz_20100704.jpg|Námestie
Súbor:Ladenburg_-_Sankt_Gallus.jpg|Kostol svätého Havla
Súbor:Hexenturm-Ladenburg-01.JPG|Hexenturm


## Partnerské mestá
*  Garang, Burkina Faso, 1983
*  Paternion, Rakúsko, 1984

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka

## Zdroj

Kategória:Mestá v Bádensku-Württembersku
Efektívny potenciál

náhľad|Efektívny potenciál. E>0 hyperbola, E=0 parabola, E<0 elipsa. Body A1,...,A4 sa nazývajú body obratu.
**Efektívny potenciál** (alebo aj účinný potenciál) kombinuje potenciálnu energiu a tangenciálnu kinetickú energiu obiehajúceho objektu. Efektívny potenciál napriek svojmu názvu nie je v skutočnosti potenciál, ale má rozmer energie. Môže sa použiť na určenie orbity planét. Základná formulácia efektívneho potenciálu je:

 U_\text{eff}(\mathbf{r}) = \frac{L^2}{2 \mu r^2} + U(\mathbf{r})  

:**L* je moment hybnosti
:**r* je vzdialenosť medzi dvoma telesami
:**μ* je redukovaná hmotnosť telies (*μ=m1m2/(m1+m2))*
:**U (r)* je gravitačná potenciálna energia

Efektívnou silou (účinnou silou) je potom negatívny gradient efektívneho potenciálu: 

 \begin{align}
\mathbf{F}_\text{eff} &= -\nabla U_\text{eff}(\mathbf{r}) \\
                      &= \frac{L^2}{ \mu r^3}\hat{\mathbf{r}} - \nabla U(\mathbf{r})
\end{align}
[náhľad|Vizualizácia efektívneho potenciálu [Reštringovaný problém|kruhovo obmedzeného problému troch telies (Ueff červený model s bielymi čiarami ekvipotenciálu), Libračné body (modré v rovine obežnej dráhy a čierna ich projekcia na Ueff) a planéta obiehajúcu hviezdu (červené body v mierke ich hmotnosti 0,01)]]V klasickej, nerelativistickej Newtonovskej fyzike je efektívny potenciál:

U_\text{eff}(r) = \frac{L^2}{2mr^2} - \frac{GmM}{r} 

:L = mr^2{\omega} \, 

* m, M - hmotnosť obiehajúceho a centrálneho telesa
* G - gravitačná konštanta 
* ω - uhlová rýchlosť

Podľa grafu Ueff možno opísať pohyb telesa v centrálnom poli v závislosti od hodnoty celkovej mechanickej energie:

1.  E>0 - teleso sa pohybuje po hyperbole a bod A1 zodpovedá pericentru jeho trajektórie; 

2. E=0 parabola - teleso sa pohybuje po parabole a bod A2 zodpovedá pericentru jeho trajektórie; 

3. E3 zodpovedá pericentru bod A'3 apocentru jeho trajektórie; 

4. E=Emin- teleso má najmenšiu možnú zápornú celkovú mechanickú energiu a pohybuje sa po kružnici s polomerom, ktorý je daný súradnicou r bodu A4. 



V mnohých aplikáciách môže byť účinný potenciál spracovaný presne tak, ako potenciálna energia jednorozmerného systému: napríklad energetický diagram využívajúci efektívny potenciál určuje body obratu a polohy stabilnej a nestabilnej rovnováhy.  Podobná metóda môže byť použitá aj v iných aplikáciách, napríklad v určovaní orbity vo všeobecnej relativistickej metrológii Schwarzschild.

## Referencie

## Pozri aj
* gravitačný potenciál
* gravitačná potenciálna energia
* kinetická energia

## Zdroje

* 

Kategória:Kozmonautika
Kategória:Nebeská mechanika
Kategória:Astrodynamika
Kategória:Obežné dráhy
Kategória:Mechanika
Maciej Sieczka

náhľad|Horskí vodcovia v roku 1877. Zľava Wojciech Roj st., Jędrzej Wala ml., Jędrzej Wala st., Szymon Tatar st., Maciej Sieczka
**Maciej Sieczka** (vlastným menom *Maciej Gąsienica Sieczka*; * 3. máj 1824, Zakopané – † 25. september 1897, Zakopané) bol jeden z najznámejších poľských horských vodcov vo Vysokých Tatrách v polovici 19. storočia. Kráľ horských vodcov Klemens Bachleda vyhlásil, že Maciej Sieczka bol jeho majstrom.

## Životopis
Bol lovcom kamzíkov, vďaka tomu poznal veľmi dobre horské doliny a tatranské štíty. To mu umožnilo, aby sa stal jedným z najlepších poľských horských vodcov. Aby sa vyhol službe v armáde ukryl sa u priateľa Tomasza Tatara. S Janom Krzeptowskim–Sabałom lovil medvede. Neskôr sa stal strážcom prírody, chránil kamzíky a svište pred pytliakmi.

V 50-tych rokoch 19. storočia bol baníkom. Pracoval v baniach na Kope Magury na severovýchodnom hrebeni Kasprovho vrchu a na vtedy uhorskej strane Belianskych Tatier. Po roku 1875 sa učil za kamenára. Pomáhal pri stavbe turistických chodníkov vo Vysokých Tatrách, napríklad na Chałubińského bránu, Ľaliové sedlo a na Závory. Pripevňoval reťaze a kramle na exponovaných miestach chodníka na Rysy, na výstupových cestách na Vysokú a Mengusovské sedlo. S Janom Gwalbertom Pawlikowskim prenikal do tatranských jaskýň, čo vtedy gorali len zriedka robili. Mal hudobný talent, hral na flautu. Veľký vplyv na jeho život mal Seweryn Goszczyński, ktorý ho naučil „*čo je v tých pekné Tatrách*“.

Ešte pred založením Towarzystwa Tatrzańskiego vodil v Tatrách mnohých bádateľov, vedcov a horolezcov. Okrem iných Józefa Stolarczyka, Mieczysława Gwalberta Pawlikowskeho, Jana Gwalberta Pawlikowskeho, Tytusa Chałubińskeho a Ludwika Chałubińskeho alebo Leopolda Świerza. Keď Towarzystwo zaradilo horských vodcov do troch tried Maciej Sieczka bol zaradený do prvej, vďaka čomu mohol klientov vodiť na najťažšie tatranské výstupy.

## Najvýznamnejšie výstupy
Bol prvým známym horským vodcom, ktorý v roku 1879 zaviedol turistov k vodopádom Mickiewicza. Vykonal veľa zaujímavých prvovýstupov a horolezeckých ciest:
* prvovýstup na Svinicu v roku 1867 s Eugeniuszom Janotom
* jeden z prvých výstupov na Ľadový štít 1870
* druhý výstup na Vysokú 1876 s Mieczysławom Pawlikowskim
* prvovýstup na Veľký Mengusovský štít v roku 1877 s Janom Gwalbertom Pawlikowskim
* vytýčil novú cestu od severu na Lomnický štít v roku 1878 s J. G. Pawlikowskim
* prvovýstup na Mnícha v roku 1880 s J. G. Pawlikowskim – deklarovaný ako začiatok novodobého horolezectva
* prvovýstup na Jastrabiu vežu okolo  roku 1880
* druhý výstup na Pyšný štít roku 1881 s J. G. Pawlikowskim
* prvovýstup na Satan okolo roku 1880 s J. G. Pawlikowskim

V roku 1883 sprevádzal  prvú poľskú horolezkyňu Nataliu Janothovu na Gerlachovský štít. Bol známy veľmi dobrou horolezeckou technikou, vodcovskými znalosťami a vynikajúcou fyzickou kondíciou.

Zomrel po ťažkej chorobe. Na Cmentarzi Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku v Zakopanom má pamätník.

Syn Macieja Sieczku, Józef Sieczka, bol horským vodcom.

## Iné projekty
 

## Externé odkazy
* Kniha o M.Sieczkovi  

## Zdroj

Kategória:Poľskí horolezci
M.2

náhľad|Porovnanie mSATA a M.2

**M.2**, známe aj ako **Next Generation Form Factor** (**NGFF**), je špecifikácia vnútorných rozširujúcich kariet pre počítače a pridružené konektory. Nahrádza štandard mSATA, ktorý používa rozloženie a konektory PCI Express Mini Card. M.2 má flexibilnejšiu špecifikáciu a umožňuje použitie modulov s rôznymi šírkami a dĺžkami a kvôli pokročilejším funkciám je vhodnejšie ako mSATA pre pripojenie SSD diskov, ktoré sa najčastejšie používajú v ultrabookoch a tabletoch.

Poskytuje rozhranie PCI Express 3.0, Serial ATA 3.0 a USB 3.0. Záleží na výrobcovi, ktoré rozhrania bude podporovať. Konektor M.2 má rôzne prevedenia výrezov, ktoré určujú schopnosti hostiteľov a modulov a zabraňujú zapojeniu M.2 modulov do nekompatibilných konektorov.

Okrem podpory AHCI na logickej úrovni rozhrania podporuje špecifikácia M.2 aj NVM express (NVMe) ako logické rozhranie zariadení pre M.2 PCI Express SSD disky. Zatiaľ čo podpora AHCI zaisťuje spätnú kompatibilitu na úrovni softvéru s tradičnými SATA zariadeniami a operačnými systémami, NVM express je navrhnuté na plné využitie kapacity vysokorýchlostných PCI Express zariadení na vykonávanie mnohých vstupno/výstupných operácií súčasne.

## Zdroj

Kategória:Serial ATA
Kategória:Konektory
Predseda Snemovne reprezentantov Spojených štátov

**Predseda [[Snemovňa reprezentantov Spojených štátov|Snemovne reprezentantov Spojených štátov]]** (angl. Speaker of the United States House of Representatives, alebo iba Speaker of the House) je predsedajúci člen Snemovne reprezentantov (dolnej komory Kongresu).

Tento úrad vznikol v roku 1789 článkom I, odsekom 2 Ústavy Spojených štátov. Predseda Snemovne je podľa ústavy druhou osobou, ktorá nahrádza prezidenta v prípade, že je neschopný vykonávať svoj úrad. Predseda Snemovne nedohliada na bežné jednania Snemovne, jeho úloha je viacmenej administratívna.

Od 29. októbra 2015 do 3. januára 2019 bol predsedom 113. zasadania Snemovne republikán Paul Ryan, ktorý však nekandidoval na ďalšie funkčné obdobie. Následne sa 52. predsedkyňou Snemovne reprezentantov opätovne stala demokratka Nancy Pelosiová, ktorá funkciu zastávala do roku 2023. Od 7. januára 2023 bol predsedom republikán Kevin McCarthy. V októbri 2023 bol Kevin McCarthy odvolaný z funkcie Predsedu Snemovne reprezentantov a po komplikovanej voľbe bol zvolený 25. októbra 2023 Mike Johnson.

## Dejiny
Prvým predsedom Snemovne reprezentantov Kongresu USA bol Frederick Muhlenberg, ktorý bol do tejto funkcie zvolený 1. apríla 1789 na 2-ročné funkčné obdobie.

4. januára 2007, na ustanovujúcom zasadnutí 110. Kongresu USA sa prvou ženou na čele Snemovne reprezentantov stala demokratka Nancy Pelosiová.

## Funkcia
Predseda Snemovne reprezentantov je ceremoniálne najvyššie postaveným predstaviteľom legislatívnej vetvy vlády USA. V prípade smrti prezidenta a viceprezidenta USA sa prezidentom stáva práve predseda Snemovne reprezentantov. K naplneniu tejto línie nástupníctva ustanovenej zákonom z roku 1947 však nikdy v dejinách nedošlo.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* ''List of Speakers of the House'' 
* ''Speaker of the House'' 
* Valerie Heitshusen: ''Electing the Speaker of the House of Representatives. Frequently Asked Questions'' 
* Valerie Heitshusen: ''The Speaker of the House. House Officer, Party Leader, and Representative''  
* ''Speakers of the House. Elections, 1913–2019''  
* "Capitol Questions" 

Kategória:Kongres Spojených štátov
Salaka

náhľad| Ilustrácia salaky s jedlými plodmi
**Salaka** je tropické ovocie, plod salaky jedlej *(Salacca zalacca),* palmy pochádzajúce pôvodne z juhozápadnej Jávy a južnej Sumatry. Vplyvom pestovania je rozšírená aj v iných častiach juhovýchodnej Ázie. Plody sú v zahraničí známe tiež pod názvami **snakefruit,** **hadie ovocie,** **hadie vajcia alebo hadie figy.** V súčasnosti je pestovaná predovšetkým v Indonézii, Malajzii a Thajsku. 

Listy dorastajú do dĺžky šiestich metrov, stopky s dĺžkou až dva metre sú opatrené tŕňmi s dĺžkou do 15 cm. Rastline vyhovuje polotieň, bývajú teda vysadené pod vysokými stromami. Salaka vyžaduje celoročnú teplotu nad 20 °C, pri teplote pod 16 °C rastliny hynú. 

Plody o veľkosti figy rastú pri zemi, ich šupka pripomína hadiu kožu. Majú škridlicovito usporiadané šupiny z oplodia. Koža sa lúpe od špičky, jemné výstupky môžu byť trochu ostré. Existujú odrody s rozličnou konzistenciou, plody chuťovo pripomínajú banán, jahody, alebo ananás. Salaka sa vyznačuje svojou trvanlivosťou, preto býval obľúbeným jedlom napr. na pútnických cestách.

## Galéria

File:Salak.jpg|Salaka
File:Salak_peeled.JPG|Salaka
File:Salacca_P_071118_1165_ipb.jpg|Pestovanie salaky jedlej
File:Salacca_Fr_071117-1095_ipb.jpg|Zrejúce plody
File:Penjual_Salak_Pondok_Jalan_Malioboro.JPG|Salaka na trhu v Indonézii
File:Stamps_of_Indonesia,_037-10.jpg|Salaka na poštovej známke


## Referencie

## Externé odkazy
* http://tropik.cz/cms.php?id_cms=113  
* http://www.naturespride.eu/our-products/product-detail/salak/  
* http://hubpages.com/travel/popular-tropical-fruits-of-malaysia 
* http://exoticke-ovoce.coajak.cz/home/salak/salak-popis.htm

## Zdroj

Kategória:Tropické ovocie
Kľukva veľkoplodá

**Kľukva veľkoplodá** (*Vaccinium macrocarpon*, syn. *Oxycoccus macrocarpos*) je rastlina z čeľade vresovcovitých, rodu brusnica *(Vaccinium)*. Jej plodom je bobuľa, ktorá sa podobá brusnici. Jej domovom je oblasť strednej a východnej Kanady (od provincie Ontário po Newfoundland) a severovýchod a strednej severu Spojených štátov (Severovýchod, oblasť Veľkých jazier a Apalačských vrchov až po Severnú Karolínu a Tennessee). Zdomácnela tiež v niektorých častiach Európy a na niekoľkých miestach na západe Kanady (Britská Kolumbia) a na západnom pobreží USA. 

Kľukva veľkoplodá je plazivý ker s bielymi či ružovými kvetmi. Ružové alebo červené bobule dorastajú veľkosti 9 – 14 mm v priereze a majú kyslastú chuť. 

## Galéria

Vaccinium macrocarpon — Flora Batava — Volume v14.jpg|Kresba habitu


## Referencie

## Zdroj

Kategória:Ovocie
Kategória:Vresovcovité
Kategória:Kry
Kategória:Najmenej ohrozené druhy
Luo-chan-kuo

**Luo-chan-kuo** *(Siraitia grosvenorii)* je trvalá lianovitá rastlina z čeľade tekvicovité *(Cucurbitaceae)*. Pochádza z južnej Číny a severného Thajska. Jej zelený plod, ktorý po usušení zhnedne je známy ako **[[Arhat|arhatovo]] ovocie**, **[[Budha (prebudená osoba)|Budhovo]] ovocie**, príp. **[[Mních|mníšske]] ovocie.**  Druh je pomenovaný po britskom fotografovi Gilbertovi Grosvenorovi. Rastlina je vo voľnej prírode vzácna a pestuje sa pre svoje plody, z ktorých sa pripravuje chladený alebo teplý nápoj. Používajú sa tiež v tradičnom čínskom lekárstve. Výťažok z plodov je tristokrát sladší ako cukor a používa sa ako prírodné nízkokalorické sladidlo v Číne.

## Opis
vľavo|náhľad|Vnútro plodu
Dosahuje výšku 3 až 5 &nbsp; m a šplhá sa po iných rastlinách vďaka úponkom, ktorými sa okolo nich zachytáva. Úzke srdcovité listy sú dlhé 10 až 20&nbsp;cm. Plody majú tvar gule s priemerom 5 až 7&nbsp;cm, sú hladké a majú žltohnedú alebo zelenohnedú farbu. Majú tvrdú ale tenkú šupku. Obsahujú veľa sladkých semien. 

## Pestovanie
Pôvodný je a najviac sa pestuje na juhu ČĽR v autonómnej oblasti Kuang-si v horách v blízkosti Kuej-Linu, ďalej sa pestuje aj v provinciách Kuang-tung, Kuej-čou, Chu-nan a Ťiang-si. Tieto hory poskytujú rastlinám tieň a často sú ponorené do hmly, vďaka čomu sú rastliny chránené pred slnkom. Napriek tomu je podnebie v týchto provinciách dostatočne teplé. Rastie tu aj divoko, ale veľmi zriedkavo, bola teda zušľachtená a je pestovaná už stovky rokov. Zmienka o pestovaní v provincii Kuang-si sa dochovala v záznamoch z roku 1813. Na začiatku 21. storočia sa v Kuejlinských horách pestujú na plantážach s rozlohou 16&nbsp;km² a zberá sa ročne 10&nbsp;000&nbsp;plodov. Najviac plantáží je v okresoch Jung-fu a Lin-Kuej, ktoré sú preslávené neobvykle vysokým počtom storočných ľudí. Niekedy sa to pripisuje konzumácii ovocia a nezničenej prírode, miestny však veria, že to je pokojným životným štýlom a jednoduchou stravou. 

## Externé odkazy
* (po anglicky) Informácie o Luo Chan Kuo 

## Zdroj

Kategória:Liečivé rastliny
Kategória:Popínavé rastliny
Kategória:Sladidlá
Kategória:Tropické ovocie
Kategória:Tekvicovité
Kategória:Doplnky stravy
Ahmed Ben Bella

**Ahmed Ben Bella** (* 25. december 1916, Marnie - † 11. apríl 2012, Alžír) bol alžírsky politik, vojak a revolucionár. Bol prvým prezidentom nezávislého Alžírska, a to v rokoch 1963-1965.

Roku 1936 vstúpil do francúzskej armády. V rokoch 1939-1940 bol futbalistom klubu Olympique de Marseille. Počas druhej svetovej vojny získal vo francúzskej armáde vojnový kríž, bol demobilizovaný po páde Francúzska, ale vstúpil do marockej pechotnej divízie, ktorá sa zapojila do bojov v Taliansku. Bojoval v bitke o Monte Casino, za ktorú získal od Charlesa de Gaulla Médaille militaire. Po roku 1945 sa v Alžírsku zapojil do polovojenskej organizácie Organisation spéciale, ktorá začala boj proti francúzskemu koloniálnemu panstvo a za nezávislosť Alžíru. Z nej vzápätí vznikla Fronta národného oslobodenia (*Front de Liberation Nationale* - FNL), ktorá následne začala ozbrojené povstanie (roku 1954). Roku 1951 bol Ben Bella za svoju činnosť uväznený a odsúdený na osem rokov žalára, čoskoro sa mu však podarilo utiecť a odísť do exilu v Egypte a Tunisku. Akonáhle vypuklo povstanie, Ben Bella sa stal jedným z členov Revolučného výboru jednoty a akcie, ktorý riadil FNL aj priebeh bojov. Bol Francúzmi zatknutý roku 1956, keď bolo unesené jeho lietadlo. Po tejto kontroverznej akcii vznikli rozpory vnútri francúzskej Socialistickej strany, ktorá bola v tom čase pri moci (kabinet Guy Molleta, po zatknutí rezignoval sekretár pre zahraničné veci Alain Savarin). Ešte vo väzení bol zvolený za podpredsedu Alžírskej dočasnej vlády. Dosiahol tiež veľkej podpory egyptského prezidenta Džamál Abd an-Násira, sám sa v tej dobe označoval za násiristu. Silne ho podporoval tiež Pakistan, ktorý mu udelil pas, na ktorý po prepustení cestoval po svete. Roku 1962 revolúcia zvíťazila a Alžírsko získalo nezávislosť. Ben Bella sa stal rýchlo najpopulárnejšou osobnosťou FNL a stal sa premiérom krajiny. Roku 1963 získal aj funkciu prezidenta. Úspešne odrazil marockú inváziu a zahájil rozsiahlu pozemkovú reformu, keď veľké množstvo pôdy bolo rozdaných bezzemkom. Jeho socialistická rétorika mu získala priazeň Sovietskeho zväzu. Vďaka svojim autokratickým tendenciám si však rýchlo znepriatelil rad ľudí vnútri FNL. Roku 1965 bol preto Ben Bella zvrhnutý svojim blízkym spolupracovníkom Houari Boumédiènem, ktorý ho umiestnil do domáceho väzenia, v ktorom bol až do roku 1980.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Heslo v Encyklopédii Britannica
* Portrét v New York Times

## Zdroj

Kategória:Alžírski politici
Kategória:Prezidenti Alžírska
Kategória:Hráči Olympique de Marseille
Kategória:Hrdinovia Sovietskeho zväzu
César Milstein

**César Milstein** (* 8. október 1927, Bahía Blanca, Argentína† 24. marec 2002, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bol argentínsky imunológ a lekár.

V roku 1984 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za výskum imunitného systému a monoklonálnych protilátok. Cenu spolu s ním dostali Georges Köhler a Niels Kaj Jerne.
 Köhler a Milstein majú zásluhu predovšetkým na vypracovaní techník s pomocou ktorých je možné monoklonálne protilátky vyrábať. 

Pochádzal z argentínskej židovskej rodiny ukrajinského pôvodu. Vyštudoval medicínu na Univerzita Buenos Aires. Od roku 1958 pôsobil na University of Cambridge.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Nobelova cena 

## Zdroj

Kategória:Britskí biológovia
Kategória:Britskí biochemici
Kategória:Britskí vynálezcovia
Kategória:Imunológovia
Kategória:Molekulárni biológovia
Kategória:Argentínski vedci
Kategória:Nositelia Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu
Kategória:Argentínski nositelia Nobelovej ceny
Kategória:Britskí nositelia Nobelovej ceny
Kategória:Členovia Kráľovskej spoločnosti
Kategória:Nositelia Wolfovej ceny za medicínu
Kategória:Držitelia Copleyovej medaily