Bašó Macuo

**Bašó Macuo** (; * 1644† 28. november 1694), pôvodným menom **Džinšičiró Macuo**, detským-chlapčenským menom **Kinsaku Macuo**, menom dospelého samuraja **Munefusa Macuo**, bol japonský básnik a najznámejší predstaviteľ obdobia Edo. Považuje sa za majstra básnickej formy haiku. Jeho poézia je medzinárodne uznávaná a v Japonsku sa často objavuje na pamätníkoch a tradičných miestach japonskej kultúry.

Bol zasvätený do poézie už v mladom veku a stal sa čoskoro známym v intelektuálnom prostredí mesta Edo. Založil si vlastnú školu poézie *Šómon* a cestoval po celom Japonsku, v ktorom sa pomerne skoro stal populárnym básnikom.

## Život
### Ueno
Narodil sa ako *Džinšičiró Macuo* () v rodine nižšie postaveného samuraja. Napriek tomu, že mu bola predurčená vojenská kariéra, nestalo sa tak. Deväťročný Macuo vstúpil do služby u Jošitadu Tódóa (), ktorý bol najstarším synom Šinširóa Tódóa (), kastelána hradu Ueno. Dostal tam vzdelanie a získal vzťah k poézii. V tomto období tiež získal samurajské meno *Munefusa Macuo* (). Stal sa z neho zanietený autor básní renga a prijal básnický pseudonym *Sóbó*, čo bolo len iné čítanie znakov nového mena Munefusa. V roku 1662 publikoval svoj debut dodnes zachovanou básňou. V roku 1665 zložili spolu s Jošitadom stoveršovú báseň renga. Keď jeho priateľ Jošitada v roku 1666 skonal, Bašóov zabezpečený život skončil a má sa za to, že dobrovoľne opustil službu na zámku Ueno.

### Kjóto
Neexistujú presné údaje o tom kam Bašó odišiel, najčastejšie sa uvádza, že odcestoval priamo do Kjóta kde zostal 5 rokov. Niektoré pramene uvádzajú, že mal vzťah so ženou menom Džutei (), ktorá sa azda neskôr stala šintoistickou miko (mníškou) pod menom Džutei-ni ().

Bašóove vlastné spomienky na toto obdobie sú vágne, spomína že „*jeden čas som túžil mať oficiálny úrad s právom na pôdu*“, a že „*istý čas ma fascinovala homosexuálna láska*“; nie je však isté či myslí skutočné alebo len fiktívne zážitky. Naďalej študoval poéziu a jeho učiteľom sa stal Kigin Kitamura (16241705), za ktorým dochádzal ešte v službe svojho pána a priateľa Jošitadu. Prijal aj nový pseudonym *Tósei* ().

Sústavne tvoril poéziu a publikoval v rokoch 1667, 1669 a 1671 niektoré svoje renga básne v antológiách poézie. V roku 1672 publikoval svoju tvorbu v zbierke poézie žiakov Teitokuovej školy pod názvom *Hra s mušľami* (). V tom istom roku nasledoval Kigina Kitamuru do cisárskeho mesta Edo aby pokračoval v štúdiu poézie.

### Edo
V módnych literárnych krúžkoch štvrti Nihonbaši sa Bašóova poézia stala rýchlo známou pre svoj jednoduchý a prirodzený štýl. Naďalej študoval u Kigina Kitamuru a po krátkej kariére úradníka sám začal vyučovať žiakov poéziu haiku a na nejaký čas sa priklonil k škole poézie *Danrin*. V roku 1675 sa jeho študentom stal vtedy štrnásťročný Kikaku Takarai, ktorý neskôr patril k jeho najslávnejším žiakom.

V roku 1677 uverejnil zbierku *Dvesto hemistichov o jari*, do ktorej prispeli jeho žiaci Sodó Jamaguči a Šintoku Itó.
V roku 1680 mu žiak Sanpú Sugijama navrhol, aby sa presťahoval do jeho chaty na ľavom brehu rieky Sumida vo Fukagawe. V záhrade pri chate zasadil banánovník () a jeho žiaci začali chatu volať *Banánovníková pustovňa* ((), preto aj on prijal pseudonym *Bašó*. Začal sa tiež venovať štúdiu Zen budhizmu.

V zime 1682 Edo spustošil veľký požiar, ktorému podľahla aj Bašóova chata. Po niekoľkomesačnom pobyte mimo mesta mu žiaci postavili novú chatu, ale nestala sa mu miestom trvalého pobytu. V roku 1683 jeho žiak Kikaku Takarai uverejnil zbierku poézie Bašóovej školy a jeho žiakov s názvom *Duté gaštany* (). Bašó obdivoval čínskych putujúcich básnikov a v auguste 1684 opustil Edo a vydal sa na prvú zo svojich dlhých ciest.

### Prvé putovanie
[náhľad|right|Bašó a jeho báseň o rybníku ([Kinkoku Jokoi, ca. 1820)]]
Bašóova cesta viedla z Eda na horu Fudži, Ueno a do Kjóta. Pridali sa k nemu básnici, ktorých nazýval svojimi žiakmi. Do Eda sa vrátil v lete 1685 a opäť sa venoval vyučovaniu žiakov vo svojej chate. Básne z ciest uverejnil v cestovnom denníku haibun s názvom *Zápisky z putovania na čerstvom povetrí* ().

Z roku 1686 pochádza jeho azda najznámejšia báseň:
:  (*Furuike ja*) Starodávny rybník
:  (*Kawazu tobikomu*) Žaba skáče dnu
:  (*Mizu no oto*) Zvuk vody

### Druhé putovanie
Bašó opäť opustil Edo 16. mája 1689, spolu s ním cestoval jeho žiak a učeň Sora Kawai (). Smerovali do severných provincií ostrova Honšú. Za 150 dní prešli  a do Eda sa vrátili ku koncu roka 1691. Počas cesty si zapisoval zážitky v prozaickej forme, do ktorej vkladal haiku a drobné kresby. Denník z ciest sa stal osobitným literárnym žánrom (haibun) práve zásluhou Bašóa. Nazval ho *Úzka cesta z vnútrozemia* (). Finálnu verziu dokončil v roku 1694 ale dielo vyšlo s veľkým úspechom až v roku 1702, po jeho smrti. Často sa z neho cituje báseň:
:  (*Araumi ja*) Rozbúrené more
:  (*Sado ni jokotau*) Rozprestiera sa k Sado
:  (*Amanogawa*) Mliečna dráha

## Posledné putovanie
Po návrate v roku 1691 Bašó opäť býval v chate, tentoraz už nie sám ale so synovcom a družkou Jutei. Naposledy opustil Edo v lete 1694 a jeho cieľom boli Ueno, Kjóto a Osaka, kde v tom istom roku aj skonal v kruhu svojich žiakov.

## Vplyv diela a kritika
Mal nasledovníkov a epigónov ako Kjorai Mukai a Dohó Hattori. V roku 1793 z neho byrokracia Šintó urobila idol a kritika jeho diela sa považovala za literárne rúhačstvo. Prvým kritikom Bašóovho štýlu bol Šiki Masaoka, ktorý modernizoval časť renga - hokku a nazval ju haiku.

Vplyv haiku na západnú poéziu sa výrazne prejavil na začiatku 20. storočia. Boli to Ezra Pound a imažinisti, neskôr básnici americkej *[[Beat generation]]*. Začal používať novú neobvyklú symboliku prírodných javov a skutočného života.

## Dielo
### Zbierky básní
* *Zbierka zo Sajo no Nakajama* (), spoluautor, vydal Šigejori Macue 1664
* *Hra s mušľami* () spoluautor zbierky, 1672
* *Duté gaštany* (), spoluautor zbierky, 1683
* *Zimný deň* (), 1684 (nazýva sa aj *Päť [[kasen]]ov z Owari*, )
* *Sedem zbierok haikai* () alebo *Sedem zbierok Bašóových* (), 1691, kam sa zaradili zbierky:
*# *Zimný deň* (冬の日 Fuju no hi)
*# *Jarný deň* (春の日 Haru no hi)
*# *Spustnuté planiny* (Arano)
*# *Tekvica* (瓢 Hisago)
*# *Opičia slamená pláštenka* (猿蓑 Saru mino), 1691
*# *Balík dreveného uhlia* (炭俵 Sumi dawara), 1694
*# *'Pokračovanie opičej slamenej pláštenky* (続猿蓑 Zoku saru mino)

### Haibun
* *Zápisky z putovania na čerstvom povetrí* (), 1685
* *Úryvky z pútnikovej kapsy* (),1687
* *Úzka cesta do vnútrozemia* (), 1702
* *Záznam z Gendžúovej pustovne* (), 1691

### V slovenčine
* *Haiku*, Skalná ruža, 2019, preložili Ján Zambor a František Paulovič, ISBN 978-80-89816-28-6

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Kniha ''Haiku'' na stránkach vydavateľstva Skalná ruža
* Online katalóg Slovenskej národnej knižnice

Kategória:Narodenia v 1644
Kategória:Úmrtia v 1694
Kategória:Japonskí básnici
Kategória:Pseudonymy