open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kráľovec (prítok Bicíra)

**Kráľovec** je vodný tok v Levočských vrchoch a Hornádskej kotline na území okresu Levoča. Je to ľavostranný prítok Bicíra v povodí Hornádu s dĺžkou približne 4,3 km a je tokom VII. rádu.

## Priebeh toku
Potok pramení na juhozápade Levočských vrchov, v geomorfologickom podcelku Levočské planiny a ich časti Levočské úboče, na južných svahoch Brezovej (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v lokalite Hlavačová tečie južným smerom a zakrátko priberá menší pravostranný prítok. Pokračuje dolinou a onedlho priberá ďalšie dva pravostranné prítoky. Opúšťa Levočské vrchy a vstupuje do Hornádskej kotliny a jej podcelku Medvedie chrbty. V strednej časti preteká bez významnejších prítokov lokalitou Kráľovec a popod Bukovú. Na dolnom toku preteká menšou chatovou osadou, podteká cestu I/18 a následne sa v nadmorskej výške približne  vlieva ľavostranne do potoka Bicír. Ten je prítokom Levočského potoka v povodí rieky Hornád. Potok patrí do širšieho povodia rieky Slaná.

Potok pramení a preteká katastrálnym územím mesta Levoča, na dolnom toku tvorí hranicu katastra obce Dlhé Stráže. Celý vodný tok sa nachádza v okrese Levoča v Prešovskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Hornádska kotlina, Medvedie chrbty
* Levočské vrchy, Levočské planiny, Levočské úboče

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Hornádskej kotline
Kategória:Povodie Hornádu
Kategória:Vodné toky v okrese Levoča
Kategória:Dlhé Stráže 
Kategória:Levoča
Dominika Paleta

**Dominika Paleta Paciorek** (* 23. október 1972, Krakov, Poľsko) je mexická herečka poľského pôvodu.

Na Slovensku je známa svojím účinkovaním v telenovelách *[[Navzdory osudu]]*, *[[Vášnivý bozk (telenovela)|Vášnivý bozk]]*, *[[Votrelkyňa]]*, *[[Láska nezomiera]]* a *[[Víťazstvo lásky]]*.

## Životopis
Je dcérou huslistu Zbigniewa Paletu a výtvarnej umelkyne Bárbary Paciorek. Jej mladšia sestra Ludwika je tiež herečka.

V detstve sa s rodičmi a sestrou presťahovala do Mexika, kde jej otec Zbigniew Paleta dostal atraktívnu pracovnú ponuku. Tam sa usadili natrvalo. Študovala dejiny umenia na Iberoamerickej univerzite v Mexiku.

Ako herečka debutovala v roku 1997 v telenovele *Amada enemiga*. V roku 1998 získala ocenenie Eres v kategórii „Najlepšia nová herečka“ za úlohu Gemy v telenovele *La usurpadora*. Práve ona presvedčila svoju sestru Ludwiku, aby sa zúčastnila na kastingu, ktorý odštartoval jej hereckú kariéru.

Dominika Paleta hovorí tromi jazykmi: poľsky, anglicky a španielsky. Jej manželom je herec Fabián Ibarra, s ktorým má dve dcéry: Maríu a Aitanu.

## Filmografia

### Televízia
* 1992: *El abuelo y yo* – Elisa Canto
* 1997: *Amada enemiga* – Jessica Quijano Proal
* 1998: *La usurpadora* – Gema Durán Bracho 
* 1999 – 2000: *Tres mujeres* – Raquel Lerdo Muñoz
* 1999: *[[Navzdory osudu]]* – Graciela
* 1999: *Camino a casa*
* 2000: *Mujer, casos de la vida real* (17. séria, 20. epizóda)
* 2000: *Locura de amor* – Pamela
* 2000 – 2001: *[[Vášnivý bozk (telenovela)|Vášnivý bozk]]* – Fernanda Lavalle de Díaz de León (zamlada)
* 2001: *[[Votrelkyňa]]* – Anabella Roldán Limantour 
* 2004: *El alma herida* – Patricia Araiza 
* 2005: *Los plateados* – Luciana Castañeda Villar
* 2007: *Trece miedos* – Erica (1. séria, 10. epizóda)
* 2008: *El juramento* – Alma Robles Conde 
* 2008 – 2009: *[[Láska nezomiera]]* – Liliana Elizalde Rivera
* 2010: *Mujeres asesinas* – María Sandoval (3. séria, 11. epizóda)
* 2010 – 2011: *[[Víťazstvo lásky]]* – Jimena de Alba de Sandoval
* 2013 – 2014: *Por siempre mi amor* – Sonia Arenas Lozano 
* 2015 – 2016: *Antes muerta que Lichita* – Sheila Uribe Lazcano
* 2016: *El hotel de los secretos* – Sofía Alarcón Langre de Vergara
* 2022: *Rebelde* – Marina Funtanet
* 2022: *Pena ajena* – Silvia
* 2023: *Horario estelar* – Bernarda Díaz
* 2023: *Más allá de ti* – Carmen
* 2024: *Ahora que no estás* – Ágata Meran 

### Filmy
* 2003: *Ladies' Night*
* 2005: *La noche de siempre* – Claudia
* 2005: *Yo estaba ocupada encontrando respuestas, mientras tú simplemente seguías con la vida real*
* 2010: *Reminiscencias* – Elena
* 2011: *La otra familia* – Luisa
* 2011: *Memoria de mis putas tristes* – Ximena Ortiz
* 2015: *Apasionado Pancho Villa*

### Divadlo
* 2004: *La prueba*
* 2008: *Los monólogos de la vagina*
* 2012: *La Madriguera*
* 2013: *Casa Matriz*
* 2021: *Madre solo hay 2*

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* Dominika Paleta na Instagrame

Kategória:Mexické filmové herečky
Kategória:Mexické divadelné herečky
Kategória:Mexické televízne herečky
Kategória:Osobnosti z Krakova
Jakab Marastoni

**Jakab Marastoni**, **Giacamo Marastoni**, **Jakob Marastoni**, **Giacomo Antonio Marastoni**, **Jacopo Antonio Marastoni** alebo **Jakub Marastoni** (* 24. marec 1804, Benátky† 11. júl 1860 Pešť) bol maliar, litograf, zakladateľ Prvej maďarskej maliarskej akadémie, otec Giuseppeho Marastoniho.

## Život
Narodil sa v Benátkach, v roku 1930 začal študovať v Ríme, potom bol vo Viedni a v Pressburgu (neskoršej Bratislave). V roku 1836 sa usadil v Pešti. Čoskoro sa stal vedľa Miklósa Barabása jedným z najvyhľadávanejších portrétistov v Maďarsku. Čoskoro sa stal veľmi vyhľadávaným portrétistom.

V roku 1846 založil súkormú školu *Első Magyar Festészeti Akademiát* (Prvá maďarská maliarska akadémia), ktorá, ako názov napovedá, bola prvou školou v Maďarsku, ktorá sa venovala výhradne maľbe. Krátko po založení školy bol Marastoni menovaný čestným občanom Pešti.

Medzi jeho študentov patrili Ján Valentinyi a František Klimkovič.

V neskorších rokoch sa stal prvým maďarským profesionálnym dagerotypistom. V roku 1859 sa jeho zdravotný stav začal rapídne zhoršovať a musel zanechať vyučovanie. Čoskoro oslepol a zomrel v psychiatrickej liečebni.

## Galéria

Súbor:Jakab Marastoni - Woman Seated before a Mirror - WGA14040.jpg|odkaz=Soubor:Jakab_Marastoni_-_Woman_Seated_before_a_Mirror_-_WGA14040.jpg|alt=Žena sedící pře zrcadlem|Mladá žena pred zrkadlom, Galéria mesta Bratislavy, okolo 1840
Súbor:Marastoni Greek woman 1850.jpg|odkaz=Soubor:Marastoni_Greek_woman_1850.jpg|alt=Řecká žena (1845)|Grécka žena, Maďarská národná galéria, 1850
Súbor:Marastoni Jakab Teleki Blanka.jpg|odkaz=Soubor:Marastoni_Jakab_Teleki_Blanka.jpg|Blanka Teleki
Súbor:Szent Család-oltár Tabán.jpg|Oltár kostola svätej Kataríny Alexandrijskej v Budapešti od Jakaba Marastoniho


## Referencie


## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Talianski maliari
Kategória:Talianski fotografi
Kategória:Talianski portrétni maliari
Kategória:Talianski litografi
Kategória:Pochovaní na cintoríne Kerepesi
Kategória:Osobnosti z Benátok
Infliximab

náhľad
**Infliximab** je liečivo zo skupiny biologík, ktoré je chimérickou protilátkou proti tumor nekrotizujúcemu faktoru α (TNF-α), ktorá bola vyvinutá slovenským medicínálnym chemikom Jánom Vilčekom. Infliximab sa na Slovensku predáva pod komerčnými názvami ako Remicade, Remsima, Zessly, Inflectra. Infliximab je inhibítor tumor nekrotizujúceho faktora α, blokátor tumor nekrotizujúceho faktora α. Infliximab je indikovaný proti zápalovým ochoreniam ako sú idiopatické črevné zápaly (Crohnova choroba, ulcerózna kolitída), ďalej proti ankylozujúcej spondylitíde, psoriatickej artritíde a psoriáze.

## Názov
Predpona názvu monoklonálnych protilátok je variabilná, v tomto prípade je to „infl-", čo pochádza z anglického slova ***<u>infl</u>'''amation'', čo znamená zápal. Slabika „-xi-" je označenie pre chimerickú protilátku (s veľkým podielom myššej protilátky) a "-mab", pochádzajúce z "***m**onoclonal **a**nti**b*'ody*", pre monoklonálnu protilátku.

## Referencie


## Pozri aj

* Ján Vilček, slovenský medicinálny chemik, objaviteľ infliximabu
* monoklonálna protilátka, bielkovina s väzbou na špecifický antigén
* biologické liečivo, liečivo založené na bielkovinovej, lipidovej povahy, resp. nukleová kyselina s terapeutickým účinkom
* imunosupresívum, liečivo tlmiace imunitu

Kategória:Imunosupresíva
Kategória:Liečivá
Manieristi (vázoví maliari)

[náhľad|Červenofigúrové [peliké, zobrazuje Herakla zabíjajúceho Busirida a jeho kňazov, cca 470 pred Kr., Národné archeologické múzeum v Aténach,  ev. č. 9683.]]
Pod názvom **manieristi** (z tal. *maniera* – spôsob) sa označujú grécki maliari váz, pôsobiaci v 5. storočí pred Kr., ktorých spája ich „manieristický“ maliarsky štýl.
 
Manieristi, atickí maliari červenofigúrových váz, známi svojimi afektovanými (emotívnymi) námetmi, tvorili približne od roku 480 pred Kr. až do konca 5. storočia pred Kr. Charakteristickým znakom manieristov bol ich výrazný zmysel pre dekoratívny dizajn, napríklad pre záhyby odevu pripomínajúce schody. Ich postavy sú vysoké, akoby natiahnuté a majú malé hlavy, zobrazené výjavy sú orámované ornamentmi v čiernofigúrovom štýle. Typickým znakom týchto malieb je aj to, že si zachovali črty čiernofigurovej vázovej maľby v technike červenofigúrovej. Škála motívov je tu ovplyvnená aj predchádzajúcimi obdobiami. Postavy gestikulujú, akoby používali formu posunkovej reči — ruky často pôsobia strnulo a teatrálne. Nemecký archeológ Ernst Pfuhl považoval manierizmus za vedomú reakciu na jednoduché, prirodzené formy raného klasického štýlu.  Manieristi uprednostňovali väčšie vázy, ako napr. amfory, stĺpikové kratéry, pelikai alebo kalpides, zatiaľ čo stamnoi boli v ich repertoári veľmi zriedkavé. Typické manieristické malé hlavy a afektované gestá je možné vidieť napr. na aténskom červenofigúrovom peliké od Maliara Pana, kde je zobrazený Herakles bojujúci s Busiridom (Národné archeologické múzeum v Aténach, ev. č. 9683).

Podľa J. Beazleyho, boli manieristi umelci, ktorých zjednocujúcim znakom bolo použitie nesúrodej zmesi archaických a klasických prvkov; červenofigúrové postavy manieristov mu pripomínali maľby antverpských manieristov zo začiatku 16. storočia. Beazley bol prvý, kto uznal existenciu aténskej manieristickej dielne. Maliara Pana opísal ako vynikajúceho manieristu a Lenigradského maliara, Maliara Persea a Maliara Nausikay ako manieristov nižšej kvality. Zakladateľom tejto dielne bol Mysón, ktorého žiakom bol Maliar Pana. V roku 1925 Beazley k lepším pripísal aj Leningradského maliara, Maliara Héfaista, Maliara z Dómu a Maliara z Oxfordu 529. V poslednom vydaní svojich zoznamov ich z chronologických dôvodov rozdelil na *starších* (skorších), na *neskorších* a na *najmladších* manieristov. Starší manieristi zahŕňajú nielen Maliara ošípaných, Leningradského maliara, Agrigentského maliara a Maliara Oinanthé, ale aj veľkú skupinu neurčených manieristov. Neskorší manieristi sa delia na tzv. skupinu N.H. a „ostatných“. Skupina N.H. má svoj názov podľa iniciálok svojich talentovanejších členov, a to Maliara Nausikay a Maliara Héfaista. Medzi neskorších manieristov patria aj Maliar z Tarquinie 707, Maliar Oresta, Maliar z Dómu, Maliar z Oxfordu 529, Maliar z Londýna E 488 a Maliar Io. Za nimi nasledujú približne po roku 430 pred Kr. „najmladší manieristi“, Maliar z Atén 1183 a Akademický maliar ( „Academy Painter“), ktorý pôsobil do poslednej štvrtiny 5. storočia pred Kr. 

## Referencie

 
Kategória:Umenie v Grécku
Kategória:Keramika
Tumor nekrotizujúci faktor α

**Tumor nekrotizujúci faktor α** (tiež **TNFα**, *tumor necrosis factor α*, **faktor nádorovej nekrózy α,** **kachektín**) je cytokín, proteín so signalizačnou funkciou, ktorý je produkovaný imunitnými bunkami, najmä makrofágmi, aktivivanými Th-lymfocytmi, monocytmi, v mieste zápalu. Jeho fyziologickou funkciou je podpora obranyschopnosti organizmu a to cestou stimulácie fagocytózy, ktorú vykonávajú makrofágy, tiež inhibuje replikáciu vírusov. Významná časť odpovedi je sprostredkovaná bunkami, ktoré produkujú interleukíny. 

Tumor nekrotizujúci faktor α je významý pri rozvoji idiopatických črevných zápalov, ako je Crohnova choroba, ulcerózna kolitída a podobne. Inhibítorom (blokátorom) tumor nekrotizujúce faktora α sa venoval slovenský medicinálny chemik Ján Vilček, ktorý vyvinul liečivo infliximab.

Tumor nekrotizujúci faktor-α (TNF-α), tiež známy ako kachektín, sa exprimuje ako membránovo viazaný proteín s hmotnosťou 26 kDa a potom sa štiepi enzýmom konvertujúcim TNF-α (TACE), čím sa uvoľňuje rozpustný monomér s hmotnosťou 17 kDa, ktorý v obehu tvorí homotriméry. TNF-α hrá úlohu v protinádorovej aktivite, imunitnej modulácii, zápale, anorexii, kachexii, septickom šoku, replikácii vírusov a hematopoéze. TNF-α je cytotoxický pre mnoho transformovaných buniek, ale v normálnych diploidných bunkách stimuluje proliferáciu (fibroblasty), diferenciáciu (myeloidné bunky) alebo aktiváciu (neutrofily). TNF-α tiež vykazuje antivírusové účinky proti DNA aj RNA vírusom a indukuje produkciu niekoľkých ďalších cytokínov.

Hoci sa TNF-α používa v klinických štúdiách ako protinádorové činidlo. TNF-α a príbuzná molekula TNF-β (LT-α) zdieľajú blízku štrukturálnu homológiu s 28 % identitou aminokyselinovej sekvencie a obe aktivujú rovnaké TNF receptory, TNFR1 a TNFR2. Myší a ľudský TNF-α majú 79 % zhodu v sekvencii aminokyselín. Na rozdiel od ľudského TNF-α je myšia forma N-glykozylovaná.

## Referencie

Kategória:Cytokíny
Anthony Head

**Anthony Stewart Head** (* 20. február 1954, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglický herec a hudobník. Jeho starším bratom bol spevák Murray Head. Preslávil sa hraním vo viacerých televíznych sériách vrátane *Merlin*, *Buffy, premožiteľka upírov*, *Ted Lasso* alebo *[[Little Britain]]*.

## Životopis
Bol synom herečky a otca dokumentaristu, ktorý sa už v rannom veku zaujímal o kinematografiu. Anthony Head začal hrať v školských hrách vo veku šiestich rokov a v priebehu niekoľkých rokov písal svoje vlastné diela. Po strednej škole navštevoval London Academy of Music and Dramatic Arts, kde študoval do roku 1976. S o desať rokov mladšou Sarah Fisher nadviazal dlhodobý vzťah v roku 1982. Pár mal dve dcéry Emily Rose (1989) a Daisy May (1991). Okrem divadelných skúseností v Británii si Head vyslúžil uznanie publika svojimi úlohami v televízii. Jeho prvá televízna rola prišla v roku 1978 s britským seriálom *Enemy at the Door*, dráma z druhej svetovej vojny. V tom istom roku sa objavil v minisérii s názvom *Lillie*. Po dlhom sústredení na svoju kariéru v divadle a menších televíznych vystúpeniach sa Head v roku 1997 vrátil k hraniu dramatických úloh. V programe *Buffy, premožiteľka upírov* stvárnil Ruperta Gilesa, mentora Buffy (Sarah Michelle Gellar). Začiatkom 20. storočia hral vo viacerých filmoch ako *Som s tebou*, *Sólokapr* či *Sweeney Todd: Čertovský holič z Fleet Street*.

## Filmografia (výber)
* 1981: *[[Lady Chatterley's Lover (film z roku 1981)|Lady Chatterley's Lover]]*
* 1988: *Bez možnosti voľby*
* 2003: *Som s tebou*
* 2004: *Fat Slags*
* 2006: *Sólokapr*
* 2007: *Sweeney Todd: Čertovský holič z Fleet Street*
* 2008: *Repo: Genetická opera!*
* 2011: *Železná Lady*
* 2011: *S*áči*
* 2011: *Lov na duchov*
* 2011: *Ghost Rider 2*
* 2013: *Percy Jackson: More oblúd*
* 2013: *Hurá na futbal*
* 2014: *Na krídlach lásky*
* 2016: *Kocúr Bob*
* 2016: *Despite the Falling Snow*
* 2018: *Batman: Gotham by Gaslight*
* 2019: *Feedback*

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálny web
* 
* 
* 
* 

Kategória:Anglickí filmoví herci
Kategória:Anglickí televízni herci
Kategória:Anglickí divadelní herci
Kategória:Anglickí hudobníci
Kategória:Osobnosti z Londýna
Jubilejný rok

**Jubilejný rok** (staršie: *jubilárny rok*) môže byť:
* rok, ktorý je jubileom, pozri jubileum, výročie a rok
* v náboženstve:
** v judaizme: jovel
** v rímskom katolicizme: svätý rok 

## Referencie
Pod hladinou (TV seriál)

**Pod hladinou** je český kriminálny seriál, ktorý sa vysielal v roku 2023. Vysielal sa na televizií Prima. Pôvodne bol vysielaný na streamovacej službe Prima+ s prvými 2 epizódami odvysielanými 4. mája 2023. Dňa 30. augusta 2023 sa začal vysielať na televíznom kanáli Prima. Seriál sa zameriava na prácu policajných potápačov. 

Na Slovensku seriál vysiela TV JOJ od 16. novembra 2023.

## Dej
Seriál sa odohráva pri vodnej nádrži Slapy. Poručík Zach prichádza ako dočasná posila miestnej riečnej polície. Je profesionálnym potápačom z brnenskej základne a držiteľom potápačskej licencie P4. Čaká na neho aj jeho priateľka Alica, vyšetrovateľka krajského riaditeľstva PZ v Zbraslavi. Zach chce ich vzťah zachrániť a premeniť ho zo vzťahu na diaľku na blízky. Je jasné, že so Zachom nie je všetko v poriadku. Vždy si nájde dôvod, prečo sa nepotápať. Ostatní vrátane Alici si to začínajú všímať. Tvrdí však, že je všetko v poriadku a zároveň je stále viac uzavretý, čo Alicu privádza k Zachovmu najlepšiemu priateľovi a kolegovi Zdeňkovi. Zachovu zvláštnosť si všimne aj veliteľ Vopěnka a chce, aby sa Zach priznal, prečo sa bojí potápať. Zach to stále popiera, no napriek všetkému ide pod vodu.

## Obsadenie

* Matěj Hádek ako poručík Jan Zach
* Sandra Nováková ako Alica Jirásková
* Marek Adamczyk ako Zdeněk Říha
* Šárka Krausová ako René Krejčí
* Václav Vydra ako Ota Vopěnka
* Filip Tomsa ako Jakub Rydlo
* Dita Krejčová ako Jana Stryková 

## Série

## Časti
### 1. séria (2023)

## Pokračovanie
Vo februári 2023 Prima oznámila výrobu seriálu Na vlnách Jadranu, pričom ide o voľné pokračovanie seriálu Pod hladinou. Matěj Hádek a Sandra Nováková sa majú vrátiť ako Jan Zach a Alica Jirásková. Seriál sa začal vysielať 18. októbra 2023 na stremovacej platforme Prima+.

## Referencie


## Externé odkazy
*Oficiálna stránka televízie
*

Kategória:České kriminálne televízne seriály
Sarolta Zalatnayová

**Sarolta Zalatnayová** (* 14. decembra 1947 Budapešť ako *Charlotte Sacherová*) je maďarská speváčka, herečka a spisovateľka, ktorá bola na prelome šesťdesiatych a sedemdesiatych rokov označovaná za Janis Joplin východného bloku.

## Hudobná kariéra
Pôvodne sa venovala opernému spevu, ale po operácii krčných mandlí jej zhrubol hlas a preorientovala sa na populárnu hudbu. Od pätnástich rokov vystupovala so skupinami Bergendy együttes a Scampolo, v roku 1967 vyhrala televíznu piesňovú súťaž Táncdalfesztivál so skladbou „Nem várok holnapig“ (Nebudem čakať do rána), v ktorej ju sprevádzala skupina Omega. Potom vykonala úspešné turné po západnej Európe, kedy vystupovala pod menom Red Sarolta okrem iného s členmi Bee Gees. V roku 1970 vydala prvý sólový album *[[Ha fiú lehetnék]]* (*Keby som bola chlapcom*). V roku 1971 znovu vyhrala Táncdalfesztivál s piesňou „Fák, virágok, fény“ (Stromy, kvety, svetlo). Spolupracovala so skupinami Locomotiv GT a Skorpió, roku 1976 založila vlastnú kapelu Cini és Tinik, jej nástupcami boli Cinibabák.

## Ďalšie aktivity
V roku 1972 hrala jednu z hlavných rolí vo filmovej komédii Mártona Keletiho *Bež, aby ťa chytili*. Vydala spomienkovú knihu nazvanú podľa jej hitu *Nem vagyok* *én apáca* (*Nie som mníška*). V deväťdesiatych rokoch sa krátko angažovala v politike, bola tiež predsedníčkou maďarského zväzu ochrancov zvierat. V roku 2001 pózovala pre časopis *Playboy*. So svojim tretím manželom Csabou Mártonom založila vlastnú televíznu stanicu CiNN TV; finančné nezrovnalosti okolo jej prevádzky viedli k tomu, že Zalatnayová bola v rokoch 2004 až 2006 väznená za nelegálne krátenie daní.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Narodenia 14. decembra
Kategória:Narodenia v 1947
Kategória:Maďarskí speváci
Kategória:Maďarské filmové herečky
Kategória:Osobnosti z Budapešti
Biologikum

**Biologikum** (tiež **biofarmaceutikum, biologická liečba**) je liečivo, ktoré má proteínovú resp. lipidovú štruktúru, prípadne je odvodené od nukleových kyselín, resp. sa jedná o kombináciu týchto látok. Ako prvé biologikum sa využíval inzulín, neskôr interferóny na terapiu vírusovej hepatitídy, erytropoetíny po zlyhaní obličiek a rituximab bola prvá monoklonálna protilátka, ktorá bola schválená na klinické použitie. K biologickej liečbe patria aj hormóny, rastové faktory, koagulačné faktory, génová terapia a bunková terapia.

## Referencie


Kategória:Farmakológia
Kategória:Farmakologické výhonky
Dvorecký potok

**Dvorecký potok** je krátky vodný tok v Hornádskej kotline na území okresu Levoča. Je to pravostranný prítok Bicíra v povodí Hornádu s dĺžkou približne 2,8 km a je tokom VII. rádu.

## Priebeh toku
Potok pramení na severe strednej časti Hornádskej kotliny, v geomorfologickom podcelku Medvedie chrbty, na východných svahoch Hrušky (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa na západnom okraji obce Dravce tečie sprvu juhovýchodným smerom jej centrom, postupne sa však stáča na východ. V strednej časti priberá menší ľavostranný prítok z lokality Dolina a pokračuje obcou, severným úpätím návršia Stráň. Opúšťa intravilán a poblíž lokálnej i hlavnej cesty I/18 pokračuje východným smerom do lokality Podsosnie, kde sa v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do potoka Bicír. Ten je prítokom Levočského potoka v povodí rieky Hornád. Potok patrí do širšieho povodia rieky Slaná.

Potok pramení a preteká iba katastrálnym územím obce Dravce v okrese Levoča v Prešovskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Hornádska kotlina
* Medvedie chrbty

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Hornádskej kotline
Kategória:Povodie Hornádu
Kategória:Vodné toky v okrese Levoča
Kategória:Dravce (okres Levoča)
Wetlook

náhľad|Ženské telo v mokrom oblečení

**Wetlook** je parafilické správanie, pri ktorom jedinec sexuálny pôžitok získava nosením alebo pozorovaním ľudí v mokrom oblečení.

## Terminológia

### Phat dipping
[náhľad|Oblečení ľudia skákajúci v oblečení do rieky v [Belgicko|Belgicku]]

Výraz „phat dipping“ označuje akt skákania alebo potápania sa v oblečení. Termín pochádza z rapovej piesne „Phatdippin' Rap“ od dua Rhett & Link z roku 2009, ktorá zobrazuje ľudí skákajúcich úplne oblečení do bazéna. Text piesne povzbudzuje ľudí, aby skákali do vody s oblečením, a nie v plavkách. Neologizmus sa stal populárnym, najmä 
v Spojených štátoch kvôli súťaži zorganizovanej po vydaní piesne, ktorá vyzývala divákov, aby nahrali svoju vlastnú verziu.

### Wetfun
„Wetfun“ označuje pôžitok z plávania v oblečení. Tento fetišistický postoj sa líši od akéhokoľvek nesexuálneho pôžitku, ktorý môžu ľudia cítiť z plávania oblečení.

### Wetlook
Termín „wetlook“ označuje pohľad na mokré oblečenie prilepené na pokožku.

### Wetters
Online sa komunita označuje ako „wetteri“ (, doslovne „mokrí ľudia“). Medzi podkomunity zmokáčov patria:

#### Get-wets
Wetteri, pre ktorých je dôležitý spôsob a podmienky namočenia, čo ich vrhá do hlbokých emocionálnych stavov.

#### Jumpers
Wetteri, ktorí si užívajú rýchle namočenie neúmyselným či nezaslúženým spôsobom, napr. strčením do vody.

#### Stay-wets
Wetteri, ktorí si nechajú oblečenie na sebe aj po vylezení z vody.

#### Walkers
Wetteri, ktorí si užívajú pomalé namočenie sa.

## Ako sexuálny stimul
Alex Comfort v britskom sexuálnom manuáli *[[The Joy of Sex]]* (1972) uvádza, že oblečenie s efektom wetlooku funguje ako druh „superpokožky“, ktorá zvyšuje vizuálne a hmatové vlastnosti lesku a tesnosti a tiež uvádza, že ak váš milenec „má rád, keď vyzeráte ako kríženec hada a tuleňa, oblečte si to, čo vám dá“.

Podľa Desmonda Morrisa sa voda na pokožke vníma ako napodobenina potu pri sexuálnom vzrušení.

Erotický aspekt lesku sa dá prirovnať k latexovému fetišizmu.

## V kultúre
V západnej kultúre je plávanie v úplnom oblečení na verejných miestach niekedy zakázané alebo považované za spoločensky neprijateľné.

V Dánsku a Nemecku sa wetlook stal menej významným kultúrnym hnutím. Meeting groups and associations organize events. V Borgentreichu sa každoročne na konci leta koná plážová párty je významnou udalosťou pre „wetterov“ a niektorí ľudia cestujú stovky kilometrov, aby sa jej zúčastnili. Podobné podujatia sa konajú pravidelne.náhľad|Kaluž „tekutej hliny“ (''liquid dirt''), typická prekážka v „bahennom behu“ (''mud run'') 
V novoegyptskej poézii dievča hovorí svojmu milému: „Je príjemné ísť k jazeru... Aby som ti ukázala moju krásu v mojej tunike z najjemnejšieho kráľovského ľanu, keď je mokrá.“

## Referencie

## Pozri aj
* aquafília
* gunge
* mysofília
* wet and messy fetishism
* wet sari scene
* miss mokré tričko

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Sexuálny fetišizmus
Mačacie dievča

[náhled|[Wikipédia:Wikipe-tan|Wikipe-tan ako mačacie dievča]]
**Mačacie dievča** ( alebo tiež , ), je ženská zvieracia postava s mačacími črtami a znakmi, ako sú napríklad mačacie uši, chvost a ďalšie charakteristiky na ľudskom tele. S mačacími dievčatami sa môžeme stretnúť v rôznych fiktívnych žánroch, a to predovšetkým v japonskom anime a mange.

## História
náhľad|Premena mačky na čarodejnicu a jej dievčenská obeť – drevoryt, 19. storočie, Japonsko
Prvýkrát bol termín *nekomusume* spomenutý pravdepodobne v 18. storočí na výstavách misemono. Na jednej z nich malo byť vystavené dielo znázorňujúce kríženca medzi ženou a mačkou. Príbehy o bakeneko prostitútkach, ktoré dokážu meniť svoj tvar, boli populárne počas obdobia Edo. Populárnym sa *nekomusume* stalo aj v nasledujúcom období Šówa, počas ktorého sa začalo v dielach, ako je *Ehon sajošigure* () a *Ansei zakki* (), objavovať množstvo príbehov o takýchto krížencoch.

Dielo autora detskej literatúry Kendžiho Mijazawu z roku 1924 s názvom *Suisenzuki no jokka* (; doslovne *4. mesiac narcisu*) je považované za prvé moderné dielo, v príbehu ktorého sa objavila krásna žena s mačacími ušami. V roku 1936 sa *nekomusume* opäť dostalo na verejnosť, a to vďaka pouličným divadlám kamišibai. Za anime *Ósama no šippo* (doslovne *Kráľov chvost*), v ktorom sa po prvýkrát objavili mačacie dievčatá, stojí režisér a animátor Micujo Seo. V Severnej Amerike sa postava Catwoman po prvýkrát objavila v roke 1940 a Cheetah roku 1943, obe z pier autorov nakladateľstva DC Comics.

Mačacie dievčatá získali verejnú popularitu v roku 1978, keď bola publikovaná prvá kapitola mangy *Wata no kuni hoši* (; doslovne *Hviezda Bavlnenej krajiny*), a 90. rokoch sa už bežne objavovali v japonskom anime a mange. Od tej doby mačacie dievčatá vystupovali v rôznych médiách po celom svete, okrem iného sa prvky tejto subkultúry začali objavovať aj na rôznych akciách, ako je napríklad Nekocon.

## Poznámky


## Referencie

## Pozri aj
* animal play
* moe antropomorfizmus

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Anime
Kategória:Manga
Kategória:Fiktívne mačky
Kategória:Fiktívne postavy
Končistý potok

**Končistý potok** je vodný tok v Levočských vrchoch a Hornádskej kotline na území okresu Levoča. Je to pravostranný prítok Levočského potoka v povodí Hornádu s dĺžkou približne 5 km a je tokom VI. rádu.

## Priebeh toku
Potok pramení na južnom okraji Levočských vrchov, v geomorfologickom podcelku Levočské planiny a ich časti Levočské úboče, na juhovýchodných svahoch Brezovej (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa na južných svahoch hrebeňa tečie dolinou juhovýchodným smerom cez oblasť Stredné Kotliská. Opúšťa Levočské vrchy a pokračuje Hornádskou kotlinou a jej podcelkom Medvedie chrbty, kde sa v lokalite Stredný hon esovito stáča. V strednej časti vytvára v krajine zárez a v lokalite nazývanej Stará levočská cesta vytvára ďalší, na západ prehnutý oblúk. Pokračuje bez významnejších prítokov juhovýchodným smerom popod Končistú (), pričom vteká do Levočskej kotliny. Na dolnom toku vedie najskôr okrajom, následne územím mesta Levoča, kde sa v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do Levočského potoka v povodí rieky Hornád. Potok patrí do širšieho povodia rieky Slaná.

Potok pramení a preteká iba katastrálnym územím mesta Levoča v rovnomennom okrese v Prešovskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Levočské vrchy, Levočské planiny, Levočské úboče
* Hornádska kotlina, Medvedie chrbty, Levočská kotlina

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Levočských vrchoch
Kategória:Vodné toky v Hornádskej kotline
Kategória:Povodie Hornádu
Kategória:Vodné toky v okrese Levoča
Kategória:Levoča
Kevin MacLeod

**Kevin MacLeod** (* 28. september 1972, Green Bay, Wisconsin, Spojené štáty) je americký hudobný skladateľ a producent. MacLeod tvorí hudbu od 90. rokov, kedy začal nahrávať skladby na svoju webovú stránku. Je autorom viacerých inštrumentálnych skladieb vrátane *Monkeys Spinning Monkeys*, *Sneaky Snitch*, *Fluffing and Duck* alebo *Move Forward*.

Medzi tvorcami hudobného obsahu na internete je známy tým, že umožňuje ľuďom používať jeho hudbu zadarmo, pokiaľ ho uvedú ako autora. MacLeod sprístupnil na stiahnutie viac ako 2 000 vlastných hudobných skladieb pod licenciou Creative Commons.

## Životopis
Kevin Macleod sa narodil 28. septembra 1972 v Green Bay v Spojených štátoch amerických. Vo veku 4 rokov začal s hudbou a v 16 rokoch sa učil hrať na husliach. Nahral viacero sólových CD a jeho hudba bola použitá v rôznych filmoch, klipoch či videohrách. Medzi jeho slávne albumy patria „Horror Soundscapes“, „Oddities“, „Calming“, „Pixelland“. Spoluprodukoval sólové CD „The Collier Laddie“ od Georgea Duffa, ktoré obsahuje zbierku 16 piesní. Ako skladateľ vydal 12 albumov, ktoré zahŕňajú 159 skladieb. MacLeod zložil piesne ku viac ako 1000 filmom. V roku 2020 vznikol o ňom dokumentárny film *Royalty Free: The Music of Kevin MacLeod*, ktorý režíroval Ryan Camarda.

## Skladby (výber)

Súbor:Kevin MacLeod - Monkeys Spinning Monkeys.ogg|Monkeys Spinning Monkeys
Súbor:Stratosphere, (MacLeod, Kevin).oga|Stratosphere
Súbor:Kevin MacLeod - Scheming Weasel (faster).wav|Scheming Weasel
Súbor:Kevin MacLeod - Cattails.mp3|Cattails
Súbor:News Theme.wav|News Theme
Súbor:Kevin MacLeod - Sax, Rock, and Roll.ogg|Sax, Rock, and Roll


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Kevin MacLeod na Discogs
* 
* 

Kategória:Hudobní skladatelia USA
Kategória:Hudobní producenti USA
Inhibítor Janusovej kinázy

**Inhibítor Janusovej kinázy** (tiež **JAK inhibítor**, **jakinib**) je liečivo zo skupiny nešpecifických imunosupresív, ktoré inhibuje Janusovu kinázu, ktorá je významná v JAK-STAT signalizačnej kaskáde, ktorú spúšťajú cytokíny alebo hormóny po naviazaní na cytokínový receptor. Inhibítory Janusových kináz sa využívajú v terapii autoimunitných chorôb, ako je reumatoidná artritída. Medzi schválené inhibítory Janusovej kinázy patrí ruxolitinib, tofacitinib, oclacitinib, baricitinib, peficitinib, upadacitinib, fedratinib, delgocitinib, filgotinib, abrocitinib, pacritinib, deucravacitinib, ritlecitinib, momelotinib, golidocitinib, deuruxolitinib.

## Galéria štruktúr inhibítorov Janusovej kinázy

Súbor:Brepocitinib.svg|brepocitinib
Súbor:Ivarmacitinib.svg|ivarmacitinib
Súbor:Jaktinib.svg|jaktinib
Súbor:Gandotinib.svg|gandotinib
Súbor:Cerdulatinib.svg|cerdulatinib
Súbor:Momelotinib.svg|momelotinib
Súbor:Delgocitinib.svg|delgocitinib
Súbor:Peficitinib.svg|peficitinib
Súbor:Abrocitinib.svg|abrocitinib
Súbor:Ruxolitinib skeletal.svg|ruxolitinib 
Súbor:Tofacitinib.svg|tofacitinib
Súbor:Filgotinib.png|filgotinib
Súbor:Oclacitinib.svg|oclacitinib
Súbor:Baricitinib 2.svg|baricitinib 
Súbor:Upadacitinib.svg|upadacitinib
Súbor:Fedratinib.svg|fedratinib
Súbor:Pacritinib skeletal.svg|pacritinib
Súbor:Deucravacitinib CH3 groups.svg|deucravacitinib
Súbor:Ritlecitinib.svg|ritlecitinib
Súbor:Golidocitinib.svg|golidocitinib
Súbor:Deuruxolitinib.svg|deuruxolitinib


## Referencie

Kategória:Imunosupresíva
Kategória:Enzýmy
Tofacitinib

náhľad|tofacitinib
**Tofacitinib** (komerčný názov Xeljanz) je liečivo zo skupiny inhibítorov Janusovej kinázy, pričom inhibuje preferenčne Janusovu kinázu 1 (JAK1) a Janusovu kinázu 3 (JAK3). Tofacitinib patrí ku nešpecifickým imunosupresívam, kinázovým inhibítorom. Tofacitinib inhibuje signalizáciu sprostredkovanú cytokínovým receptorom, ktorý je súčasťou JAK-STAT signalizačnej kaskády, ktorú spúšťajú cytokíny a niektoré hormóny.

## Referencie


## Externé odkazy

* EMA: SÚHRN CHARAKTERISTICKÝCH VLASTNOSTÍ LIEKU
* ADC: SPC: XELJANZ

Kategória:Imunosupresíva
Kategória:Farmakológia
Astola (ostrov)

náhľad

**Astola** (urdsky: جزِیرہ اَستُولا), tiež známy ako *Jezira Haft Talar* alebo *Satadip* ("Ostrov siedmich kopcov"), je neobývaný pakistanský ostrov v Arabskom mori, približne 25 km južne od najbližšieho pobrežia a 35 km juhovýchodne od rybárskeho prístavu Pasni. Je vyhlásený za mokraď medzinárodného významu v rámci Ramsarského dohovoru v Pakistane.

Astola je najväčší pobrežný ostrov krajiny s rozlohou 6,7 km². Najvyšší bod ostrova sa nachádza 75 metrov nad hladinou mora. Ostrov sa nachádza blízko mesta Pasni v okrese Gwadar v provincii Balúčistán. Dá sa naň dostať približne za tri hodiny loďou z Pasni.

Najstaršia údajná zmienka o Astole pochádza z diela gréckeho historika Arriána, ktorý zaznamenal výpravu admirála Néarchosa, vyslaného Alexandrom Veľkým v roku 325 pred n. l. na preskúmanie pobrežia Arabského mora a Perzského zálivu. Námorníci z Néarchovej flotily sa báli príbehov o neobývanom ostrove, ktorý Arrián nazýva Nosala.

Izolácia ostrova prispela k zachovaniu viacerých endemických druhov. Ohrozené druhy ako zelená korytnačka (Chelonia mydas) a kareta pravá (Eretmochelys imbricata) hniezdia na plážach pod útesmi. Ostrov je tiež dôležitou oblasťou pre endemické plazy, ako je astolský zmijovec (Echis carinatus astolae).

Vegetácia na ostrove je riedka a pozostáva prevažne z kríkov a veľkých krovín. Na ostrove nerastú žiadne stromy. Najväčším kríkom je Prosopis juliflora, ktorý bol v roku 1877 dovezený z Južnej Ameriky do Južnej Ázie. Na ostrove nie je žiadny zdroj sladkej vody; vegetácia je odkázaná na príležitostné dažde a pôdnu vlhkosť. Astola je tiež domovom koralového útesu.

V roku 1982 pakistanská vláda nainštalovala na ostrove maják na zvýšenie bezpečnosti prechádzajúcich plavidiel, ktorý bol v roku 1987 nahradený solárne poháňaným majákom.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Ostrovy
Umberto Orsini

**Umberto Orsini** (* 2. apríl 1934, Novara) je taliansky herec. Debutoval v roku 1957 vo filme *Denník Anny Frankovej* v réžii Giorgia De Lulla. Stvárnil aj rolu Jeana vo dvoch filmoch ságy Emmanuelle zo 70. rokov *[[Emmanuella – antipanna]]* a *[[Zbohom, Emmanuella]]*.

## Životopis
Umberto Orsini študoval na Národnej akadémii dramatických umení v Taliansku. V divadle debutoval so súborom De Lullo-Falk-Valli-Guarnieri, neskôr hral v zoskupení Morelli-Stoppa s Sarah Ferratim a neskôr s Gabriel Laviom v spolku Teatro Eliseo, ktorého bol dlhodobo umeleckým riaditeľom (19821997). Ako mladý interpret, presvedčivý v klasických rolách, sa vyznačoval predovšetkým antihrdinmi, ktorých stvárnil vo viacerých filmoch od 70. až po 10. roky 20. storočia. Po filme oceňovaného režiséra Federica Felliniho *La Dolce Vita* z roku 1959 ho režíroval Luchino Visconti vo snímkach *La caduta degli dei* (1969) a *Ludwig* (1972), kde sa presadil v úlohách s jemnou interpretáciou. Medzi ďalšie Orsiniho filmy patria napríklad *Al di là del bene e del male* (1977), *Pasolini, un delitto italiano* (1995); *Il viaggio della sposa* (1997), *Il partigiano Johnny* (2000). V roku 2006 ho režíroval Massimo Castri v hre *Il padre* od August Strindberg a v roku 2008 sa vrátil na javisko v *La ballata del carcere di Reading* od Oscara Wilda v réžii Elio De Capitaniho. Z jeho novších interpretácií stoja za zmienku tie vo filmoch *Il mattino ha l'oro in bocca* (2008) od Francesco Patierno, *Agadah* (2017) od Alberto Rondalli, *Il peccato* (2018) od Andrei Končalovskij či *Trifole - Le radici dimenticate* (2024) di Gabriele Fabbro. V roku 2019 herec vydal autobiografickú knihu *Sold out*.

## Filmografia (výber)
* 1960: *Sladký život*
* 1963: *The Shortest Day*
* 1969: *Súmrak bohov*
* 1972: *Ten muž je mŕtvy*
* 1973: *Ľudovít*
* 1974: *Verdikt*
* 1975: *Emmanuella – antipanna*
* 1977: *Zbohom, Emmanuella*
* 1977: *Mimo dobro a zlo*
* 1977: *Casanova & Co.*
* 1978: *Peniaze tých druhých*

## Referencie

## Literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Talianski filmoví herci
Polymélia

[náhľad|[Röntgenový snímok dieťaťa s polyméliou]]
**Polymélia** () je chorobný výskyt nadmerného počtu končatín. Ide o vrodenú chybu, pri ktorej má postihnutý jedinec viac končatín, ako je zvykom, a tiež typ dysmélie. U ľudí a väčšiny suchozemských stavovcov to znamená mať päť alebo viac končatín. Prebytočná končatina je najčastejšie scvrknutá a/alebo deformovaná. Názov 
vznikol z  – „veľa“ a *μέλεα* – „limbs“.

Niekedy môže ísť o jedinca, ktorý bol ako embryo spočiatku siamským dvojčaťom, ale jedno z dvojčiat sa úplne zdegenerovalo okrem jednej alebo viacerých končatín, ktoré sa nakoniec pripojili k druhému dvojčaťu.

Niekedy sú malé extra dolné končatiny medzi normálnymi dolnými končatinami spôsobené rozdvojením osi tela v stave kaudálnej duplikácie (dipygusu).

**Notomélia** (v preklade z gréčtiny „stav so zadnou končatinou“) je druh polymélie, keď je ďalšia končatina zakorenená pozdĺž alebo blízko stredovej čiary chrbta. Notoméliu hlásili v prípade angusového dobytku dosť často na to, aby to znepokojovalo poľnohospodárov.

**Cefalomélia** (v preklade z gréčtiny „stav s končatinou na hlave“) je druh polymélie, keď ďalšia končatina rastie z hlavy jedinca.

## Referencie

## Pozri aj
* kaudálna duplikácia
* dysmélia
* polydaktýlia
* polysyndaktýlia
* nadpočetné časti tela

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Anatómia človeka
Kategória:Choroby dolných končatín
Janusova kináza

**Janusova kináza** (tiež **JAK**) je cytoplazmatická nereceptorová tyrozínkináza stabilne asociovaná s cytokínovým receptorom. Janusova kináza má dva tyrozínkinázové domény, preto dostala názov po rímskom bohovi Janusovi, ktorý je bohom s tvoma tvárami: boh brán, dverí a prechodov. Janusove kinázy majú okolo 1150 aminokyselínových zvyškov, pričom je fosforylačne aktívna len C-terminálna doména. Janusova kináza je súčasťou JAK-STAT signalizačnej kaskády, ktorá po aktivácii dimerizáciou cytokínových receptorov fosforyluje tyrozínové zvyšky:

* tyrozínové zvyšky druhej Janusovej kinázy viazanej na druhú podjednotku cytokínového receptora, čo vedie na zvýšenie aktivity tyrozínkinázových domén Janusovej kinázy,
* tyrozínové zvyšky cytoplazmatickej časti cytokínového receptora, čím sa vytvoria väzobné miesta pre STAT 
* tyrozínové zvyšky STAT (prenášača signálu a aktivátora transkripcie).

Sú známe štyri Janusove kinázy, ktoré sa líšia tým, s ktorým cytokínovým receptorom sú asociované a teda, na ktorý cytokín alebo hormón odpovedajú, a ktorý STAT fosforylujú a tým vzniká rôzna biologická odpoveď na aktiváciu cytokínového receptora:

* JAK1: Janusova kináza 1
* JAK2: Janusova kináza 2
* JAK3: Janusova kináza 3
* Tyk2: Tyrozínkináza 2

## Referencie


## Pozri aj
* Inhibítor Janusovej kinázy
* cytokín

Kategória:Bunková signalizácia
Kategória:Proteínkinázy
Kategória:Tyrozínkinázy
Hradištský potok

**Hradištský potok** je potok v regióne Gemer, na území obcí Teplý Vrch a ako hraničný vodný tok medzi obcami aj Veľký Blh v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Revúcka vrchovina. Ústi do Blhu. Má dĺžku . Rád toku VI.

## Prameň
Pramení v  na východnom okraji územia obce Teplý Vrch v tesnej blízkosti pri obecnej hranici s obcou Veľký Blh s jej katastrálnym územím *Vyšný Blh*, východne od poľa *Kopane pri pažiti*, v lesnom extraviláne, v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji, v regióne Gemer.

## Opis toku
Od prameňa tečie juhovýchodojužným smerom v lesnom extraviláne obce Teplý Vrch, po krátkom úseku v  vteká priamo na obecnú hranicu medzi Teplým Vrchom a obcou Veľký Blh v jej katastrálnom území *Vyšný Blh*, po tejto obecnej hranici pokračuje skoro až do svojho ústia, postupne mení smer na juhozápadozápad, svojim ľavým brehom obmýva na území Veľkého Blhu ornú pôdu až po svoje ústie a svojim pravým brehom obmýva na území Teplého Vrchu trvalé trávne porasty a od  ornú pôdu. Až po ústie je lemovaný pásom príbrežnej vegetácie, v dolnej časti má umelo upravený napriamený tok, tesne pred ústím opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie obce Teplý Vrch v jej extraviláne v susedstve s čerpacou stanicou na svojom pravom brehu. V  na južnom okraji územia obce Teplý Vrch ústi do Blhu ako jeho ľavostranný prítok. *Hradištský potok* patrí do okresu Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Patrí do geomorfologického celku Revúcka vrchovina a geomorfologického podcelku Železnícke predhorie. Nemá prítoky.

## Pôvod názvu
Názov vodného toku *Hradištský potok* má pôvod v názve vrchu *Hradište* so  ležiacom v severnom cípe územia obce Teplý Vrch a  severne od prameňa *Hradištského potoka*. Pod vrchom *Hradište* sa rozprestiera aj les rovnakého názvu na území obce Teplý Vrch. Motivácia pomenovania vrchu i lesa *Hradište* je spojená so starším slovenským toponymickým apelatívom *hradište* vo význame *miesto opevneného sídliska z praveku alebo z mladších dejepisných období alebo jeho zvyškov* v súčasnej slovenčine nahrádzané slovom *hradisko*. Z toponyma *Hradište* bolo po rozšírení o formant *-ský* a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom *menší prirodzený vodný tok* utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena *Hradištský potok* ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2007. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum *Hradištský potok* je jedinečným hydronymom (apríl 2025), ale v okrese Martin je vodný tok s etymologicky blízkym názvom *Hradište*. Jeden z neštandardizovaných variantnych názvov vodného toku s dnešným štandardizovaným názvom Ardovský potok v okrese Rožňava mal v minulosti podobu *Hradištský potok*.

## Referencie

 

Kategória:Vodné toky v okrese Rimavská Sobota 
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Revúckej vrchovine
Kategória:Teplý Vrch 
Kategória:Veľký Blh
Echidna

náhľad|Kresba Echidny vytvorená z mytologických spisov

**Echidna** () bola príšera, napoly pôvabná žena a napoly škvrnitý had. Žila v hlbokej jaskyni medzi Arimami. Bola partnerkou desivého monštra Tyfóna a matkou mnohých najznámejších monštier gréckej mytológie, ktoré mali rovnako desivý vzhľad ako ich rodičia. Živila sa ľuďmi, ktorých pojedala za surova. Zomrela násilnou smrťou – v spánku ju zabil stooký obor Argos.

## Rodinné pomery
Podľa Hésioda bol jej otcom Forkýs a matkou Kétó, a jej potomkami boli obludy ako dvojhlavý pes Orthos, trojhlavý pes Kerberos, Hydra, Chiméra, Sfinga a nemejský lev. Otcom týchto oblud bol obor Tyfón. Súrodencami Echidny boli Ladón, Gorgony, Graie, možno tiež Sirény, Skylla alebo Hesperidky či krommyónska sviňa.

Iné zdroje uvádzajú, že Echidna – „napoly drak, napoly panna“ – bola dcérou obra Chrysáóra, zrodeného z tela mŕtvej Medúzy, a Ókeanovej Kallirhoé. Jej bratom bol trojtelový obor Heraklés.

## Referencie

## Pozri aj
* ježurovité
* Lamia (mytológia)
* Nágovia (mytológia)
* Nüva
* monster girl

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Grécka mytológia
Gave de Pau

[náhľad|Gave de Pau v meste [Lurdy]]

**Gave de Pau** je rieka v juhozápadnom Francúzsku. Názov dostala od mesta Pau, cez ktoré preteká. Rieka je dlhá 191 kilometrov a hoci sa za jej prameň považuje Cirque du Gavarnie v Pyrenejách, voda ju napája zo svahov Monte Perdido v Španielsku. Z jazera Lago Helado na svahoch Perdido voda prechádza jaskynným systémom a vyviera z Resurgence Brulle cez Grotte Devaux na francúzskej strane hranice. Gave de Pau sa spája s Gave d'Oloron v Peyrehorade a vytvára približne 9 kilometrov dlhú Gaves réunis (fr. Zjednotené Gaves), ktorá je ľavým prítokom rieky Adour. Gaves réunis sa často považuje za súčasť Gave de Pau.

Jedným z prítokov rieky je slávny a údajne zázračný vodný prameň vytekajúci v Lurdskej jaskyni v meste Lurdy.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Rieky vo Francúzsku
Kategória:Pyrénées-Atlantiques
Kategória:Hautes-Pyrénées
Kategória:Natura 2000
Kategória:Povodie Adouru
Lurdský hrad

[náhľad|Lurdský hrad (Château Fort de Lourdes), [Lurdy, Francúzsko]]

**Lurdský hrad** (franc.: *Château fort de Lourdes*, gask.: *Castèth de Lorda*) je historický hrad nachádzajúci sa v Lurdoch v departemente Hautes-Pyrénées vo Francúzsku. Je strategicky umiestnený pri vstupe do siedmich údolí Lavedan. Hrad postupne obsadili rôzne mocnosti, najmä grófi z Foix-Béarn, Angličania (počas Storočnej vojny) a potom Francúzske kráľovstvo. Zachovali sa na ňom rozmanité architektonické prvky, ktoré svedčia o jeho bohatej histórii, ako napríklad veža, hradby, padací most a kaplnka Notre-Dame-du-Château.

V hrade sa dnes nachádza Pyrenejské múzeum, múzeum ľudového umenia a tradícií, ktoré prezentuje históriu a kultúru Pyrenejí. Zbierky múzea zahŕňajú etnografické predmety, kroje, nástroje, nábytok a modely, ktoré ponúkajú pohľad na tradičný život v Pyrenejach. Súčasťou múzea je aj botanická záhrada.

Opevnený hrad v Lurdách, ktorý bol v roku 1995 zapísaný na zoznam historických pamiatok, je významnou turistickou atrakciou a každoročne priťahuje množstvo návštevníkov. Ponúka výnimočnú panorámu mesta Lurdy, Svätyne Panny Márie Lurdskej a Pyrenejí. Jeho prítomnosť posilňuje historické a kultúrne atraktívne miesto mesta Lurdy, ktoré je svetoznáme svojimi bazilikami.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Lurdy
Kategória:Hrady a zámky vo Francúzsku
Kategória:Stavby v departemente Hautes-Pyrénées
Kategória:Historické pamiatky vo Francúzsku
Pic du Jer

[náhľad|'''Pic du Jer''' pri pohľade z [Lurdy|Lúrd]]

**Pic du Jer** je vrchol v pohorí Hautes-Pyrénées. Nachádza sa 951 m nad mestom Lurdy a je rozpoznateľný podľa veľkého kríža, ktorý tu bol osadený v roku 1900 a je viditeľný z Lúrd.

Na horu sa dá dostať pozemnou lanovkou, ktorá je v prevádzke od roku 1899. Prepravuje cestujúcich až do výšky 950 m po trase dlhej 1100 m so sklonom od 27 % (hneď na začiatku) do 56 %. Trasa sa v strede rozdeľuje na dve časti, aby sa dva vlaky mohli prejsť. Prechádza dvoma tunelmi a cez viadukt, ktorý je viditeľný z diaľky. Dolná stanica je dostupná aj autobusom z centra mesta.

## Referencie

Kategória:Vrchy pod 1000 metrov vo Francúzsku
Kategória:Lurdy
Bazilika svätého Pia X.

**Bazilika svätého Pia X.** (franc.: *Basilique Saint-Pie X*), známa aj ako Podzemná bazilika, je katolícky kostol v meste Lurdy vo Francúzsku. Je súčasťou Svätyne Panny Márie Lurdskej, pútnického miesta. Bazilika svätého Pia X. je najväčším z kostolov v tejto svätyni. Bola dokončená v roku 1958 v očakávaní obrovských davov, ktoré sa v Lurdoch očakávali pri príležitosti 100. výročia zjavení v Lurdoch.

Baziliku vysvätil 25. marca 1958 kardinál Angelo Roncalli, ktorý bol predtým pápežským nunciom vo Francúzsku, potom benátskym patriarchom a neskôr sa stal pápežom Jánom XXIII. Rok vysvätenia bol vybraný na oslavu stého výročia 18 zjavení Panny Márie, ktoré mala Bernadette Soubirousová.

Bazilika má rozlohu 12 000 m² (201 m dlhá a 81 m široká) s kapacitou 25 000 ľudí (5 000 sediacich). Od svojej výstavby je bazilika chránená pred podzemnou vodou obvodovými oceľovými štetovnicami. Tie sú napojené na čerpacie zariadenie a zabraňujú zaplaveniu budovy.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Lurdy
Kategória:Baziliky vo Francúzsku
Kategória:Stavby v departemente Hautes-Pyrénées
Kategória:Architektúra z 1958
Kategória:Moderná architektúra
Kategória:Kostoly zasvätené svätému Piovi X.
Lurdská krížová cesta

[náhľad|'''Lurdská krížová cesta''', XIV. zastavenie: Ježiša ukladajú do hrobu, [Lurdy, Francúzsko]]

**Lurdská krížová cesta** sa nachádza nad Svätyňou Panny Márie Lurdskej vo francúzskom meste Lurdy. Je dlhá vyše 1 500 metrov, zahŕňa náročné stúpania a zostupy, vedie na vrch Les Espélugues. Slávnostne otvorená v septembri 1912, jej 15 zastavení je prekladaných 115 sochami v životnej veľkosti z patinovanej liatiny. Každé zastavenie znázorňuje kľúčovú udalosť v živote Krista počas jeho umučenia: od jeho odsúdenia Ponciom Pilátom až po jeho uloženie do hrobu na Veľký piatok večer.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Lurdy
Kategória:Krížové cesty
Kategória:Stavby v departemente Hautes-Pyrénées
Bazilika Nepoškvrneného počatia

**Bazilika Nepoškvrneného počatia** (franc.: *Basilique de l'Immaculée-Conception de Lourdes*), známa tiež ako Horná bazilika, sa nachádza vo Svätyni Panny Márie Lurdskej vo francúzskom pútnikom meste Lurdy. Bola postavená v rokoch 1862-1866 na skale nad Jaskyňou Massabielle a kaplnkou Krypta. Je postavená v neogotickom slohu, veža je vysoká 70 m od spodnej skaly, ktorá tvorí základ stavby. V bazilike sa nachádza 22 oltárov a pojme asi tisíc ľudí.

Bazilika pozostáva z 3 lodí s ozdobnými mramorovými stĺpmi. Hlavný oltár je zasvätený Panne Márii. Prístupová chodba do hlavnej časti je vysekaná v skale a pokrytá mramorovými doskami. Z každej strany sú samostatné kaplnky - sv. Michala Archaniela a Gabriela, kde sa slúžia omše pre malé skupiny pútnikov. V roku 1866 ju posvätil parížsky arcibiskup kardinál Gurbert.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Baziliky vo Francúzsku
Kategória:Neogotické kostoly vo Francúzsku
Kategória:Lurdy
Kategória:Stavby v departemente Hautes-Pyrénées
Kategória:Architektúra z 1871
Lurdy, Nepoškvrnené počatie, bazilika