Druhá ópiová vojna

**Druhá ópiová vojna** (, ), známa tiež ako **druhá anglo-čínska vojna**, **Arrow War** (podľa mena lode, ktorá konflikt začala), vo Francúzsku taktiež **anglo-francúzska výprava do Číny**, bola vojnou Spojeného kráľovstva a Francúzskeho cisárstva proti dynastii Čching v Číne, trvajúca od roku 1856 do roku 1860. Bol to druhý konflikt v rámci tzv. ópiových vojen, v ktorých si európske mocnosti chceli vynútiť otvorenie čínskeho trhu. Išlo o súčasť širšieho procesu tlaku západu na zapojenie ázijských štátov do medzinárodného obchodu. Druhá ópiová vojna vyústila v druhú porážku dynastie Čching (po porážke v prvej ópiovej vojne) a v podpis tzv. Pekinskej konvencie. Tá viedla okrem iného k úplnému odtrhnutiu Hongkongu od Číny.

## Pozadie
Vojna nasledovala po prvej ópiovej vojne. Nankinská zmluva z roku 1842 priniesla Veľkej Británii odškodnenie a extrateritorialitu, otvorenie piatich čínskych prístavov a odstúpenie ostrova Hongkong. Aj po vojne dochádzalo ku konfliktom, napríklad v roku 1847 boli Briti napadnutí neďaleko mesta Kanton. Následne žiadal hongkonský guvernér John Francis Davis od čínskeho komisára Kejinga nápravu. Keď sa jej nedočkal, nasledovala britská trestná výprava, v rámci ktorej Briti obsadili niekoľko pevností na ceste do Kantonu a chystali sa dobývať aj samotný Kanton. Kejing nakoniec ustúpil, pustil Britov do mesta a sľúbil potrestať vinníkov. Briti od 50. rokov stále viac usilovali o to rozšíriť svoje privilégiá v Číne, požadovali, aby čchingské úrady znovu prerokovali Nankinskú zmluvu, otvorili celú Čínu britským obchodným spoločnostiam, legalizovali obchod s ópiom, oslobodili zahraničný dovoz od vnútorných tranzitných ciel, prestali regulovať pohyb robotníkov po Číne, povolili britskému veľvyslancovi zdržiavať sa v Pekingu a uprednostnili angličtinu vo všetkých zmluvách.

## Vypuknutie vojny
náhľad| Dobývanie Kantonu, 1857
náhľad| Zatknutie Je Ming-čchena, 1858
Britské orgány registrovali čínske obchodné plavidlá, zabezpečujúce služby okolo Britmi ovládaných prístavov, v Hongkongu, aby im zabezpečili rovnaké privilégiá, aké získali britské lode na základe Nankinskej zmluvy. To sa čínskym orgánom vôbec nepáčilo a začali tieto lode označovať za pirátske. V októbri 1856 sa čínske vojenské námorníctvo v Kantone zmocnilo jednej takej nákladnej lode s názvom *Arrow.* Plávala pod britskou vlajkou, hoci jej registrácia v Hongkongu vypršala. Kapitán Thomas Kennedy, ktorý bol v tom čase na palube neďalekej lode, však ohlásil, že čínski námorníci sťahujú britskú vlajku z lode. Britský konzul v Kantone Harry Parkes kontaktoval Je Ming-čchena, cisárskeho komisára a miestokráľa Kuang-tungu a Kuang-si, ktorý sídlil v Kantone, a požiadal o okamžité prepustenie posádky a ospravedlnenie za urážku britskej vlajky. Číňania následne deväť členov posádky prepustili, ale troch prepustiť odmietli.

23. októbra Briti vojensky reagovali a ostreľovali štyri pobrežné pevnosti Kantonu. 25. októbra požiadali o možnosť vstupu do mesta. Nasledujúci deň začali Briti ostreľovať mesto, každých desať minút strieľali jednu salvu. Je Ming-čchen následne vypísal odmenu za každého zabitého Brita. 29. októbra britskí vojaci prerazili kantonské hradby a vstúpili do mesta. Americký konzul James Keenan proti tomuto postupu Britov ostro protestoval a na rezidencii Je Ming-čchena nechal vyvesiť vlajku Spojených štátov, aby naznačil, že je pod americkou ochranou. Pokúšal sa sprostredkovať rokovania, ale v intervaloch medzi nimi Briti ďalej ostreľovali mesto a 6. novembra potopili 23 čínskych vojnových lodí v prístave. 5. januára 1857 sa britské jednotky vrátili do Hongkongu.

Britská vláda v marci 1857 v parlamente prehrala hlasovanie, ktoré malo posvätiť jej postup v kauze *Arrow*. Proti stupňovaniu napätia sa postavili Whigovci, ktorých potom toryovský premiér Henry Temple obvinil z nedostatočného vlastenectva a vypísal nové voľby. V apríli 1857 prebehli parlamentné voľby a vládu Toryov posilnili. Tým sa začala naplno pripravovať intervencia v Číne.

V apríli sa britská vláda opýtala Spojených štátov amerických a Ruska, či majú záujem o spojenectvo vo veci intervencie do Číny. Ponuky boli odmietnuté. V máji 1857 sa prípravy intervencie zabrzdili, keď britské jednotky museli byť presmerované do Indie kvôli Veľkému indickému povstaniu. V tej dobe však prišla sťažnosť francúzskeho vyslanca Jean-Baptiste Louisa Grosa na popravu francúzskeho misionára Augusta Chapdelainea čínskymi miestnymi úradmi v provincii Kuang-si. Francúzsko následne dalo Britom diplomatickou cestou najavo, že má záujem podieľať sa na akcii proti Číne.

Briti a Francúzi spojili sily pod admirálom Michaelom Seymourom. Britská armáda vedená lordom Elginom a francúzska armáda vedená Grosom spoločne napadli a obsadili Kanton na konci roku 1857. Spojenci ponechali guvernéra Je Ming-čchena vo funkcii, aby udržali v meste poriadok. Parkes potom dal ultimátum, podporované hongkonským guvernérom Johnom Bowringom a admirálom Michaelom Seymourom, že poslední väznení muži z lode *Arrow* musia byť do 24 hodín prepustení a guvernér Je Ming-čchen sa musí ospravedlniť. Muži prepustení boli, ale miestokráľ sa neospravedlnil, bol zajatý a poslaný do vyhnanstva v indickej Kalkate, kde odmietal prijímať potravu, až sa vyhladoval na smrť. Koaličné britsko-francúzske vojská potom pokračovali v postupe a v máji 1858 obsadili severočínsky Tchien-ťin.

Spojené štáty a Rusko, keď videli, že Briti jasne dominujú, vyslali vyslancov do Hongkongu, aby Britom a Francúzom formálne ponúkli vojenskú pomoc. Rusko ale žiadnu vojenskú pomoc nakoniec neposlalo a USA urobili iba jednu odvetnú akciu za ostreľovanie amerického parníka čínskymi vojakmi pri Kantone, aby čoskoro podpísali s Číňanmi mierovú zmluvu a vyhlásili v druhej ópiovej vojne neutralitu. (Napriek tomu však americká vojnová loď San Jacinto pomohla z osobnej vôle svojho kapitána anglo-francúzskej alianci pri ostreľovaní pevnosti Taku v roku 1859, viď nižšie). Keď bola Čína porazená, prihlásili sa však so svojimi nárokmi Rusko aj USA.

## Druhá fáza vojny
[náhľad| Podpis zmlúv v Tchien-ťine roku 1858 ([ilustrácia uverejnená v ''The Illustrated London News'')]]
náhľad| Dobývanie pevnosti Taku roku 1860
náhľad| Felice Beato  Pevnosť Taku bezprostredne po dobytí, 21. augusta 1860, fotografia
V júni 1858 prvá časť vojny skončila podpisom štyroch zmlúv v Tchien-ťine. Signatári boli Čína, Británia, Francúzsko, Rusko a USA. Tieto zmluvy otvorili spomínaným mocnostiam ďalších 11 prístavov, vrátane Jing-kchou a Nankingu a dali právo ich lodiam sa plaviť po rieke Jang-c’-ťiang. Okrem toho cudzinci podľa zmluvy získali právo v Číne cestovať aj do oblastí, ktoré im boli predtým zakázané.

Už krátko predtým, 28. mája 1858, bola podpísaná samostatná Ajgunská zmluva medzi Čínou a Ruskom, ktorá menila čínsko-ruskú hranicu stanovenú Nerčinskou zmluvou z roku 1689. Rusko získalo ľavý breh rieky Amur a dotlačilo hraničnú čiaru na juh od pohoria Stanovoj. (Neskoršia zmluva z roku 1860 navyše dala Rusku kontrolu nad nemrznúcou oblasťou na tichomorskom pobreží, kde potom Rusko v roku 1860 založilo mesto Vladivostok).

Už 20. mája prebehla prvá bitka o pevnosť Taku. Briti ju dobyli, ale mierová zmluva z Tchien-ťinu vrátila pevnosť do čínskych rúk. V júni 1858, krátko po podpise mierovej zmluvy, začali čínski ministri tlačiť na cisára Sien-fenga, aby prestal západu ustupovať. Cisár preto nariadil mongolskému generálovi Sengge Rinčenovi, aby posilnil ochranu pevnosti Taku. Ten prisunul ďalšie delá a 4 000 príslušníkov mongolskej jazdy. Britské námorné sily s 2 200 vojakmi a 21 loďami, pod velením admirála Jamesa Hopea, sa v tom čase plavili na sever z Šanghaja do Tchien-ťinu s novo menovanými anglo-francúzskymi vyslancami pre veľvyslanectvo v Pekingu (umožnenie veľvyslanectva v Pekingu bol jedným z ústupkov Číny v mierovej zmluve). Plavili sa k ústiu rieky Chaj-che, stráženému pevnosťou Taku. Sengge Rinčen lode zastavil a vyhlásil, že vyslanci môžu vystúpiť a ďalej pokračovať po súši do Pekingu, ale ozbrojený sprievod nie. Anglo-francúzske sily to odmietli. V noci z 24. júna 1859 zničila malá skupina britských síl železné prekážky, ktoré Číňania umiestnili do rieky Paj-che. Nasledujúci deň sa britské sily pokúsili preplávať a ostreľovali pevnosť Taku. Odliv a mäkké bahno spôsobili uviaznutie ich lodí, potom Sengge Rinčen delostreleckou paľbou štyri britské delové člny potopil a vážne poškodil ďalšie dve. Americký komodor Josiah Tattnall, hoci mal rozkaz ctiť americkú neutralitu v konflikte, vyhlásil, že „krv je silnejšia ako voda“ a poskytol kryciu paľbu, aby chránil ústup britského konvoja. Avšak neschopnosť Britov preplávať okolo pevnosti Taku (či prehra v „druhej bitke o Taku“, ako to nazývajú Číňania) vzbudila u čínskych ministrov nadšenie a dojem, že Čína má dosť síl sa Britom ubrániť.

Briti sa následne odhodlali k novej ofenzíve. Pomohlo im aj potlačenie indickej vzbury, vďaka čomu mohli z Indie stiahnuť vojenské sily. Do bojov sa zapojil aj veliteľ operácií v Indii Colin Campbell, ktorý mal skúsenosti z prvej ópiovej vojny, kde Briti stratili mnoho mužov kvôli chorobám, a dobre tak vojská na čínske podmienky pripravil. Tretiu bitku o Taku zahájil v lete roku 1860.

Celkom útočilo 11 000 britských vojakov pod velením generála Jamesa Hope Granta a 6 700 francúzskych vojakov generála Cousin-Montaubana. Vyrazili na sever so 173 loďami z Hongkongu a obsadili prístavné mestá Jen-tchaj a Ta-lien. Dňa 21. augusta bola potom dobytá pevnosť Taku.

Potom, čo 23. augusta obsadili Tchien-ťin, začali anglo-francúzske sily postup do vnútrozemia smerom k Pekingu. Cisár ihneď vyslal ministrov, aby začali mierové rozhovory, ale britský vyslanec Harry Parkes, vedomý si výhodnej situácie, cisárskeho vyslanca urazil. Parkes bol 18. septembra v odvete zatknutý, uväznený a mučený. Polovica jeho sprievodu bola umučená obzvlášť trýznivým spôsobom, tzv. pomalým krájaním. To podnietilo britský hnev a vojna pokračovala.

Anglo-francúzske sily sa stretli s mongolskou kavalériou Sengge Rinčena 18. septembra v bitke pri Čang-ťia-wane. Porazili ju a smerom k okraju Pekingu, kde sa odohrala rozhodujúca bitka pri Tchung-čou. 10 tisíc vojakov Sengge Rinčena bolo rozprášených a 6. októbra vstúpili vojaci západných mocností do Pekingu.

Cisár utiekol z hlavného mesta a zanechal tam len svojho brata, princa Kunga, aby sa ujal vedenia mierových rokovaní. Sien-feng sa najprv uchýlil do letného paláca Čcheng-te a potom do provincie Rehe. Anglo-francúzske vojská v Pekingu začali okamžite rabovať Letný palác aj Starý letný palác, ktoré boli plné vzácnych umeleckých diel.

[náhľad| Felice Beato: [Nový letný palác (Peking)|Letný palác v Pekingu tesne pred vypálením, október 1860]]
8. októbra bol oslobodený zajatý Parkes a Lord Elgin potom 18. októbra nariadil Starý letný palác zničiť. Elgin navrhoval aj výstražné zničenie Zakázaného mesta. Ruský vyslanec, gróf Ignaťjev, a francúzsky diplomat, barón Gros, sa však prihovorili a uistili Elgina, že vypálenie paláca ako výstraha postačí a uchránenie najposvätnejšieho miesta Číny je oveľa výhodnejšie pre hladké podpísanie povojnových zmlúv.

## Výsledky
Dňa 18. októbra 1860 princ Kung skutočne podpísal Pekinské dohovory, ktorými druhá ópiová vojna skončila. Číňania museli zaplatiť 8 miliónov taelov ako vojnové reparácie Veľkej Británii a Francúzsku. Veľká Británia získala plne už predtým ovládaný Hongkong a k nemu novo bol pridaný polostrov Kowloon. Obchod s ópiom bol legalizovaný a kresťania dostali úplné občianske práva, vrátane práva na vlastný majetok a práva na evanjelizáciu. Prístav Tchien-ťin bol otvorený zahraničným lodiam.

S výsledkom boli spokojné aj ďalšie zahraničné mocnosti, pretože dúfali, že využijú otvorenie Číny pre medzinárodný obchod.

Porážka čchingskej armády relatívne malou anglo-francúzskou vojenskou silou (pomer síl bol minimálne 10:1 v prospech Číňanov) spojená s útekom cisára a vypálením jeho letného sídla spôsobila v čínskej spoločnosti šok. Čína sa cítila ponížená (neskôr sa v Číne začalo hovoriť o „storočí poníženia“, ktoré začalo práve ópiovými vojnami). Predovšetkým však pochopila, ako veľmi zaostáva za Západom. Čínske elity sa preto rozhodli pre urýchlenú modernizáciu. Tento projekt bol známy ako Sebaposilňujúce hnutie (*C’-čchiang jün-tung*).

Ópiové vojny boli spočiatku vnímané v Británii ako triumf a popularita premiéra Henryho Templa vystúpila na vrchol. Prehodnotenie priniesol až liberálny premiér William Gladstone, ktorý sa ujal vlády roku 1868. Jeho nepriateľstvo k ópiu vychádzalo z účinkov tejto drogy na jeho sestru Helenu, jeho oponentúra mierila však aj k politike agresívneho vynucovania si britských záujmov.

## Prvé vojnové fotografie
Fotograf Felice Beato bol vyslaný do Číny, aby tam fotografoval anglo-francúzsku vojenskú výpravu v druhej ópiovej vojne. Do Hongkongu dorazil v marci a okamžite začal fotografovať mesto a jeho okolie až po Kanton. Beatove fotografie sú vôbec jedny z prvých zhotovených fotografií v Číne. Zároveň patria Beatove fotografie druhej ópiovej vojny medzi prvú dokumentáciu vojenského ťaženia, ktoré podávajú správu o tom, ako bitka prebiehala a síce prostredníctvom sekvencie datovaných a súvisiacich fotografií. Snímky pevnosti Taku predstavujú tento prístup v zmenšenom meradle a tvoria správu o bitke. Poradie obrázkov ukazuje približovanie sa k pevnosti, dôsledok ostreľovania na vonkajších stenách a opevnenia a napokon devastáciu vo vnútri pevnosti, vrátane tiel mŕtvych čínskych vojakov. Fotografie neboli zhotovené v tomto poradí, pretože ako prvé museli byť zhotovené fotografie mŕtvych Číňanov ešte pred odstránením tiel. Až potom mohol Beato v pokoji robiť ďalšie snímky vo vnútri a mimo pevností.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Britsko-francúzske vzťahy
Kategória:Vojny 19. storočia
Kategória:Vojny Francúzska
Kategória:Vojny Spojeného kráľovstva
Kategória:Vojny Číny
Kategória:Dejiny Hongkongu