Inkunábulistika

**Inkunábulistika** je náuka o najstarších produktoch kníhtlače, inkunábulách, inak aj prvotlačiach - skúma knihy vytlačené od vynájdenia kníhtlače do roku 1500. 

Za zrod tejto náuky možno považovať rok 1643, kedy vyšiel súpis norimberských tlačí od Johanna Sauberta - on prvý ohraničil tieto tlače rokom 1500. I keď klasická periodizácia stanovila inkunábuly do roku 1500 vrátane, definitívna zmena nastala v období do roku 1530, kedy sa zmenila technika výroby inkunábulí. Knihy vyhotovené v tomto období sa nazývajú postinkunábuly. Inkunábuly tvoria prechod medzi rukoisom a knihou 16. storočia s vlastnosťami a problémami obidvoch foriem. Nemecký sedem-dielny súbor Gesamtkatalog der Wiegendrucke obsahuje 9255 bibliografických jednotiek inkunábulí. Na základe rozboru tohto katalógu možno konštatovať, že až 45% tlačí, teda inkunábul, neobsahuje ani najzákladnejšie údaje potrebné na ich určenie (autor, názov, miesto vydania a pod.).  Tento nedostatok poznatkov nútil odborníkov vychádzať z ďalších identifikačných znakov, akými sú filigrány papiera, typografický rozbor písma, staré rukopisné poznámky v knihách a archívny výskum. Najznámejším spôsobom ich spracovania okrem de visu je ich určovanie na základe typografického rozboru. I deď bolo v 15. storočí známych okolo 2500 rozličných typov písma, významný nemecký bádateľ Konrad Haebler vytypoval na začiatku 20. storočia ich 4000 modifikácií vyskytujúcich sa v inkunábulách a rozčlenil ich do 5 skupín - štyri predstavujú gotické písma (textúra, pologotické písmo, rotunda a bastarda) a jedno antikvu. Gotické písmená klasifikoval podľa tvaru veľkého "M" vybraného podľa frekventovanosti a pre jeho  zložitosť. Talianske tlače zväčša písané v antikve posudzoval rovnako , ale podľa písmena "Q". Nezachytil však problematiku komplexne - nesignalizoval niektoré gotické typy, francúzsku bastardu a písmo vo vzťahu k niektorým regionálnym osobitostiam, prípadne ďalšie písma jazykov ako hebrejčinu, alfabetu, cyriliku. Taktiež neregistroval datovanie tlačí. Preto sa postupne vyvinula ďalšia rozsiahla pomocná literatúra. Pri štúdiu inkunábulí by sa dali vyzdvihnúť i niektoré iné náležitosti, ktoré môžu pôsobiť ako identifikačný znak, akým je papier, prípadne pergamen, text a jeho umiestnenie na hárku a strane, skratky v písomnom prejave, formát knihy a jej zložky, registre, signatúry, paginácie, kustódy, punktúry, marginálie, niekedy incipit alebo explicit, impresum, čiže kolofón, ďalej výzdoba ako iniciálky, drevorezy, signety, notácia, rubrikovanie, sadzba (1-2 stĺpcová, glossa circumscripta, ako aj viacfarebnosť tlače), typografické ozdôbky a iné. Charakter prvotlače si vyžaduje osobitný prístup pri spracovávaní, ktorý sa riadi inými hľadiskami než všeobecná bibliografia. Z toho dôvodu zaujíma inkunábulistika ako vedná disciplína osobitné miesto vo výskume dejín knižnej kultúry.
## Výskum inkunábulí
Základné pravidlá popisu inkunábulí sú uverejnené v 3. zväzku Gesamtkatalog der Wiegendrucke, pripravila ich Komisia pre Gesamtkatalog der Wiegendrucke Začala pracovať  v roku 1904 v Lipsku, dnes sídli redakcia tohto svetového katalógu v Národnej knižnici Nemecka a spolupracuje so 4 tisíc knižníc z 24 krajín. Od roku 1925 vyšlo 10 zväzkov tejto súbornej bibliografie. Keďže súpis nie je kompletný, je treba pri spracovávaní týchto tlačí overovať exempláre i v ďalších bibliografiách, akými sú predovšetkým Repertorium Ľudovíta Haina registrujúce 16 299 inkunábulí, Copingerove i Reichlingove dodatky. Pri popise každého exemplára sa berie do úvahy osobitne záznam i z ďalších približne 40  titulov bibliografií, ktoré vyšli na základe spracovania najväčších svetových knižníc s bohatými historickými knižnými fondami vrátane knižníc alebo regiónov bývalého Československa. V British Library v Londýne sa od roku 1980 buduje svetová evidencia inkunábulí automatizovaným spôsobom a v skrátenej forme - Incunable Short-Title Catalogue. Táto databázová banka sústreďuje v súčasnosti viac ako 28 000 záznamov podľa Goffovej bibliografie.
## Ďalšie popisné údaje inkunábulí
K výskumu inkunábulí patrí aj popis ďalších údajov, ktoré doplňujú kultúrno-historické súvislosti vzniku a používania knihy v neskoršom období. Možno medzi ne zaradiť iluminácie, rukopisné rubrikovanie, ako aj ďalšie príväzky. Poznámky posesorov, ich exlibrisy alebo  pečiatky poukazujú na provenienciu knihy.

## Výskum inkunábulí na Slovensku
Na Slovensku nebola sústavná tradícia výskumu, na inkunábuly i na kódexy upozorňovali od polovice 19. storočia jednotliví autori : František Augustín Očkovský, Ľudovít Szerebényi, Karol Harmath, Aladár Ballagi, Jenö Ábel. Systematickému vedeckému štúdiu inkunábulí sa venoval až Imrich Kotvan.

## Referencie

## Zdroj
* KATUŠČÁK, Dušan. Informačná výchova : terminologický a výkladový slovník, odbor knižničná a informačná veda. 1. vydanie. vyd. Bratislava : SPN, 1998. 375 s. Názov edície zväzku 5: Pedagogická encyklopédia Slovenska a terminologických výkladových slovníkov.

Kategória:Knihy z 15. storočia
Kategória:Knižničná a informačná veda
Kategória:Stredoveká historiografia