Ladislav Mňačko

**Ladislav Mňačko** (* 29. január 1919, Valašské Klobouky – † 24. február 1994, Bratislava) bol slovenský prozaik, básnik, dramatik a publicista, ktorého nazývali aj „zúrivým reportérom“, „červeným Hemingwayom“ alebo „slovenským Kischom“.

## Životopis

Detstvo a mladosť prežil v Martine. Vyrastal v chudobnej robotníckej štvrti na Marxovej ulici, v ľavicovo orientovanom prostredí, ktoré formovalo jeho zmysel pre spravodlivosť a sociálne cítenie. Už v mladosti mali naňho vplyv marxistické a komunistické myšlienky. Vyučil sa za predavača v lekárni a neskôr pracoval ako stavebný robotník. V roku 1939 sa pokúsil neúspešne utiecť do ZSSR, neskôr sa v roku 1940 pokúsil prejsť cez nemecko-holandské hranice, za čo bol uväznený v koncentračnom tábore a zaradený na nútené práce v Nemecku. V roku 1944 sa mu podarilo utiecť a aktívne sa zúčastnil 2. svetovej vojny v radoch partizánskeho oddielu Ploština 1. partizánskej brigády Jána Žižku. V roku 1945 sa stal členom KSČ. Na začiatku 50. rokov patril ako jeden z oddaných komunistickému režimu k najprominentnejším novinárom. V tom období sa zriekol svojho brata Jana Mňačka, ktorý sa zapojil ako člen skupiny Světlana do protikomunistického odboja, bol odsúdený a strávil 5 rokov v jáchymovských baniach. V rokoch 1945&nbsp;–&nbsp;1953 pracoval ako redaktor pre Rudé právo a Pravdu, v rokoch 1954&nbsp;–&nbsp;1966 bol spravodajcom v mnohých európskych a ázijských krajinách. V roku 1956 bol šéfredaktorom časopisu Kultúrny život. Časom však stratil nielen nadšenie pre komunizmus, priradil sa k jeho kritikom a nekompromisným odporcom, za čo bol perzekvovaný.
náhľad|Hrob Ladislava Mňačka.

Na jeseň roku 1967 odišiel aj so svojou židovskou manželkou do emigrácie do Izraela na protest proti postoju Československa v izraelsko-arabskej vojne, ktorá bola namierená proti Izraelu. Orgány Československej socialistickej republiky ho zbavili štátneho občianstva, zobrali mu titul zaslúžilého umelca a vylúčili z KSČ. Napriek tomu sa  rozhodol vrátiť v marci 1968. 

Druhá emigrácia, tentoraz podstatne dlhšia, nasledovala hneď po augustovej invázii vojsk Varšavskej zmluvy v roku 1968. 28. augusta 1968 emigroval s manželkou do Rakúska a usadili sa pri Eisenstadte. Bol zbavený členstva v Zväze slovenských spisovateľov a jeho diela boli zakázané, stiahnuté z knižníc a skartované, jeho meno vygumovali z učebníc literatúry.

Mňačko sa v roku 1989 vrátil do Československa a vystupoval proti jeho rozdeleniu. Keď sa Československo pripravovalo na rozdelenie, sklamaný spisovateľ sa opäť sťahoval a v roku 1993 si za svoje bydlisko zvolil Prahu. Zomrel však (po krátkej hospitalizácii v ružinovskej nemocnici) nečakane počas jednej zo svojich návštev Bratislavy začiatkom roka 1994. Je pochovaný v obci Lukovištia na Gemeri. 

Profesionálne sa Mňačkovi venuje kulturológ Jozef Leikert (napísal o ňom dve knihy), ktorý v roku 2022 napísal list českému prezidentovi Milošovi Zemanovi s návrhom na štátne čestné vyznamenanie In memoriam Rad Tomáša Garrigua Masaryka za vynikajúce zásluhy o rozvoj demokracie, humanity a ľudských práv, ktoré mu bolo udelené na sviatok vzniku Československa.

## Tvorba

Vo svojich literárnych začiatkoch sa prejavoval najmä ako básnik a dramatik, ktorý sa venuje angažovanej tvorbe. K próze sa začal prikláňať až neskôr, keď vydal zbierku poviedok *Marxova ulica*, no úspech dosiahol až v roku 1959, keď s výraznou odozvou vydal autobiografický román *[[Smrť sa volá Engelchen]]* (ktorý bol sfilmovaný režisérom Jánom Kadárom a Elmarom Klosom). Na počiatku 60. rokov opísal zákulisie politických procesov 50. rokov v knihe *Oneskorené reportáže*, ktorých význam býva porovnávaný dokonca s prácami Alexandra Solženicyna.

V exile sa venoval intenzívne písaniu a svoje (aj predchádzajúce) diela publikoval v nemčine. Vznikol tu celý rad scenárov pre televíziu, z nich deväť bolo zrealizovaných, osem prozaických kníh, a politické eseje *Agresori* (nem. *Die Aggressoren)* a román *Siedma noc* (nem. *Die siebente Nacht*).

## Pocta
[náhľad|Spisovateľ a kulturológ [Jozef Leikert na podujatí Matice slovenskej k výročiu Ladislava Mňačka so štátnym vyznamenaním pre Ladislava Mňačka od českého prezidenta Miloša Zemana]]
Kulturologicko-filozofický odbor Matice slovenskej usporiadal 22. apríla 2024 Ladislavovi Mňačkovi akciu, ktorú uvádzal kulturológ Jozef Leikert. Leikert, ktorý sa podelil s autentickými spomienkami na Ladislava Mňačka, ktoré obohatil aj o prezentáciu vzácnych rukopisov, fotografií či štátneho vyznamenania od prezidenta Miloša Zemana. V spolupráci Matice slovenskej, Úradu Banskobystrického samosprávneho kraja, Klubu spisovateľov literatúry faktu na Slovensku, Mesta Rimavská Sobota a Obce Lukovištia sa v Rimavskej Sobote konala medzinárodná konferencia *Taký bol Ladislav Mňačko*, o ktorom Leikert povedal, že Mňačko bol svojrázny, ale dobrý človek, ktorý vedel odpúšťať, ale aj požiadať o odpustenie. V kontexte výskumu Mňačkovho diela a za prínos pre slovenskú literatúru a výskum osobností slovenskej kultúry získal Jozef Leikert na podujatí Mimoriadnu cenu Matice slovenskej.

## Dielo
### Romány

* 1959&nbsp;–&nbsp;*Smrť sa volá Engelchen*, preslávený román opierajúci sa o autorove vlastné skúsenosti z vojny, preložený do mnohých svetových jazykov; opisuje osud valašskej obce Ploštiny, spojený s problematikou partizánskeho hnutia na moravsko-sliezskom pomedzí; výborne psychologicky prekreslení hlavní hrdinovia – partizán Voloďa (zosobnenie autora, ktorý sa vyrovnáva s tým, že partizáni Ploštinu opustili a tým vydali dedinčanov napospas perzekúciám) a židovka Marta, ktorá ho miluje, no získava pre partizánov správy od Nemcov za cenu intímneho vzťahu s gestapákom.
* 1966&nbsp;–&nbsp;*Nočný rozhovor*
* 1968&nbsp;–&nbsp;*[[Ako chutí moc]]*, románový pamflet; otrasné podobenstvo, akú hypnotizujúcu moc môže mať totalitný režim. Fotograf Frank sa na pohrebe svojho bývalého priateľa, v posledných rokoch života komunistického funkcionára a morálnej trosky, zamýšľa nad tým, čo je to moc a čo je jej dôsledkom. Predlohou románového funkcionára Galoviča bol slovenský komunistický politik Pavol David.
* 1972&nbsp;–&nbsp;*Súdruh Münchhausen*, satirický román s orwellovským nádychom; groteskný sprievodca povojnovými dejinami KSČ, kde vystupujú skutočné historické osoby, s len ľahko pozmenenými menami (Husár – Gustáv Husák, Gotles – Klement Gottwald...)

### Politické reportáže

* 1949&nbsp;–&nbsp;*Izrael*
* 1950 – *Albánska reportáž*
* 1950&nbsp;–&nbsp;*Proces proti velezradným fabrikantom, veľkostatkárom a zapredancom ([[Viliam Žingor|Žingor]] a jeho spoločníci pred Štátnym súdom)* (vydalo Povereníctvo spravodlivosti). Podľa svojich vlastných slov v knihe od Jozefa Leikerta − zlyhal. Dal sa zneužiť na politickú objednávku ÚV KSS, a preto s odstupom mnohých rokov skonštatoval: „na Žingorovej tragédii som sa podieľal aj ja – čiže aj ja som zabil Viliama Žingora.“
* 1954&nbsp;–&nbsp;*Dobrodružstvo vo Vietname*
* 1955&nbsp;–&nbsp;*Vody Oravy*, popisuje budovanie socializmu na Slovensku
* 1958&nbsp;–&nbsp;*Ďaleko je do Whampoa*
* 1960&nbsp;–&nbsp;*U2 sa nevracia*, komentuje zostrelenie amerického výzvedného lietadla pri Sverdlovsku 1. mája 1960 a proces s pilotom Powersom
* 1961&nbsp;–&nbsp;*Já, [[Adolf Eichmann]]*, reportáž o jeruzalemskom procese s pôvodcom vrážd miliónov Židov
* 1962&nbsp;–&nbsp;*Kde končia prašné cesty*, reportáže zo súčasného Slovenska
* 1963&nbsp;–&nbsp;*Oneskorené reportáže*, reakcie na vykonštruované procesy v 50. rokoch. Ladislav Mňačko v poviedke Svedok opisuje súdny proces s bývalým príslušníkom Rýchlej divízie a neskorším partizánskym veliteľom obvineným z vrážd sovietskych zajatcov na východnom fronte kvôli ranám z milosti, usvedčovaným pomocou zmanipulovaného svedka. Spôsob, ako boli vojaci Rýchlej divízie v tejto Mňačkovej knihe vykreslení, sa však nepáčil Ferdinandovi Čatlošovi, ministrovi obrany vojnového Slovenského štátu, ktorý sa snažil s Mňačkom aj stretnúť, no ten ho neprijal.
* 1979&nbsp;–&nbsp;*Na východ od Inturistu*

### Eseje

* 1958 – *Čo nebolo v novinách*
* 1968&nbsp;–&nbsp;*Agresori*
* 1968&nbsp;–&nbsp;*Siedma noc. Skúsenosti a obžaloba jedného komunistu*, v tejto politickej eseji navodil atmosféru posledného augustového týždňa roku 1968

### Poviedky a novely

* 1957&nbsp;–&nbsp;*Marxova ulica*, zbierka poviedok s autobiografickými prvkami zo života prostých ľudí, v nich do značnej miery idealizuje bratstvo so ZSSR; príbeh sa vždy končí na Marxovej ulici, ktorá symbolizuje bezpečie domova
* 1965&nbsp;–&nbsp;*Dlhá biela prerušovaná čiara*, novela, zamyslenie sa nad unáhlenosťou života
* 1966&nbsp;–&nbsp;*Nočný rozhovor*
* 1966&nbsp;–&nbsp;*Jazvy ostali*, protifašistické poviedky vybrané z kníh *Kde končia prašné cesty* a *Oneskorené reportáže*
* 1973&nbsp;–&nbsp;*Jeden prežije*, poviedky
* 1976&nbsp;–&nbsp;*Slávnostný prejav* – parodická próza, satira na západný životný štýl
* 1978&nbsp;–&nbsp;*Gigant*, parodická próza, „superthriller“ parodujúci bestsellerovú literatúru

### Scenáre

* 1972 – *Smrť ministra*
* 1972 – *Maják*
* 1973 – *Niekto ma chce zabiť*

### Básne

* 1946&nbsp;–&nbsp;*Bubeníci toreádori*
* 1950 – *Piesne ingotov*
* 1954&nbsp;–&nbsp;*Bubny a činely*

### Divadelné hry

* 1953&nbsp;–&nbsp;*Mosty na východ*
* 1954 – *Živá voda*

### Romány v nemčine po roku 1970

* *Die siebente Nacht.* Erkenntnis und Anklage eines Kommunisten. Aus dem slowakischen Originalmanuskript übersetzt von Adolf Maldess. Molden, Wien / Frankfurt / Zürich 1968. (Rowohlt, Reinbek bei Hamburg 1970, . (rororo 1344/1345))
* *Der Vorgang.* Roman. (Aus dem slowakischen Manuskript übersetzt von Erich Bertleff), Kindler, München 1970.
* *Der Gigant.* Roman. (Deutsche Bearbeitung: Katerina Horbatsch), Ullstein TB 22869, Berlin 1992, .

### Sfilmované v nemčine po roku 1970

* 1971: *Die Entführung*. Drama, Fernsehfilm
* 1972: *Der Tod des Ministers*. Drama, Fernsehfilm
* 1972: *Der Leuchtturm*. Fernsehfilm
* 1973: *Der Vorgang*. Novelle, Fernsehfilm
* 1974: *Das einsame Haus*. Drama, Fernsehfilm
* 1974: *Die Rache*. Kurzgeschichte, Fernsehfilm
* 1977: *Flucht*. Drehbuch, Fernsehfilm
* 1994: *Rochade*. Novelle
* 1995: *Jak chutná smrt*. Thriller

## Poznámky


## Referencie

## Pozri aj
* Proces s Dr. Ladislavom Galanom

## Externé odkazy
* 
* Mňačko odišiel do exilu trikrát – článok v denníku *SME* (2009)

Kategória:Narodenia v 1919
Kategória:Úmrtia v 1994
Kategória:Slovenskí básnici
Kategória:Slovenskí scenáristi
Kategória:Slovenskí dramatici
Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí publicisti