open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Anton Trón

**Anton Trón** (* 10. jún 1926, Motyčky – † 26. október 1996, Prešov) bol slovenský herec. Otec herca Jaroslava Tróna.

## Životopis
Anton Tón bol pôvodne úradníkom. Bohaté divadelné skúsenosti získal v Divadelnom súbore ROH vo Svite. Od roku 1957 pôsobil v Krajskom divadle v Spišskej Novej Vsi, v rokoch 19601963 aj ako umelecký šéf divadla. Toho roku sa stal členom činohry Divadla Jonáša Záborského v Prešove, v rokoch 19801983 pracoval ako jej umelecký šéf.

Jeho zemité realistické herectvo emocionálnej hĺbky a citovej mäkkosti najosobnejšie  rezonovalo v žánri tragikomédie, najmä v postavách slovenskej dramatiky, kde komplexne zmapoval mentalitu slovenského človeka. Trónov osobitný typ sa najmä v 70. a 80. rokoch uplatňoval aj vo filme a v televízii.

V roku 1984 dostal titul zaslúžilý umelec.

## Filmografia
* 1964: Prípad Barnabáš Kos (*Vavruš*)
* 1967: Zmluva s diablom
* 1976: Ružové sny (*otec*)
* 1978: **[[Zlaté časy]]** (*Čirko*)
* 1979: Blízke diaľavy
* 1980: **[[Otec ma zderie tak či tak]]** (*strýc Rafael*)
* 1980: Pomsta mŕtvych rýb (*vrátnik*)
* 1981: **[[Nevera po slovensky]]** (*Jašterčiak*)
* 1981: Noční jazdci (*inšpektor*)
* 1981: Vták nociar (*správca chaty*)
* 1982: Na konci diaľnice (*Mickin otec*)
* 1982: **[[Pásla kone na betóne]]** (*Pišta Koval*)
* 1982: **[[Predčasné leto]]** (*školník*)
* 1983: Muž nie je žiaduci (*riaditeľ Halas*)
* 1986: Šiesta veta
* 1995: **[[… kone na betóne]]** (*Mihál*)

## Literatúra
* *[[Encyklopédia dramatických umení Slovenska]]*

## Externé odkazy
* 

Kategória:Slovenskí filmoví herci
Kategória:Slovenskí divadelní herci
Kategória:Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Kategória:Osobnosti z Motyčiek
Shareware

**Shareware** alebo **šérvér** je spôsob distribúcie softvéru, ktorý umožňuje program bezplatne vyskúšať alebo používať po obmedzenú dobu. Po vypršaní tejto doby je používateľ povinný zaplatiť požadovanú cenu programu alebo program odinštalovať.

## Referencie


## Pozri aj
* Public domain
* Freeware
* Slobodný softvér
* Open source


Kategória:Softvér
Stanislav Szomolányi

**Stanislav Szomolányi** (* 14. január 1935, Bánovce nad Bebravou) je slovenský kameraman. 

## Životopis
Na gymnázium chodil do Topoľčian, kde sa spolu s bratom - dvojčaťom venovali fotografovaniu a stavaniu modelov lietadiel. Pôvodne chcel ísť študovať techniku, no nakoniec sa rozhodol pre filmovú školu v Prahe. Roku 1953 ho zobrali na Filmovú a televíznu fakultu Akadémie múzických umení. Štúdium ukončil roku 1958.

Od roku 1974 vyučoval na Vysokej škole múzických umení, v roku 1991 tam založil Katedru kamerovej tvorby. Je členom Asociácie slovenských kameramanov (ASK).

## Ocenenia
Roku 2005 mu prezident Ivan Gašparovič udelil štátne vyznamenanie Pribinov kríž III. triedy za významné zásluhy o kultúrny rozvoj Slovenskej republiky v oblasti kinematografie. Roku 2006 sa stal nositeľom Národnej filmovej ceny Slnko v sieti za celoživotné dielo. Roku 2010 si prevzal na  medzinárodnom filmovom festivale Art Film Fest v Trenčianskych Tepliciach ocenenie Zlatá kamera a roku 2020 získal cenu Igric za celoživotný prínos pre slovenskú kinematografiu v oblasti filmovej a televíznej kamery. 

## Filmografia
* 1962: Slnko v sieti
* 1964: Organ
* 1964: Pre mňa nehrá blues
* 1966: Panna zázračnica
* 1967: Tri dcéry
* 1969: Génius
* 1970: Rekviem za rytierov
* 1971: Keby som mal pušku
* 1972: Javor a Juliana
* 1973: Dolina
* 1974: Veľká noc a veľký deň
* 1975: Horúčka
* 1976: Keby som mal dievča
* 1976: Pozor, ide Jozefína!
* 1977: **[[Penelopa (film)|Penelopa]]**
* 1978: **[[Zlaté časy]]**
* 1979: A pobežím až na kraj sveta
* 1979: Kamarátky
* 1981: Kosenie Jastrabej lúky
* 1981: **[[Nevera po slovensky]]**
* 1982: **[[Pásla kone na betóne]]**
* 1982: Popolvár najväčší na svete, s V. Rosincom 
* 1982: Smrť pána Golužu
* 1983: Mŕtvi učia živých
* 1984: Falošný princ
* 1984: O sláve a tráve
* 1986: Šiesta veta
* 1989: **[[Právo na minulosť]]**
* 1995: **[[… kone na betóne]]**

## Referencie

Kategória:Slovenskí kameramani
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Osobnosti z Bánoviec nad Bebravou
Kategória:Držitelia Slnka v sieti
Kategória:Čestní členovia SFTA
Kategória:Absolventi Akadémie múzických umení v Prahe
Kategória:Vyučujúci na Vysokej škole múzických umení v Bratislave
Kategória:Laureáti Pribinovho kríža III. triedy
Kategória:Držitelia ceny Igric
Oľga Vronská

**Oľga Vronská**, vlastným menom *Oľga Wagnerová* (* 13. december 1920, Levoča – † 3. máj 2002, Bratislava) bola slovenská herečka.

V roku 1941 absolvovala štúdium herectva na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. V rokoch 19411946 členka Činohry SND, 19461981 činohry Novej scény v Bratislave. Od roku 1981 na dôchodku. Film využíval jej herectvo iba v drobných žánrových epizódkach. Menšie úlohy vytvorila v televízii (*Sváko Ragan* - 1977, *Moje kone vrané* - 1980 a *Bičianka z doliny* - 1981).

## Filmografia

* 1949: Katka (*Jolana*)
* 1952: Lazy sa pohli 
* 1955: Štvorylka
* 1956: Čert nespí (*porotkyňa, Pipilková, stará panna, Antošíková*)
* 1956: Čisté ruky
* 1958: Statočný zlodej
* 1958: Šťastie príde v nedeľu (*vedúca bazáru*)
* 1959: Muž, ktorý sa nevrátil
* 1960: Skalní v ofsajde (*predavačka*)
* 1964: Tvár v okne (*Olinka*)
* 1965: Smrť prichádza v daždi
* 1968: **[[Zbehovia a pútnici]]** (*Ruska*)
* 1972: Človek na moste
* 1973: Prípad krásnej nerestnice
* 1974: Do zbrane, kuruci! 
* 1976: Krátky život (*tetka*)
* 1976: Milosrdný čas (*Lapášová*)
* 1977: Štipku soli (*3.časť*)
* 1978: **[[Zlaté časy]]**
* 1980: Odveta (*Čoláková*)
* 1982: **[[Pásla kone na betóne]]** (*matka Felimáková*)
* 1983: Štvrtý rozmer (*Roskoványiová*)
* 1984: Sladké starosti (*Maršálková*)
* 1985: Tichá radosť (*Malíková*)
* 1986: Šiesta veta 
* 1992: **[[Všetko čo mám rád (film)|Všetko čo mám rád]]**
* 1997: **[[Orbis Pictus (film)|Orbis Pictus]]** (stará žena)
* 1998: **[[Rivers of Babylon (film)|Rivers of Babylon]]**

## Externé odkazy
* ČFN.cz - Oľga Vronská  
* 
* 

Kategória:Osobnosti z Levoče
Kategória:Slovenské filmové herečky
Kategória:Slovenské divadelné herečky
Antipyretikum

**Antipyretikum** (iné názvy: **antifebrílium**, **antifebrifugum**, **febrifugum**) je liečivo, ktoré znižuje (zvýšenú) telesnú teplotu. Príkladom antipyretika je Paralen.

## Zdroje
Antiadrenergikum

**Antiadrenergiká** sú antagonistami adrenalínu, noradrenalínu a príbuzným látkam, ich charakteristickým účinkom je vazodilatácia, zníženie krvného tlaku, spomalenie srdcovej činnosti a podobne.
Ladislav Čierny

**Ladislav Čierny** (* 3. november 1974, Zvolen) je bývalý slovenský hokejový obranca, bratranec útočníka Jozefa Čierneho.

## Klubový hokej
Je odchovancom HKm Zvolen, v najvyššej súťaži debutoval v premiérovom ročníku slovenskej extraligy – 1993/94. Zvolen skončil posledný a z elitnej ligy vypadol, talentovaného Čierneho angažoval HC Slovan Bratislava. V tomto klube hral dva roky, potom sa vrátil do Zvolena, ktorý sa medzitým vrátil do najvyššej súťaže. V sezóne 1999/00 sa s klubom prebojoval do finále play-off, čo bol historický úspech tímu. Ďalší rok Zvolen vybojoval majstrovský titul, to však už Čierny hral v českej hokejovej extralige za HC České Budějovice. V druhom roku svojho budějovického pôsobenia sa stal najproduktívnejším obrancom mužstva. Následne ho angažoval tím ruskej hokejovej superligy Lada Togliatti, kde bol istý čas kapitánom a v play-off 2002/03 sa stal lídrom celej súťaže v počte plusových bodov.

Ročník 2004/05 odohral v HKm Zvolen, s klubom sa opäť prebojoval do finále play-off. Potom znovu zamieril do ruskej superligy a podpísal kontrakt so Severstaľom Čerepovec. V priebehu nasledujúcej sezóny sa vrátil do Zvolena a hráčom materského klubu bol aj v ročníku 2008/09 aj s kapitánskym "C" na hrudi.
Zápas proti Košiciam 27. marca 2009 bol jeho 500. v slovenskej extralige.

### Klubové štatistiky

## Reprezentácia
Ladislav Čierny bol členom tímu, ktorý vybojoval na MS 2002 pre Slovensko prvý titul majstra sveta. Nastupoval v obrannej formácii s Jergušom Bačom.

Hral aj na svetovom šampionáte 2003, kde vybojoval bronz a 2004 (4. miesto). Zúčastnil sa tiež Svetového pohára 2004. Celkovo odohral v slovenskej reprezentácii **123** zápasov, strelil **11** gólov.

### Vrcholové podujatia

*M = umiestnenie reprezentačného tímu na podujatí*

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* profil Ladislava Čierneho na stránke HC České Budějovice

Kategória:Slovenskí hokejisti
Kategória:Hráči HKm Zvolen
Kategória:Hráči HC Slovan Bratislava
Kategória:Hráči HC České Budějovice
Kategória:Hráči Lada Togliatti
Kategória:Hráči Severstaľ Čerepovec
Kategória:Majstri sveta v ľadovom hokeji
Kategória:Osobnosti zo Zvolena
Kategória:Držitelia Medaily prezidenta Slovenskej republiky
Marián Zednikovič

**Marián Zednikovič** (* 15. august 1951, Bratislava – † 5. máj 2007, Bratislava) bol slovenský herec.

V roku 1974 vyštudoval herectvo na Vysokej škole múzických umení. Po ukončení štúdia začínal v trnavskom Divadle pre deti a mládež (dnešné Divadlo Jána Palárika), kde si zahral Nevedka, Toma Sawyera či Chlesťakova v Gogoľovom *Revízorovi*. V roku 1980 prešiel do Bratislavy na Novú scénu. 

Bol jedným zo zakladajúcich členov Divadla Astorka Korzo '90. Za postavu Vojnického v Čechovovej hre *Ujo Váňa* získal v roku 1996 cenu DOSKY za najlepší mužský herecký výkon. V divadelnom predstavení *Obchod na korze* si zahral postavu Antona Brtka, za ktorú získal v roku 2000 Výročnú cenu Literárneho fondu. 

Bol známy z rozhlasu, televízie, dabingu aj z filmov. Bol rozvedený, má dvoch dospelých synov. Zomrel po viac ako ročnom boji s rakovinou lymfatických uzlín.

## Filmografia
* 1980: *[[Demokrati]]* (Maťko)
* 1980: *Človek nikdy nevie* (Philip)
* 1983: *[[Zbohom, sladké driemoty]]* (Aurel  Kyselka)
* 1984: *[[Keď jubilant plače]]* (Štefan)
* 1985: *[[Kára plná bolesti]]* (Majo)
* 1985: *Pětka s hvězdičkou* (telocvikár Žížalka)
* 1986: *[[Utekajme, už ide!]]* (Dodo Sysel)
* 1987: *[[Guľaté tajomstvo]]* (Jurij Lesovalov)
* 1989: *Volná noha* (Beno Vichnar)
* 1990: *[[Dávajte si pozor!]]*' (Jozef Slovák)
* 1990: *[[Keď báčik z Chochoľova umrie]]* (Aduš Domanický)
* 1991: *[[Rošáda (film)|Rošáda]]* (smetiar Max)
* 1991: *[[Tajomstvo alchymistu Storitza]]* (Haralan)
* 1997: *[[Orbis Pictus (film)|Orbis Pictus]]* (vodič)

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj
* *[[Encyklopédia dramatických umení Slovenska]]* II., Encyklopedický ústav SAV a Veda, 1989, ISBN 8022400017

Kategória:Slovenskí divadelní herci
Kategória:Slovenskí dabingoví herci
Kategória:Slovenskí filmoví herci
Kategória:Slovenskí televízni herci
Kategória:Slovenskí humoristi
Kategória:Osobnosti z Bratislavy
Kategória:Absolventi Vysokej školy múzických umení
Szidi Tobias

**Sidónia Tobiášová**, známa ako **Szidi Tobias** (* 28. máj 1967, Kráľovský Chlmec) je slovenská herečka a speváčka maďarského pôvodu. Je bývalou manželkou herca Borisa Zachara.

## Životopis

Pochádza zo železničiarskej rodiny. Skôr ako vstúpila do umeleckého sveta, prešla rôznymi povolaniami. Pracovala ako robotníčka v koksovni, v mestskej knižnici i v divadle ako šepkárka. Vyštudovala herectvo na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Už počas štúdia hosťovala na doskách Činohry SND.

Je členkou súboru bratislavského Divadla Astorka Korzo '90, kde hrala napríklad v inscenácii hry Rudolfa Slobodu *Armagedon na Grbe*, v Goldoniho komédii *Sluha dvoch pánov*, v dramatizácii Dostojevského románu *Zločin a trest*, pod názvom *Vražda sekerou v svätom Peterburgu*, v Ostrovského dráme *Les*, v Daumasovej hre *Cintorín slonov* a v ďalších. 

Za stvárnenie hlavnej postavy Evy v televíznom filme Petra Krištúfka *Dlhá krátka noc* získala na festivale Art Film 2004 v Trenčianskych Tepliciach ocenenie Igric. Za herecký výkon vo filme *Pod hladinou* získala prémiu Literárneho fondu. 

Okrem herectva sa venuje aj spevu. Spolupracuje na hudobných projektoch autorskej dvojice Hapka – Horáček.

## Filmografia
* 1990 – *[[Let asfaltového holuba]]* (Milena)
* 1994 – *[[Díky za každé nové ráno]]* (Romka)
* 1994  – *[[Vášnivý bozk]]* (Blanka)
* 2002 – *[[Kruté radosti]]* (Ilona)
* 2003 – *[[Zostane to medzi nami]]* (Lea)
* 2011 – *[[Marhuľový ostrov]]* (Bábika)
* 2015 – *[[Tajné životy]]* (Beáta)
* 2020 – *[[Sviňa]]*
* 2022 – *[[Jozef Mak (film)|Jozef Mak]]*

## Diskografia
* 2001 – *Divý mak*
* 2003 – *Punto Fijo*
* 2008 – *Pod obojim*
* 2010 – *Do vetra*
* 2011 – *Ať se dobré děje* 
* 2014 – *Jolanka*
* 2017 – *Sedmoláska*
*2020 - *Sviňa* 

#### Spolupráca na albumoch
* 1998 - *Žuvačková mafia* - Zebra.03, MC, CD, texty Daniel Hevier, spev,: Július Satinský, Peter Lipa, Peter Remiš, Michal Urban, Szidi Tobias, Marek Ťapák, Eva Jurišová, Alex Maďar, Dedo Šimer, Nevychovanci Úprd-u, Hevi Bubble Comics Band (Slniečko) , posily albumu: Martin Breznický, Daniela Kubová, Vladimír Mrázko, Jaroslav Patay, Lenka Dvorecká, Fero Petriska)

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka Szidi Tobias
* 
* 
* Důvěrný svět Szidi Tobias, rozhovor na Muzikus.cz, 2004 

Kategória:Slovenské dabingové herečky
Kategória:Slovenské divadelné herečky
Kategória:Slovenské filmové herečky
Kategória:Slovenské televízne herečky
Kategória:Slovenské popové speváčky
Kategória:Slovenské šansoniérky
Kategória:Absolventi Vysokej školy múzických umení
Kategória:Slovenské osobnosti maďarského pôvodu
Kategória:Osobnosti z Kráľovského Chlmca
Kategória:Držitelia Krištáľového krídla
Kategória:Držitelia ceny Igric
Ingrid Timková

Prof. **Ingrid Timková** (* 17. január 1967, Sečovce) je slovenská herečka, režisérka a vysokoškolská pedagogička.

Po ukončení štúdia na Gymnáziu v Trebišove absolvovala herectvo na Vysokej škole múzických umení v Bratislave, kde v súčasnosti pôsobí už ako profesorka na Katedre herectva. Od roku 1990 je členkou Činohry SND. Stvárnila mnoho zaujímavých postáv a okrem javiska svojím herectvom upútala aj vo viacerých filmoch. Hrala v televíznom seriáli *Konec velkých prázdnin* (1996). Okrem herectva sa venuje aj réžii – debutovala inscenáciou *Posadnutí láskou*.

V roku 2005 bola ocenená za rolu Kráľovnej noci v inscenácii hry Thomasa Bernharda *Ignorant a Šialenec* DOSKOU za najlepší ženský herecký výkon.

## Filmografia
* 1989: *[[Staroružová dráma]]*
* 1991: *[[Rozruch na onkológii]]*
* 1991: *[[Skús ma objať]]* (*Heda Tomanová*)
* 1992: *[[Výstrel na Bonaparta]]*
* 1993: *[[Zurvalec]]*
* 1993: *[[Anděl milosrdenství]]* (*Anežka*)
*1995: *Komorný spevák*
* 1996: *[[Konec velkých prázdnin]]*
* 1997: *[[Legenda Emöke]]*
* 1997: *[[film Scenár|Scenár]]*
* 1998: *[[film Knieža|Knieža]]*
* 1998: *[[film Svetlo|Svetlo]]*
* 1999: *[[Návrat ztraceného ráje]]* (*Pampeliška*)
* 2004: *[[Horem pádem]]* (*Hana Svobodová*)
* 2006: *[[Jak se krotí krokodýli]]* (*Anna Rychmanová*)
*2007: *Swingtime (TV film)*
*2017: *Únos*
*2019: *Nech je svetlo*

## Ocenenia
* 1994: Český lev, nominácia za najlepší ženský herecký výkon v hlavnej roli vo filme Anděl milosrdenství
* 2004:  Český lev, nominácia za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej roli vo filme Horem pádem
* 2005:  DOSKA za najlepší ženský herecký výkon v hre Thomasa Bernharda Ignorat a Šialenec, kde stvárnila Kráľovnú noci
* 2006:  Cena Krištáľové krídlo za divadlo a audiovizuálne umenie

## Externé odkazy
* 
* 
* 

Kategória:Slovenské divadelné herečky
Kategória:Slovenské filmové herečky
Kategória:Slovenské televízne herečky
Kategória:Slovenské divadelné režisérky
Kategória:Absolventi Vysokej školy múzických umení
Kategória:Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Držitelia Krištáľového krídla
Kategória:Osobnosti zo Sečoviec
Kategória:Členovia Činohry Novej scény
Kategória:Vyučujúci na Divadelnej fakulte Vysokej škole múzických umení v Bratislave
Silvio Berlusconi

**Silvio Berlusconi** (* 29. september 1936, Miláno, Taliansko - † 12. jún 2023, Miláno) bol taliansky podnikateľ a politik, viacnásobný premiér Talianska, zakladateľ a vodca politickej strany „*Forza Italia*“, zakladateľ a vodca strany „*Ľud slobody*“ (). 

Úrad premiéra Talianska zastával štyrikrát. Premiérom bol v rokoch 1994-1995, v rokoch 2001-2005, 2005-2006 a v rokoch 2008-2011. 

Na kreslo premiéra zasadol prvýkrát v roku 1994, po marcových parlamentných voľbách. Jeho vláda sa však zrútila po siedmich mesiacoch, kvôli vnútorným sporom so stredopravicovou koalíciou. V roku 1996 znovu kandidoval na premiéra, no bol porazený opozičným kandidátom Romanom Prodim. V parlamentných voľbách roku 2001 kandidoval opäť, tentokrát úspešne.

V parlamentných voľbách 9. a 10. apríla 2006 ho tesne porazil opozičný kandidát Romano Prodi. Silvio Berlusconi potom 2. mája podal demisiu, ale vtedajší taliansky prezident Carlo Azeglio Ciampi ho požiadal aby ešte zastával úrad premiéra, kým sa nevyriešia vtedajšie udalosti. Jeho demisia vstúpila do platnosti 17. mája kedy ho oficiálne vystriedal Romano Prodi.

Bol zakladateľom a akcionárom druhej najväčšej talianskej korporácie *Fininvest* a od roku 1986 prezidentom prominentného talianskeho futbalového klubu AC Miláno.

V roku 2001 americký časopis Forbes Berlusconiho označil s majetkom zhruba 6,5 miliárd dolárov za druhého najbohatšího človeka Talianska. V roku 2019 Forbes odhadol jeho majetok na 6,3 miliárd dolárov, v Taliansku bol v súčasnosti siedmym najbohatším človekom.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Silvio Berlusconi, BBC Profile
* Forza Italia
* Forbes.com: Forbes World's Richest People
* BBC News Europe: Berlusconi in his own words

Kategória:Talianski politici
Kategória:Predsedovia vlády Talianska
Kategória:Talianski slobodomurári
Kategória:Osobnosti z Milána
Kategória:Úmrtia na leukémiu
Kategória:Nositelia veľkokríža Radu za zásluhy Poľskej republiky
Kategória:Nositelia Radu Stará planina
Kategória:Nositelia Radu troch hviezd
Leopold I. (Anhaltsko-Dessau)

**Leopold I.**  (* 3. júl 1676, Dessau, Nemecko – † 9. apríl 1747, Dessau) bol suverénny vládca malého štátu Anhaltsko-Dessau, pruský vojvodca a reformátor armády.

Narodil sa ako deviate dieťa Jána Juraja II. a Henrietty Kataríny Oranžskej.

## Životopis
Od r. 1698 vládol ako suverénny panovník v Anhaltsku-Dessau, ale bol predovšetkým vojak v službách Ríše a Pruska. Takmer všetok čas strávil na poľných výpravách. Zvíťazil pri Hochstadte (1704), Cassane (6. august 1705), Turíne (7. september 1706) a naposledy pri Kesseldorfe. Od roku 1701 bol vojenským veliteľom Magdeburgu. V roku 1712 sa stal generálom-poľným maršalom Pruska a v roku 1745 prvým poľným maršalom ríše.

Vstúpil do histórie ako „alter Dessauer“ (starý Dessaučan). Túto prezývku získal pre svoj dokonalý usilovný vojenský výcvik, poslušnosť, chrabrosť a najmä pre osobnú starostlivosť o vojsko.

Veľké zásluhy si získal v čase Vojny o falcké dedičstvo pri obliehaní Namuru (1695). Ďalšie uznanie si vyslúžil vo vojne o španielske dedičstvo, v severnej vojne a tiež v sliezskych vojnách ako víťaz od Kesseldorfu (15. december 1745).

Venoval sa vojenským novinkám, zaviedol železný nabijak, pochod a zaoberal sa výbušninami. Bol tiež odborníkom v pevnostnom staviteľstve, obliehaní a vojenskom inžinierstve. Stal sa v tomto učiteľom Fridricha II.

Popri tom ako veliteľ mesta prebudoval Magdeburg na najväčšiu pruskú pevnosť. Jeho myšlienky boli základom rozvoja a premeny tohto stredovekého mesta.

## Vláda
Venoval sa i vláde vo vlastnej krajine. Podieľal sa na rozvoji remesiel a manufaktúr, zreformoval poľnohospodárstvo a rozvinul čulú stavebnú činnosť. Počet obyvateľov Dessauska sa za jeho vlády zdvojnásobil. Počas jeho častej neprítomnosti vládla v krajine jeho manželka.

## Deti
V roku 1698 sa oženil s meštiankou, dcérou lekárnika Annou Lujzou Föhse (1677 – 1754), svojou prvou láskou (v r. 1701 jej udelil cisár titul kňažná). Mali desať detí:
# Wilhelm Gustav (1699 – 1737)
# Leopold Maximilián (1700 – 1751), pruský generál-poľný maršal, nástupca (1747) svojho otca, ako Leopold II.
# Dietrich (1702 – 1769), pruský generál-poľný maršal
# Friedrich Heinrich (1705 – 1781)
# Henriette Marie Luise (1707 – 1707)
# Luise (1709 – 1732)
# Moritz (1712 – 1760), pruský generál poľný maršal
# Anna Wilhelmina (1715 – 1780)
# Leopoldina Mária (1716 – 1782)
# Henrietta Amália (1720 – 1793)

## Iné projekty

Kategória:Vládcovia
Kategória:Rytieri Radu čiernej orlice
Dogmatika (vierouka)

**Dogmatika** alebo **vierouka** alebo zastarano **vieronauka** je teologická disciplína, ktorá sa zaoberá vysvetľovaním jednotlivých kresťanských dogiem.

## Traktáty dogmatiky

* Jediný Boh v Trojici - Trinitárna teológia
* Boh Stvoriteľ a Povýšiteľ - Protológia
** Teologická kozmológia
** Teologická antropológia
** Teologická angelológia
** Teologická demonológia
* Kristológia, Christológia
* Pneumatológia
* Mariológia
* Ekleziológia
* Traktát o milosti
* Sakramentológia
* Eschatológia

## Predpoklady pre štúdium dogmatiky

Predpoklady pre štúdium dogmatiky v katolíckej teológii sú nasledovné:

### Objektívne predpoklady

# Ovládanie kresťanskej filozofie. Mnohé pravdy v dogmatike predpokladajú správnu znalosť filozofických otázok. Na filozofické princípy sa neprestajne odvolávame. Filozofia je pre dogmatiku pomocnou vedou. Jej neznalosť je zdrojom mnohých nedorozumení a štúdium dogmatiky sa tak stáva nezrozumiteľným a ťažkým.
# Predpokladáme za dokázané, že Sväté písmo a Posvätná tradícia pochádzajú z jediného prameňa a smerujú k tomu istému cieľu - a tým je: DEI VERBUM, teda Ježiš Kristus - prostredník a vrchol zjavenia. /DV/
# Autorita Svätého Písma: Z biblických štúdií predpokladáme ako dokázanú autenticitu a historicitu kníh Svätého písma. Kánonické knihy Sv. Písma sú Bohom inšpirované a preto z nich môžeme argumentovať ako z Božieho slova, autoritatívneho a neomylného.
# Vierohodnosť kresťanskej doktríny: Predpokladáme ako dokázané, že Ježiš Kristus je skutočný Boží posol a na vierohodnosť jeho náuky sa môžeme spoliehať. Predpokladáme teda autenticitu a vierohodnosť kresťanskej doktríny.
# Neomylnosť Magistéria: Z traktátu o Cirkvi predpokladáme, že pravá náuka a náboženstvo sa nachádza v jednej pravej Cirkvi, ktorú založil Ježiš Kristus. V katolíckej cirkvi predpokladáme Kristom ustanovené živé Magistérium, ktoré je neomylné v otázkach viery a mravov.

### Subjektívne predpoklady

# Živá viera – lebo teológia začína a zaoberá sa samotnými princípmi viery;
# Duch modlitby – aby sme získali habitus posvätnej vedy;
# Čistota srdca – posvätná teológia je participáciou Božej vedy; najčistejšia vec nemôže byť prijatá do nečistej nádoby;
# Poníženosť srdca – ide o Božie tajomstvá, ktoré prevyšujú naše chápanie. Boh sa pyšným protiví, ale poníženým dáva svoju milosť. Veda bez poníženosti vedie k arogancii;
# Správny úmysel – robiť teológiu na Božiu slávu a vlastné posvätenie.

## Iné projekty

Kategória:Teológia
Kategória:Dogmatika
Mars Exploration Rover

náhľad|Jedno z vozidiel misie Mars Exploration Rover
**Mars Exploration Rover** bol názov kozmickej misie dvoch vozidiel americkej agentúry NASA. Vozidlá boli vypustené 10. júna a 7. júla 2003 a ich cieľom bolo skúmať prípadný výskyt vody na Marse v minulosti. Do konca misie v roku 2019 vozidlá ďaleko prekročili svoju plánovanú životnosť.

Vozidlá boli pomenované Spirit (pristál 4. januára 2004) a Opportunity (pristála 25. januára 2004). Obidve vozidlá sú úplne rovnaké a obe pristáli na opačných stranách planéty, mierne južne od marťanského rovníka. Koncom roka 2009 sa Spirit definitívne zastavil na planine *Home Plate*, a napriek opakovaným pokusom sa riadiacemu tímu už nepodarilo uviesť ho znova do chodu. Spirit však pokračoval vo vedeckej činnosti aj zo svojej stacionárnej pozície až do 22. marca 2010, kedy sa definitívne odmlčal. 

Opportunity bola pohyblivá až do leta 2018, kedy sa definitívne odmlčala. Začiatkom roka 2015 mala po Marse najazdených už približne 41 km, čím prekonala svetový rekord prejdenej vzdialenosti na povrchu iného kozmického telesa. Pred vozidlom Opportunity tento svetový rekord držal mesačný rover so vzdialenosťou 29 km. Jej činnosť ukončila až celoplanetárna prachová búrka, v dôsledku ktorej nedostávala dosť energie zo slnka. 

Hlavným cieľom misie bolo hľadať kamene a pôdu, ktorá by dokazovala skorší výskyt vody na Marse. Sondy pristáli na miestach, o ktorých sa predpokladalo, že v minulosti mohli byť vystavené pôsobeniu vody. Jedným miestom bol kráter *Gusev* a možno bývalé jazero na dne tohto impaktného krátera a planina Meridiani kde zloženie hornín (hematit) naznačuje možnú prítomnosť vody.

## Prístroje
Vybavenie vozidiel:
* na otočnom sťažni
** panoramatická kamera (PanCam) pre stereoskopické snímkovanie terénu, obidve časti sú vybavené kotúčmi filtrov pre odhad mineralogického zloženia okolia 
** miniatúrny spektrometer tepelných emisií (Miniature Thermal Emission Spectrometer, Mini-TES) skúma minerály pomocou ich tepelného vyžarovania
* na výklopnom ramene v prednej časti
** Mössbauerov spektrometer (Mössbauer Spectrometer) pre hľadanie zlúčenín železa vo vzorke
** spektrometer röntgenového a alfa žiarenia (Alpha Particle X-ray Spectrometer, APXS) 
** mikroskopický zobrazovač (Microscopic Imager, MI) pre detailné snímky hornín
** brúska (Rock Abrasion Tool, RAT) pre očistenie a obrúsenie skúmaných kameňov

## Iné projekty

Kategória:Prieskum Marsu
Kategória:Neaktívne sondy
Kategória:Sondy NASA
Kategória:Kozmonautika v 2003
Kategória:Kozmonautika v 2004
T-70

**T-70** bol ľahký tank používaný Armádou Sovietskeho zväzu počas druhej svetovej vojny. Tank T-70 zaujal úlohu hlavného ľahkého tanku Červenej armády. Bol hromadne vyrábaný firmou GAZ (*Gorkovsky Avtomobilny Zavod*). Hlavná zbraň bol kanón 45 mm L/46 spolu s guľometom 7,62 mm DP-28. Hrúbka panciera sa pohybovala od 10 mm až do 45 mm. 

## Vývoj
T-70 vznikol vývojom ľahkého tanku T-60. Prvé stroje boli pôvode poháňané dvomi motormi GAZ, bežne používaných v nákladných automobiloch. Táto konfigurácia sa ale onedlho ukázala ako veľmi poruchová a nespoľahlivá, bola preto čoskoro prepracovaná a nahradená spoľahlivejšou. Oproti svojim predchodcom mal T-70 silnejší pancier odolný voči strelám kalibru 37 mm a mal silnejšiu výzbroj, pozostávajúcu z 45 mm kánonu a 7,62 mm guľometu. Veľkou nevýhodou tanku bola iba dvojčlenná posádka, v ktorej musel veliteľ tanku plniť navyše funkciu strelca i nabíjača kanónu. Bol vyrábaný vo veľkých sériach od roku 1942 a zostal vo výzbroji do roku 1948. V roku 1943 sa objavila lepšie pancierovaná verzia T-70A. V tej dobe bolo však nasadenie ľahkých tankov značným anachronizmom. Počas druhej svetovej vojny bol vo výzbroji sovietskych prieskumných tankových jednotiek, jeho nasadenie do boja s inými tankmi už nebolo výhodné. 10 tankov T-70 sa dostalo do výzbroje tankovej brigády 1. čs. armádneho zboru v ZSSR. Táto jednotka sa vyznamenala pri oslobodzovaní Kyjeva a jej veliteľ podporučík Tesařík bol za tento boj vyznamenaný titulom hrdina Sovietskeho zväzu. Bolo vyrobených približne 8226 tankov T-70. V neskoršom období vojny sa podvozky tankov T-70 používali na samohybných delách SU-76.

## Iné projekty

thumb|vľavo|275px|Nákres tanku T-70

Kategória:Sovietske tanky
Kategória:Ľahké tanky
Kategória:Tanky druhej svetovej vojny
Koloid (chémia)

thumb|Príklad koloidu - mlieko
**Koloid** (gr. κόλλα *kolla*, lepidlo) môže byť:
*buď látka pozostávajúca z **koloidných častíc**, teda častíc veľkosti medzi 1 nanometrom (alebo 10 nanometrami) a 1 mikrometrom (inde sa uvádza: medzi 1 nanometrom a 100/200/500 nanometrami), ktoré sú s inou látkou (ľubovoľného skupenstva) v disperzii (ktorá sa potom ako celok nazýva **koloidná disperzia, koloidná sústava, koloidný systém** alebo, ak je druhá látka kvapalina, tak aj **koloidný roztok**), 
*alebo koloidná disperzia (pozri vyššie). 
Koloidná disperzia má vlastností prechodné medzi vlastnosťami pravého roztoku a zmesi väčších častíc s inou látkou, predovšetkým sa vyznačuje tým, že koloidné častice sa v druhej látke neusadzujú (t.j. vplyv gravitácie na ne je veľmi malý).  

## Charakteristika
V koloidnej sústave sa veľkosť pevných častíc pohybuje v rozmedzí 1–1000&nbsp;nm. V týchto sústavách je vplyv gravitácie na správanie sa pevných častíc zanedbateľný v porovnaní s ich kinetickou energiou (Brownov pohyb). Koloidné častice môžeme oddeliť od prostredia pomocou ultrafiltrov. Tie sú tvorené polopriepustnou (semipermeabilnou) membránou. Koloidné roztoky sú v prechádzajúcom svetle číre, ale v dopadajúcom sa javia zakalené. Ak cez koloid prechádza intenzívny svetelný lúč, môžeme sledovať jeho dráhu ako opaleskujúci svetelný lúč. Tento jav sa volá Tyndallov jav. Jeho princípom je odraz a ohyb svetla spôsobený prítomnosťou pevných častíc. Gél je koloid, v ktorom dve rozptýlené fázy tvoria pevnú alebo rôsolovitú látku.

## Referencie

Kategória:Zmesi
Oľga Adamčíková

**Oľga Adamčíková**, rodená Gontková (* 17. február 1903, Kremnica – † 16. august 1992, Bratislava) bola slovenská herečka, manželka herca Samuela Adamčíka. 

## Rodina
* otec: Ján Gontko - obchodník
* matka: Helena rod. Horváthova
V roku 1921 absolvovala štúdium na učiteľskom ústave v Bratislave. V rokoch 1921-1932 pôsobila ako učiteľka v Leviciach a Kremnici, potom v rokoch 1932-1951 ako odborná učiteľka Štátneho ústavu pre hluchonemých v Kremnici. Od roku 1951 až do odchodu do dôchodku (1960) bola členkou činohry SND. Hrala aj vo filmoch. Svoje herecké dispozície uplatnila vo viacerých televíznych rozprávkach a hrách pre deti a mládež. 

## Filmografia
 
* 1952: *[[Lazy sa pohli]]* (*Rendková*) 
* 1953: *[[Pole neorané]]* (*Grochalka*)
* 1953: *[[Rodná zem]]* (*Veronina matka*)
* 1953: *[[V piatok trinásteho]]* (*Rebrová*)
* 1954: *[[Drevená dedina]]* (*Púplavová*)
* 1956: *[[Čisté ruky]]* (*Rusiňková*)
* 1958: *[[Dáždnik svätého Petra]]* (*Adamcová*)
* 1959: *Velká samota* (*Křístková*)
* 1961: *[[Bratia]]* (*Haviarka*)
* 1961: *[[Predjarie]]* (*Molnárka*)
* 1962: *Tam za lesem* (*farárova gazdiná*)
* 1963: *Bez svatozáře* (*Hiršová*)
* 1963: *Smrt si říká Engelchen* (*Ražková*)
* 1966: *[[Majster kat (film)|Majster kat]]* (*Katrina*)
* 1967: *[[Rok na dedine]]* (*Meranka*)
* 1967: *Stud* (*babka*)
* 1968: *[[Traja svedkovia]]* (*stará slúžka*)
* 1968: *[[Zbehovia a pútnici]]* (*starena*)
* 1975: *Pomsta* *(babička)*
* 1976: *[[Červené víno (film)|Červené víno]]* (*babička*)

## Externé odkazy
* 
* Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 12; pokrstená ako Olga Antonia Gontko

Kategória:Slovenské divadelné herečky
Kategória:Slovenské filmové herečky
Kategória:Slovenské televízne herečky
Kategória:Slovenskí pedagógovia
Kategória:Osobnosti z Kremnice
Jozef Čársky

ThDr. **Jozef Čársky** (* 9. máj 1886, Gbely – † 11. marec 1962, Košice) bol rímskokatolícky biskup, apoštolský administrátor košickej diecézy.

## Životopis
Narodil sa v Gbeloch ako prvý zo štrnástich detí v roľníckej rodine Jána Čárskeho a Márie, rod. Kokeš. Študoval na gymnáziu v Skalici, Bratislave, potom v Ostrihome, kde aj maturoval. Teológiu študoval na univerzite vo Viedni a v Innsbrucku. Tu bol 26. júla 1909 vysvätený za kňaza. V rokoch 1915 –1923 pôsobil ako farár v obci Široké na východnom Slovensku. Neskôr sa stal profesorom seminára v Košiciach a v roku 1925 bol krátko rožňavským biskupom, potom až do roku 1939 bol košickým biskupom.
náhľad|left|Pamätná tabuľa na Konkatedrále sv. Mikuláša v Prešove.
Počas pripojenia južných častí Slovenska k Maďarsku (1939 – 1945) bol menovaný administrátorom slovenských častí košickej, szatmárskej a Rožňavskej diecézy so sídlom v Prešove. Od roku 1946 pôsobil ako košický biskup a administrátor 13 farností szatmárskej diecézy na slovenskom území.

30. júna 1940 sa stal predsedom Spolku sv. Vojtecha. Pre Košičanov, najmä skôr narodených, má meno biskupa Čárskeho takmer charizmatický význam. Neskrýval svoju dobročinnosť a podporoval chudobných. Hovorí sa aj o jeho aktivitách pri záchrane Židov počas 2. svetovej vojny.

12. marca 1951 spolu s ďalšími štyrmi biskupmi zložil sľub vernosti Československej republike.

Zomrel 11. marca 1962, pochoval ho biskup Eduard Nécsey v krypte Dómu sv. Alžbety v Košiciach. Po jeho smrti košická diecéza nemala biskupa 28 rokov, za kapitulárneho vikára bol zvolený Štefan Onderko, košický farár.

## Referencie

## Literatúra
* BAGIN, Anton; ČECH, Pavol; OSTRÁK, Ladislav: *Dvaja veľkí rodoľubovia. Jozef Čársky a Jozef Ignác Bajza*, 1. vyd. Trnava: Spolok svätého Vojtecha, 1987. 
* ZUBKO, Peter. *Korešpondencia biskupa Jozefa Čárskeho so Svätou Stolicou*. In Slovensko a Svätá stolica. Trnavská univerzita v Trnave, 2008, s. 323 - 335. ISBN 978-808082-238-5. 

## Iné projekty

## Externé odkazy
*Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Gbely
*Jozef Čársky na webe košickej arcidiecézy
*

Kategória:Filantropi
Kategória:Biskupi Rožňavskej diecézy
Kategória:Biskupi Košickej diecézy
Kategória:Osobnosti z Gbelov
Princíp (filozofia)

**Princíp** je to, z čoho niečo pochádza, alebo z čoho sa niečo poznáva. 

Presnejšie princíp môže byť:
*všeobecne: zásada, východisko, prazáklad, prvopočiatok, prvé, vedúca idea, základné pravidlo konania, pôvod, počiatok, maxima, základná norma, najvyššia zásada, najvyššie hľadisko, predpoklad
*to, čo sa týka podstaty niečoho
*samotná podstata všetkého, čo existuje
*základná myšlienka
*to, z čoho niečo vzniká
*to, z čoho sa niečo poznáva
*v ontológii: niečo jestvujúce, z ktorého nejakým spôsobom pochádza niečo iné
*v logike: poznatok, z ktorého vyplýva iný
*v metodológii: kľúčový vedecký zákon, ktorý viaže ostatné vedecké zákony a poznatky vzťahujúce sa na určitú oblasť skutočnosti do uceleného systému 

Podľa Aristotela je princíp (ARCHÉ) prvá príčina, to, z čoho niečo je, stáva sa alebo je poznávané (HOTHEN E ESTIN E GIGNETAI E GIGNOSKETAI; Met.IV 1, 1012b 34 an.).
Podľa Platóna sú princípy (ARCHAI) prvé základy poznania (Faidros, 101 E; cf. 107 B). 
Podľa Christiana Wolffa je princíp to, čo obsahuje dôvod niečoho iného .

To, z čoho niečo pochádza, nazývame aj príčina (v reálnom poriadku princípom je príčina). To, z čoho sa niečo poznáva, nazývame aj dôvod (v logickom poriadku je princípom dôvod).

## Referencie

Kategória:Metafyzika
Inline hokej

náhľad|Inline hokej
náhľad|Diagram ihriska

**Inline hokej** alebo **in-line hokej** je šport podobný ľadovému hokeju, ktorý sa hrá na inline korčuliach, s loptičkou alebo špeciálnym pukom, ktoré sa posúvajú hokejkou.

V súčasnosti sa inline hokej hrá pod patronátom IIHF, teda Medzinárodnej federácie ľadového hokeja (hrá sa so špeciálnym pukom) a pod FIRS, teda Medzinárodnej federácie kolieskových športov (hrá sa s loptičkou). Obidve federácie usporadúvajú svoje vlastné majstrovstvá sveta. Majstrovstvá sveta IIHF, rovnako ako aj Majstrovstvá sveta FIRS, sa konajú každý rok. Federácie sa od seba mierne líšia v pravidlách hry.

## Pravidlá
**IIHF**
* hra sa hrá na štyri štvrtiny po 12 minútach
* každé družstvo má 4 hráčov a jedného brankára, t.j. nie viac ako 5 hráčov na ihrisku
* ihrisko je rozdelené na dve zóny: útočnú a obrannú – píska sa postavenie mimo hry na červenej čiare (iba pokiaľ protihráč odohrá puk, čiže ak sa hráč s pukom posunie za červenú čiaru, môže v hre pokračovať aj naďalej)
* bránka má rozmery 183 x 122 cm, t. j. rovnako ako v ľadovom hokeji
* bránkovisko je obdĺžnik 30 cm vpravo a vľavo od každého okraja bránky a končí meter od bránky
* pri súčasnom vylúčení dvoch hráčov jedného družstva sa druhý trest odkladá, tj. oslabené družstvo nemôže hrať vo dvoch

**FIRS**
* hracia doba sa hrá na dva polčasy po 20 minútach
* každé družstvo má na ihrisku maximálne 5 hráčov, t.j. 4 hráčov a 1 brankára (rovnako ako podľa pravidiel IIHF)
* nepíska sa zakázané uvoľnenie ani postavenie mimo hry
* bránka má menšie rozmery ako v ľadovom hokeji: 170 × 105 cm
* pri súčasnom vylúčení dvoch hráčov jedného družstva sa hrá presilovka 4 na 2

## Výstroj
* Korčule by mali byť šnurovacie (tie boli dané na trh práve kvôli inline hokeju) a bez klipsňov.
* Najlepšie sú malé tvrdé kolieska teda agresory (kvôli zrýchleniu).
* Hokejka klasická hokejová
* Suspenzory sa minimalizujú, lebo v horúčave môže človek pri IH rýchlo skolabovať, hlavne útočníci

## Výhody
* dá sa hrať aj v lete
* dá sa hrať na rôznych hladkých, nešmykľavých povrchoch
** asfalt
** betón
** špeciálne umelé športové povrchy, ktoré sú však náročné na údržbu
* nízka cena – netreba platiť za drahú halu
* hru môžu hrať hráči so skúsenosťami z klasického ľadového hokeja
* je menej kontaktný ako ľadový hokej

## Pozri aj

* Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji
* Inline skater hockey


Kategória:Kolektívne športy
Kategória:Loptové hry
Kategória:Športy vzniknuté v USA
Zlata Hajdúková

**Zlata Hajdúková** (* 23. december 1914, Východná – † 28. november 2002) bola prvá profesionálna slovenská filmová herečka. Stvárnila Aničku v druhej verzii zvukového Jánošíka režiséra Martina Friča s Paľom Bielikom v hlavnej úlohe.  

Jej otec bol pedagóg, ktorého často prekladali na nové pôsobiská. Navštevovala školu v Kežmarku, potom študovala na hereckom konzervatóriu v Bratislave. Ďalšie vzdelanie a skúsenosti nadobudla aj v Prahe,  Viedni a Berlíne, kde zažila nastupujúci fašizmus a jeho fanatických prívržencov, preto odtiaľ v tom čase odišla. 

Zostala žiť v Čechách, ale počas okupácie ani po znárodnení už nenakrútila žiaden film.  Komunistický režim pripravil jej manžela o majetok, Hajdúková mu bola oporou a naplno sa venovala rodine. Na Slovensko sa vrátila až začiatkom 90. rokov.

## Filmografia

* 1935 – Jánošík (Anka)
* 1935 – Král ulice
* 1935 – Bezdětná
* 1937 – Naši furianti (Verunka)

## Externé odkazy
* 
* Zlatica Hajdúková na FILM.SK 

Kategória:Slovenské filmové herečky
Kategória:Osobnosti z Východnej
William Rehnquist

**William Hubbs Rehnquist** (* 1. október 1924, Milwaukee, Wisconsin, USA – † 3. september 2005, Arlington, Virgínia) bol americký sudca, ktorý pôsobil na Najvyššom súde USA od roku 1972 do roku 1986 ako člen (vymenoval ho prezident Nixon), potom od roku 1986 ako predseda (vymenoval ho prezident Reagan) až do smrti v roku 2005, keď osemdesiatročný sudca podľahol rakovine štítnej žľazy. 

Rehnquist patril medzi konzervatívnych sudcov. Presadzoval okrem iného aj zachovanie trestu smrti a zastával takzvaný „pro-life“ postoj k umelému prerušeniu tehotenstva. Rehnquist presadzoval prípustnosť náboženstva vo verejnom priestore; a väčšiu právomoc štátov Únie proti centralizácii moci na federálnu úroveň.

## Iné projekty

## Externé odkazy
*Životopis na stránkach Najvyššieho súdu USA (PDF) 

Kategória:Sudcovia Najvyššieho súdu USA
Kategória:Predsedovia Najvyššieho súdu USA
Kategória:Úmrtia na rakovinu
Depozitná banka

**Depozitná banka** je druh banky, ktorá sa špecializuje na získavanie prostriedkov prijímaním krátkodobých vkladov (depozitov). Keďže sú vklady krátkodobé, sú aj poskytované úvery takejto banky prevažne krátkodobé.   

Z hľadiska spôsobu získavania prostriedkov je opakom reálnej banky (ktorá emituje záložné listy) a investičnej banky (ktorá sa špecializuje na dlhodobé financovanie podnikov).

V takejto vyhranenej forme sa depozitné banky vyskytujú (alebo skôr asi do 70. rokov 20. storočia vyskytovali) hlavne v Spojenom kráľovstve (deposit bank).

Kategória:Banky
Vojna v Iraku

right|165px
**Vojna v Iraku** môže byť niekoľko vojenských konfliktov (v chronologickom poradí):
* *[[Občianska vojna v Iraku]]*, ktorá trvá od zvrhnutia režimu Saddáma Husajna až dodnes.
* *[[Tretia vojna v Perzskom zálive]]* – konflikt, ktorý začal v roku 2003, medzi irackou armádou a takzvanou „koalíciou ochotných“.
* *[[Druhá vojna v Perzskom zálive]]* (1990 – 1991)
* *[[Iránsko-iracká vojna]]* (1980 – 1988), pôvodne označovaná ako *Vojna v Perzskom zálive* a od roku 1991 ako *Prvá vojna v Perzskom zálive*.
* *[[Britsko-iracká vojna]]* (1941)
Britsko-iracká vojna

**Britsko-iracká vojna** bola krátka vojna, ktorá prebehla medzi Spojeným kráľovstvom a irackou nacionalistickou vládou od 18. apríla 1941 do 30. mája rovnakého roku. Hoci trvala viac ako jeden mesiac, vojna vyústila v obnovenie britskej okupácie krajiny a ďalej posilnila nacionalistický odpor voči Britmi podporovanej irackej monarchii. Vojna bola súčasťou 2. svetovej vojny.

## Príčiny

Aj keď Irak bol nezávislý, musel Britom poskytovať určité práva, ako napríklad britské vojenské základne na jeho území a voľný pohyb britských vojenských jednotiek cez jeho územie. To sa ale časti Iračanov nepáčilo a cítili sa Britmi utláčaní.

## Začiatok
Vláda Nuri as-Saida chcela vyhlásiť vojnu Nemecku ako odpoveď na napadnutie Poľska. Aj keď kvôli obľúbenosti Nemecka medzi Iračanmi zmenil vojnu na prerušenie diplomatických stykov, predseda vlády bol následne spolu s kráľom zvrhnutý a na trón bol dosadený následník trónu. Pronacistický minister Rašíd Alí potom vyzval Britov, aby opustili Irak.

Následne zaútočili na osamelú britskú leteckú základňu v Habbániji. Napriek obrovskej početnej prevahe neuspeli a boli nútení požiadať o pomoc Nemecko.

## Pomoc z Nemecka
Nadšený Hitler vyslal na žiadosť povstalcov okamžite leteckú pomoc, tzv. Komando Junck. Pomoc bola však príliš slabá na to, aby pomohla, ďalej bola zorganizovaná príliš narýchlo a okrem toho ju postihlo viacero neštastí.

## Britský protiútok a porážka Iračanov
Aj keď Habbánija nemala vojenské letectvo, bola to vlastne len letecká škola, personál zareagoval promptne a vyzbrojil cvičné lietadlá a tie napadli iracké pozície, hlavne delostrelectvo. Tým odvrátili beznádejnú situáciu a Briti neskôr zostavili tzv. *HabForce* (Habbanyia Force), ktorá základňu definitívne oslobodila z obliehania.

Potom nasledovala bitka o Fallúdžu, ktorá sa skončila ťažkou porážkou Iračanov, Rašid Alí utiekol do Iránu, kde bol zasa polapený Sovietmi, ktorí v tej dobe obsadili Irán, aby si zaistili spojenie so Spojencami.

Starý kráľ bol znovu dosadený na trón.

## Externé odkazy
* História britsko-irackej vojny (v angličtine)

Kategória:Vojny 20. storočia
Kategória:Bojiská druhej svetovej vojny
Kategória:Dejiny Iraku
Ignác Antiochijský

thumb|Sv. Ignác Antiochijský
Svätý **Ignác Antiochijský** (* ?, † 17. október 107) zvaný **Theoforos** (*Bohonosec* alebo *Bohonosný* alebo *Bohonositeľ*), bol biskup v sýrskej Antiochii a mučeník.

## Životopis

Informácie o živote Ignáca sú zo 4. storočia z Cirkevných dejín biskupa Eusébia. Ignác spravoval antiochijskú cirkev približne od roku 68, ako tretí v poradí po apoštolovi Petrovi a Eudiovi Antiochijskom. Za vlády cisára Trajána ho zatkli, dopravili ho do Ríma a tam v aréne bol hodený levom. Podľa tradície zomrel 17. októbra roku 107.

Po Ignácovej mučeníckej smrti boli jeho ostatky prevezené naspäť do Antiochie, kde boli najprv pochované mimo mesta. Neskôr ich cisár Theodosius II. preniesol do chrámu bohyne Tyché, ktorý bol premenený na kresťanský chrám zasvätený sv. Ignácovi. 
V roku 637 boli jeho ostatky prenesené do Baziliky svätého Klementa v Ríme.

## Ignácove listy
thumb|Ikona sv. Ignáca Bohonosca
Ignác cestou do Ríma napísal sedem listov - 6 cirkvám v Efeze, Magnézii, Trallii, Ríme, Filadelfii a Smyrne a 7. biskupovi Polykarpovi zo Smyrny. Rozvážne a učene v nich píše o Kristovi, o zriadení Cirkvi a o kresťanskom živote. 
Ako priameho žiaka apoštolov Petra a Jána ho cirkevná tradícia zaraďuje k apoštolským otcom.

## Legendy
Podľa neskorších legiend bol Ignác tým dieťaťom, ktoré Ježiš dal do stredu svojich učeníkov, keď ich vyzval, aby boli ako deti. 

V 4. a 5. storočí sa objavuje aj svedectvo očitých svedkov o mučeníckej smrti Ignáca, toto ako aj ďalších 13 Ignácových listov sa v súčasnosti nepovažujú za autentické.

## Uctievanie
V Antiochii už v 4. storočí slávili jeho spomienku 17. októbra, v deň jeho mučeníckej smrti. Rímskokatolícka cirkev si ho podľa Rímskeho martyrológia tiež pripomína v rovnaký deň.

V gréckokatolíckej cirkvi sa jeho pamiatka slávi 20. decembra a 29. januára sa pripomína prenesenie jeho ostatkov. Sv. Ignáca si uctieva tak katolícka, ako aj pravoslávna cirkev.

## Referencie


## Literatúra
* "Dňa 20. decembra : Sv. mučeník Ignác, Bohonositeľ." In: Andrej Josafát Gregor Truch: *Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka.* Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 612-615. ISBN 80-7165-381-0
* "Ignác, biskup a mučeník : 20. december." In: Antonín Čížek: *Synaxár : Životy svätých.* Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 126. ISBN 80-967341-1-3

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Úmrtia v 107
Kategória:Apoštolskí otcovia
Kategória:Sýrski filozofi
Kategória:Svätci
Kategória:Biskupi
Kategória:Pochovaní v bazilike svätého Petra
Kategória:Katolícki svätci majúci sviatok 17. októbra
Vojna v Perzskom zálive

**Vojna v Zálive** alebo **Vojna v Perzskom zálive** môže byť niekoľko vojenských konfliktov, ktoré sa odohrali v 20. a 21. storočí (v chronologickom poradí):
* Iránsko-iracká vojna (1980 – 1988).
* Druhá vojna v Perzskom zálive (1990 – 1991).
* Tretia vojna v Perzskom zálive – konflikt, ktorý začal v roku 2003, medzi irackou armádou a takzvanou „koalíciou ochotných“.
Princíp

**Princíp** (po latinsky *principium* = začiatok, pôvod; základ < *princeps* = zaujímajúci prvé miesto, knieža) môže byť:
* všeobecne: zásada (buď pevné pravidlo pre správanie, alebo zákonitosť či základnú myšlienku, podľa ktorej je niečo štruktúrované, pôsobí a pod.)
* vo fyzike a matematike: všeobecné pravidlo či zákon, ktoré bolo často sprvu objavené empiricky (napr. Pauliho princíp v atómovej fyzike)
* vo filozofii a logike: pozri princíp (filozofia)
* v logike: poznatok, z ktorého vyplýva iný, pozri princíp (logika)
* v práve: smernica, cieľ, ktorý sa má podľa možnosti čo najviac realizovať (na rozdiel od „pravidla“, ktoré sa musí dodržať), pozri princíp (právo)
* názov politickej strany PRINCÍP

## Iné projekty
Jozef Majkut

Doc. **Jozef Majkut** (* 30. január 1909, Betlanovce – † 16. september 1963, Košice) bol slovenský akademický maliar. 

Študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi (19231928) a v Košiciach (19281931). Po štúdiu na pedagogickej akadémii v Bratislave pôsobil ako učiteľ v Bánove, Spišskej Novej Vsi, Levoči a v Poprade. V rokoch 19401945 študoval na oddelení kresby a maľby SVŠT v Bratislave u Martina Benku a Jána Mudrocha. V rokoch 19451949 vyučoval kreslenie na gymnáziu v Košiciach, od roku 1952 riaditeľ Krajskej galérie v Košiciach, v rokoch 19591960 vedúci Katedry výtvarnej výchovy Pedagogického inštitútu v Košiciach.

Začínal ako učiteľ v Spišskej Novej Vsi a v Poprade (19331940). Maľovaniu sa venoval amatérsky. V rokoch 1940 – 1945 bol dôstojníkom a súčasne študoval na oddelení kresby a maľby Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave u prof. M. Benku, M. Schurmana aj. Mudrocha. Od roku 1945 žil v Košiciach, kde najprv pôsobil ako profesor na gymnáziu. Od roku 1949 do roku 1952 pracoval na KNV v Košiciach a súčasne pedagogicky pôsobil na strednej škole. V rokoch 1952 – 1959 bol riaditeľom Krajskej galérie v Košiciach. Vo svojich začiatkoch sa venoval drobnému žánru, neskôr sa predmetom jeho záujmu stala výhradne krajinomaľba. Jeho najobľúbenejšími motívmi boli prírodné scenérie Slovenského raja, zachytené vo všetkých ročných obdobiach. Kým na začiatku sa sústreďoval na prepis dojmu, v neskorších štádiách tvorby mu išlo predovšetkým o zachytenie svetelných a priestorových vlastností prostredia.

## Externé odkazy
* [Diela Jozefa Majkuta v [SNG] ]

## Zdroj
* *[[Slovenský biografický slovník]]*

Kategória:Slovenskí maliari
Kategória:Osobnosti z Betlanoviec
Pavol Breier (1921)

MUDr. **Pavol Breier** (* 26. september 1921, Hrabušice – † 2. apríl 2014, Bratislava) bol slovenský lekár – parazitológ, fotograf a publicista.

V roku 1951 absolvoval štúdium medicíny na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Do roku 1990 ordinár pre infektológiu.

Autor statí a článkov o slovenských umelcoch a spomienkovej knihy *Moje najdlhšie prázdniny* (1984). Spoluautor knihy o Alexandrovi Dubčekovi *Profily vzdoru* (1991) a knihy *Ako zomiera mesto*, ktorú vydal s Jurajom Špitzerom.

Otec fotografa Pavla Breiera a lekára Petra Breiera.

## Referencie

## Externé odkazy
* 

Kategória:Slovenskí parazitológovia
Kategória:Slovenskí fotografi
Kategória:Slovenskí publicisti
Kategória:Osobnosti z Hrabušíc