open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Užhorodská gréckokatolícka bohoslovecká akadémia blaženého Teodora Romžu

**Užhorodská gréckokatolícka bohoslovecká akadémia blaženého Teodora Romžu** (iný názov: **Užhorodský duchovný seminár**) je gréckokatolícka vysoká škola nachádzajúca sa neďaleko ukrajinského mesta Užhorod. Akadémia je pomenovaná po gréckokatolíckom biskupovi a mučeníkovi Teodorovi Romžovi. Jej absolventmi sú viacerí významní klerici.

## História
O vznik pre cirkev významného duchovného semináru sa zaslúžil biskup Manujil Oľšavskijzaložil bohosloveckú školu v roku 1744 v meste Mukačevo. Od roku 1778 seminár existoval v priestoroch užhorodského zámku, ktorý Mária Terézia daroval mukačevskému biskupovi Andrejovi Bačinskému.

Bohosloveckú školu, ktorá bola premiestnená z Mukačeva do Užhorodu, vedenú biskupom Oľšavským, eparcha Bačinský pretransformoval na štvorročný seminár pomenovaný po Troch svätých. Seminár sa v roku 1941 stal akadémiou.

Akadémia bola zatvorená v roku 1949, keď bola zlikvidovaná mukačevská gréckokatolícka eparchia. Jediným východiskom v tejto situácii bolo ilegálne vedenie semináru, a tak výučba prebiehala po domoch. V období ilegálneho vedenia výučby medzi rokmi 1956 až 1991 bolo takým spôsobom na vysviacku pripravených 53 kňazov.

Náboženská sloboda obnovená v roku 1989 umožnila obnovenie činnosti bohosloveckej akadémie v Mukačeve. Seminár v tom čase viedol eparcha Josyf Holovač. Aby seminár mal lepšie podmienky na výučbu, keďže pôvodné miestohrad zostal vo vlastníctve štátu, vedenie mukačevskej eparchie hľadalo novú budovu pre bohosloveckú akadémiu. 28. júna 1992 bol na pozemku nachádzajúcom sa pri vstupe do obce Mynaj (neďaleko Užhorodu) položený základný kameň výstavby novej budovy akadémie. Vyučovanie v školskom roku 1992/93 sa začalo v Užhorodenie však v novej budove, ale ešte v kontajneroch rozmiestnených na pozemku pre budúcu akadémiu.

28. júna 2004 pri príležitosti prvých osláv sviatku Prenesenia pozostatkov blaženého svätca a mučeníka Teodora Romžu slovenský kardinál Jozef Tomko posvätil novú budovu semináru a základ nového chrámu semináru. 28. júna 2007 eparcha Milan Šášik spolu s americkým kardinálom Theodorom McCarrickom posvätil nový chrám na pozemku bohosloveckej akadémie.

6. decembra 2008 akadémia uskutočnila oslavy 230. výročia jej presunu z Mukačeva do Užhorodu a začiatok výučby v priestoroch Užhorodského hradu.

Odkedy bola obnovená činnosť mukačevskej grécko-katolíckej eparchie, viac ako 150 študentov akadémia získalo diplom za ukončenie filozofických a teologických štúdií. Absolventom bol napríklad aj Danijeľ Ivančo.

## Referencie

## Zdroje

* 

Kategória:Gréckokatolícka cirkev na Ukrajine
Kategória:Náboženské školy
Kategória:Užhorod
Kategória:Zakarpatská oblasť
Danijeľ Ivančo

**Danijeľ Ivančo** (* 30. marec 1908, Jasiňa, Rakúsko-Uhorsko, dnes Ukrajina† 2. september 1972, Florida, USA) bol tretí gréckokatolícky biskup v Pittsburghu, biskup gréckokatolíckej metropoly v Pittsburghu a amerického exarchátu rusínskej grécko-katolíckej cirkvi.

## Životopis
Danijeľ Ivančo sa narodil 30. marca 1908 v obci Jasiňa. Keď mal 8 rokov, s ovdovelou mamou emigroval do USA, kde začal žiť v Clevelande. Štúdium absolvoval na St. Procopius College v Lisle a v seminári v Ríme. Kvôli chorobe bol presunutý do Užhorodského duchovného seminára, kde zavŕšil svoje štúdium. 30. septembra 1934 ho biskup Vasiľ Takáč vysvätil na kňaza a Ivančo slúžil na fare.

Keď v roku 1940 biskupovi Vasiľovi Takáčovi diagnostikovali rakovinu, bola zaslaná na Svätú stolicu prosba o pridelenie pomocného biskupa. O post pomocného biskupa sa uchádzali monsignor George Michaylo a otec Stephen Gulovich. Vatikán však na post vymenoval Danijeľa Ivanča, hoci oficiálny dekrét vyšiel až v roku 1946, kedy mu bol udelený cirkevný titul Coadjutor Bishop, a tak sa stal nástupcom biskupa Vasiľa Takáča. Danijeľ Ivančo bol 5. novembra 1946 vysvätený za pomocného biskupa gréckokatolíckeho exarchátu v Chráme Svätého Petra rímskokatolíckej diecézy v Pittsburghu v štvrti Oakland. Prvýkrát v histórií sa stalo, že vysviacky sa nezúčastnili biskupi a duchovenstvo pravoslávnej ani rímskokatolíckej cirkvi. Vysviacku viedol monsignor Fulton Sheen.

13. mája 1948 zomrel biskup Vasiľ Takáč, a tak sa Danijeľ Ivančo stal novým biskupom. Bolo mu navrhnuté, aby začal s výstavbou novej katedrály, keďže podľa názorov jeho poradcov budova gréckokatolíckej katedrály Jána Krstieľa neumožňovala rozvoj chrámu kvôli vzdialenosti od centra a kvôli nízkej kapacite. Ivančo však namiesto toho uprednostnil prípravu duchovenstva. Danijeľ Ivančo v pastierskom liste zo 14. júna 1950 ohlásil začiatok výstavby prvého katolíckeho semináru východného obradu v USA. Gréckokatolícky seminár sv. Cyrila a Metoda bol otvorený v októbri 1951. Danijeľ Ivančo podal 2. decembra 1954 demisiu z osobných dôvodov. Podľa názoru Sergea Kelehera príčinou demisie bol tajný sobáš po vysviacke. Danijeľ Ivančo zomrel 2. septembra 1972 na Floride.

## Zdroje

* 
* 
* 
* 

Kategória:Narodenia 30. marca
Kategória:Narodenia v 1908
Kategória:Úmrtia 2. septembra
Kategória:Úmrtia v 1972
Kategória:Ukrajinci
Kategória:Ukrajinci v USA
Kategória:Kňazi
Kategória:Gréckokatolícki kňazi
Kategória:Rusíni
Kategória:Rusíni v USA
Kategória:Emigranti a exulanti
Kino (rozlišovacia stránka)

**Kino** môže byť:

* miesto, kde sa premietajú filmy, pozri kino
* sovietska rocková hudobná skupina, pozri Kino (hudobná skupina)
* česko-slovenský animovaný film z roku 1977, pozri Kino (film z roku 1977)
* česko-slovenský film z roku 1961, pozri Kino (film z roku 1961)
Zotter Schokolade

**Zotter Schokolade** je rakúsky výrobca čokolády, ktorý sa špecializuje na ekologickú a fair trade čokoládu. Riadi celú výrobu od kakaových bôbov až po konečnú čokoládu. Spoločnosť založil Josef Zotter v roku 1999 a sídli v Riegersburgu v Štajersku. Zotter predáva primárne v nemecky hovoriacich krajinách v Európe, pričom až 90 % distribúcie prebieha v Nemecku, Švajčiarsku a Rakúsku. Je to jedna z najznámejších rakúskych značiek a je v Rakúsku považovaný za vysoko hodnotnú značku.

Zotter bol menovaný tlačou za jedného z popredných európskych čokolatiérov, pričom Zotter Chocolate Factory a Zotter Experience Worlds v Riegersburgu a v Šanghaji sa opakovane objavujú v medzinárodnej tlači ako príklad interaktívneho výrobcu zameraného na udržateľnosť.

## Výroba
[náhľad|250x250bod|[Čokoládová fontána|Čokoládové fontány a produkte spoločnosti Zotter vystavené v Chocolate Factory and Experience World v Riegersburgu]]
Zotter spracováva približne 250 ton kávových zrń ročne a vyrába okolo 500 rôznych druhov čokolád. Zotter vyrába čokoládu od bôbov až po koncový produkt, pričom spracovanie zŕn prebieha priamo vo výrobni, na rozdiel od výrobcov, ktorý kupuju spracovanú čokoládu, ktorú roztopia a upravia do koncového produktu. Spoločnosť je členom World Fair Trade Organization a odbržala i certifikát EÚ pre ekologickú poľnohospodársku výrobu.

Všetky obaly Zotter produktov dizajnuje od roku 1994 Andreas H. Gratze.

## Predaje
Čokoláda Zotter sa predáva medzinárodne od rôznych distribútorov, medzi ktorým patria primárne malé špecializované predajne, ale i niektoré supermarkety. 90 % týchto maloobchodov sa nachádza v nemecky hovoriacich európskych krajinách. V roku 2020 prebiehali i online predaje produktov Zotter primárne v nemecky hovoriacich krajinách, pričom Rakúsko a Nemecko tvorili asi 93 %; zvyšných 7 % tvorili ostatné štáty EÚ, Čína a USA.
náhľad|374x374bod|Obaly Zotter produktov dizajnuje Andreas H. Gratze
## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 

Kategória:Rakúske filmy
Kategória:Výrobcovia čokolády
Kategória:Podniky založené v 1999
Ioanykij Zeikan

**Ioanykij Zeikan** (* ?, Imstyčovo, ?, dnes Ukrajina† 8. november 1686, Mukačevo, Habsburská monarchia, dnes Ukrajina) bol biskup Mukačevskej eparchie.

## Životopis
Ioanykij Zeikan sa narodil v obci Imstyčovo v rodine miestneho kňaza Andrija Zeikana. Bol ženatý, mal syna. V roku 1651/1652 v meste Jasy s podporou sedmohradskej kňažnej Zuzany Lórantfiovej, vdovy po kniežati Jurajovi I. Rákocim, bol vysvätený za pravoslávneho biskupa Mukačevskej eparchie. V darovacej listine z roku 1654 sa samotný Ioanykij Zeikan spomína ako biskup. V čase vysviacky už bol vdovec.

Ioanykij Zeikan pôsobil v Monastieri svätého Mikuláša v Mukačeve. Vedúcu funkciu s určitými prestávkami zastával približne 30 rokov. Medzi rokmi 1666 až 1670 bol gréckokatolíckym biskupom Mukačevskej eparchie. V tom čase mnohí kňazi aj biskupi boli pravoslávni alebo gréckokatolíci, alebo zjednotenísamotná Užhorodská únia vznikla v roku 1646 podpisom medzi katolíkmi a pravoslávnymi s cieľom vyhnúť sa reformácii. Pravoslávna cirkev v Mukačevskej eparchii prešla pod správu rímskokatolíckej cirkvi pod podmienkou, že sa zachovajú byzantsko-slovanský obrad a zvyklosti východnej pravoslávnej cirkvi.

## Zdroje

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Kategória:Úmrtia 8. novembra
Kategória:Úmrtia v 1686
Kategória:Ukrajinskí biskupi
Kategória:Pravoslávni biskupi
Kategória:Rusíni
Viktor Kimak

**Viktor Kimak** (rusín. Виктор Кимак, *Vyktor Kymak*, rus. Виктор Кимак, *Viktor Kymak*; * 1840, ?, Rakúske cisárstvo, dnes ?† 1900, Odesa, Ruská ríša, dnes Ukrajina) bol rusínsky novinár, učiteľ a buditeľ s rusofilským smerovaním. Patril medzi najznámejších novinárov v rámci procesu rusínskeho národného obrodenia, pôsobil ako redaktor novín *[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]* (po slovensky *Svet*) a *[[Sova (noviny)|Sova]]*. Patril k rusofilom, v období maďarizácie musel pôsobiť ako učiteľ na gymnáziu v Päťkostolí. V roku 1874 sa rozhodol emigrovať do Ruska, kde do smrti vyučoval na gymnáziu.

## Životopis
Viktor sa narodil do rusínskej rodiny v roku 1840. Študoval na gymnáziu v Užhorode, kde tiež absolvoval miestny teologický seminár, ale aj napriek tomu odmietol pozíciu kňaza. Rozhodol sa pre výučbu histórie na užhorodskom gymnáziu, kde vyučoval v rusínskom jazyku a neskôr zo svojich prednášok zostavil učebnicu s názvom *Svetové dejiny*. Učebnicu napísal v spolupráci so *[[Spoločnosť sv. Bazila Veľkého|Spoločnosťou sv. Vasilija Veľkého]]*, ktorej sa neskôr stal členom.

Viktor Kymak pôsobil ako redaktor týždenníka *[[Svit (1867 – 1871)|Svit]]* (po slovensky *Svet*). Pokračoval v tradícii protimaďarského postoja, ktorý zaujali bývalí redaktori Jurij Ignatkov a Cirill Szabó. Týždenník vychádzal v spisovnej ruštine, boli v ňom publikované aj texty ruských spisovateľov. Po tom, čo Štefan Pankovič a celá eparchia bojkotovali týždenník, týždenníku klesol počet odberateľov z 500 na 160. Mykola Homičkov ako člen redakcie periodika na internej schôdzi *[[Spoločnosť sv. Bazila Veľkého|Spoločnosti sv. Vasilija Veľkého]]* požadoval odvolanie Viktora Kymaka z pozície redaktora týždenníka. Hlasovanie rozhodlo o odvolaní Viktora Kymaka z pozície redaktora týždenníka.

Reakciu na odvolanie predstavoval týždenník *[[Sova (noviny)|Sova]]* (po slovensky *Sova*)ilustrovaný satirický týždenník, ktorý ostro kritizoval maďarizáciu a maďarskú cirkev. Viktor Kymak po prvom vydaní týždenníka bol prenasledovaný cirkvou a vládou, biskup zakázal vydávanie periodika v Užhorode. Ostatné štyri čísla Viktor Kymak vydal v Budapešti, potom boli noviny zakázané. Viktor bol nútený vyučovať na gymnáziu v Päťkostolí. V roku 1874 sa rozhodol pre emigráciu do Ruska, kde učil na gymnáziách v Petrohrade a v Moskve. Potom sa presťahoval do Odesy, kde do svojej smrti učil na miestnom gymnáziu.

## Referencie
Kategória:Narodenia v 1840
Kategória:Úmrtia v 1900
Kategória:Rusíni
Kategória:Novinári


## Zdroje

*
Barvy

**Barvy** je šiesty štúdiový album českého rappera Viktora Sheena. Bol vydaný 17. novembra 2020 a obsahuje 16 skladieb. Album je dostupný na streamovacích platformách ako Spotify, Apple Music a YouTube. Fyzickú verziu na CD spolu s bookletom je možné zakúpiť v obchodoch MIKE ROFT Shop a Viktor Sheen Shop.

## Videoklipy
Videoklip k skladbe „Poslední Přání“ bol zverejnený ako prvý a slúžil na oznámenie vydania albumu. Vizuál je ladený v cyberartovom štýle, pričom využíva futuristické a digitálne efekty, ktoré podčiarkujú introspektívny charakter skladby. Režisérom klipu je Petr Simon, kameramanom Filip Marek a za vizuálne efekty zodpovedali Katarína Gramatová a Jozef Kolocsics. K skladbe „Alucard“ bol zverejnený krátko po vydaní albumu a rýchlo sa stal trendom na YouTube. Za produkciou stojí Mystika Produkt, pričom vizuál sa vyznačuje temnou a atmosférickou estetikou, ktorá korešponduje s náladou skladby. Posledný videoklip k skladbe „Mlha“ bol zverejnený 1. decembra 2020 a získal si pozornosť vďaka silnému odkazu a výpovednej hodnote. Režisérkou klipu je Karolína Brabcová, strih zabezpečil Filip Alex Svoboda a o kameru sa postaral taktiež Filip Alex Svoboda. Produkciu skladby mali na starosti Leryk a Wylo.

## Hudobný štýl a spolupráce
*Barvy* sa vyznačuje kombináciou rapu a melodických prvkov, pričom Sheen experimentuje s rôznymi zvukmi a náladami. Texty sú introspektívne a reflektujú osobné skúsenosti, pocity a pohľady na svet. Album sa venuje témam ako sebareflexia, vzťahy, úspech a jeho dôsledky.

## Úspech a ocenenia
Album dosiahlo prvé miesto v rebríčku predajnosti v Česku a udržalo sa tam 18 týždňov, čo ho radí medzi najúspešnejšie albumy dekády. Album zaznamenal rekordný nárast streamov, pričom dosiahol milión prehratí v priebehu prvých 20 hodín od vydania.

## Zoznam skladieb

## Referencie

Kategória:Albumy Viktora Sheena
Kategória:Hudobné albumy z 2020
Svit (1867 – 1871)

**Svit** (po slovensky *Svet*) boli užhorodské noviny vychádzajúce v rokoch 1867 až 1871. Predstavovali oficiálny tlačový orgán *[[Spoločnosť sv. Bazila Veľkého|Spoločnosti sv. Bazila Veľkého]]* (pôvodný názov: *Obščestvo sv. Vasyľa Velykoho*; iný názov: *Spoločnosť sv. Vasilija Veľkého*; rusínsky názov: *Spoločnosť sv. Vasyľa Velykoho*; ukrajinský názov: *Tovarystvo sv. Vasyľa Velykoho*), činnosť ktorej sa sústreďovala na mukačevskú a na prešovskú gréckokatolícku eparchiu, vychádzali týždenne.

## Základné informácie
Redaktormi novín boli Jurij Ihnatkov, Cirill Szabó, Viktor Kimak a Viktor Gebej. Prvé číslo novín vyšlo 13. júla 1867. Augustín Vološin v svojich spomienkach uviedol: *„Svit vychádzal každý týždeň (vo štvrtok). Uvádzal články náboženského, historického, etnografického aj hospodárskeho smeru, korešpondencie, poviedky, novinky a ďalšie. Poviedky poväčšine neboli originálne, avšak prepisovali sa z veľkoruskej literatúry od Puškina, Turgeneva, Gogoľa a ďalších.“*.

S novinami spolupracovali známi vtedajší činitelia (Petro Azarij, Viktor Gebej, Ivan Deško, Adolf Dobriansky, Anatolij Kralickij, Alexander Mytrak, Ivan Mondok, Alexander Pavlovič, Mychajlo Popradov, Ioann Rakovskij, Jozef Rubij, Ivan Siľvaj, Štefan Chanat...). Noviny v roku 1868 získali poukaz v hodnote 100 zlatých od slovanského charitatívneho spoločenstva pôsobiaceho v Rusku počas obdobia, keď vo Viedni sprostredkovával tzv. ruské posolstvo Michail Fiodorovič Rajevskij. Podľa textu v liste Michaila Fiodoroviča Rajevského profesorovi Nilovi Aleksandrovičovi Popovovi *Svit* sa mal podľa plánu prezentovať ako politické noviny v Rakúsko-Uhorsku. Postupom času noviny prestali byť financované z Ruska, pretože nespĺňali očakávania spoločenstva.

Redakcia časopisu postupne zaujala opozičný postoj k snahe mukačevského biskupa Štefana Pankoviča o maďarizáciu a o latinizáciu východných obradovbránil kňazom predplácať si časopis. Štefan Pankovič využívajúc skutočnosť, že *[[Spoločnosť sv. Bazila Veľkého]]* konala podľa požiadaviek cirkvi, odvolal jej vtedajšie vedenie a dosadil doňho lojálnych administrátorov. Výsledkom ich činnosti bolo ukončenie vydávania novínposledné číslo vyšlo 26. februára 1871. Namiesto novín sa začal 9. februára 1871 vydávať časopis *Novyj svit* (po slovensky *Nový svet*), ktorý však nemal úspech a vydávanie skončilo v októbri 1872.

## Referencie

## Zdroje
* 
* 
* 

Kategória:Časopisy v Uhorsku
Cerkovnaja hazeta

**Cerkovnaja hazeta** (po slovensky *Cirkevné noviny*) bola časopis určený pre karpatskorusínske a pre zakarpatskoukrajinské obyvateľstvo, ktorý vychádzal v Budapešti od marca 1856 do júna 1858. Najskôr vychádzal týždenne, od roku 1858 každých 10 dní.

Časopis vydávalo maďarské katolícke Tovarišstvo sv. Štefana. Vychádzal tzv. jazyčiji. Redaktorom časopisu bol Ioann Rakovskij. Obsahoval životopisy svätých, náboženské kázne, básne na náboženské témy, nekrológy a informácie o náboženskom dianí vo svete. Celkovo vyšlo 106 čísel.

Pokračovateľom časopisu sa stalo periodikum *Cerkovnyj Vistnyk dľa Rusynov Avstrijskoj Deržavy* (po slovensky *Cirkevný vetník pre Rusínov Rakúskeho štátu*), ktoré vyšlo v období od júla do októbra 1858 v 10 číslach a jeho hlavným redaktorom bol Ioann Rakovskij. Obidve periodiká nemali úspech kvôli scholastickému charakteru, nejasnému vyjadrovaniu a rusofilskej orientácii.

## Zdroje

* 
* 

Kategória:Časopisy v Uhorsku
Sova (noviny)

náhľad|Úvodná strana prvého vydania.
**Sova** (po slovensky *Sova*) bol satiricko-literárny dvojtýždenník vychádzajúci v roku 1871. 3 čísla vyšli v Užhorode, 2 čísla vyšli v Budapešti. Svojim obsahom ostro napádal maďarizačnú politiku mukačevského biskupa Štefana Pankoviča.

Vznik periodika inicioval Emanuil Hrabar. Redaktorom bol Viktor Kimak. Na vydávaní spolupracovali Anatolij Kralickij, Ivan Siľvaj, Cirill Szabó a ďalší.

## Zdroje

* 
* 

Kategória:Časopisy v Uhorsku
Žyťe i slovo

**Žyte i slovo** (po slovensky *Život a slovo*) boli literárno-umelecký a občiansko-politický časopis, ktorý vychádzal v rokoch 1894 až 1897 v Ľvove. Redigoval ho Ivan Jakovyč Franko. Najskôr vychádzal raz za dva mesiace a od júla 1896 každý mesiac, kedy presmeroval svoju problematiku z oblastí literatúry, histórie a folklóru na občiansky život Haliče.

## Charakteristika
Vydanie časopisu tvorili časti:

* *Beletrystyka* (po slovensky *Beletria*).
* *Statti naukovi ta etnohrafični* (po slovensky *Odborné a etnografické články*).
* *Krytyka i bibilohrafija* (po slovensky *Kritika a bibliografia*).
* *Chronika* (po slovensky *Kronika*).

Autorský kolektív časopisu tvorili:

* Ivan Jakovyč Frankopublikoval napríklad zbierku básní *[[Ziv'iale lysťa]]* (po slovensky *Zvädnuté lístie*), románové novely *Osnovy suspiľstva* (po slovensky *Základy spoločnosti*), *[[Dľa domašňoho ohnyšča]]* (po slovensky *Pre domáce ohnisko*), dramatické diela *Son Sviatoslava* (po slovensky *Syn Sviatoslava*), *Kam'iana duša* (po slovensky *Kamenná duša*).
* Lesia Ukrajinkapublikovala svoje zbierky básní a poémy.
* Pavlo Arsenovyč Hrabovskyjpublikoval svoje zbierky básní a poémy.
* Osyp Stepanovyč Makovejpublikoval svoje zbierky básní a poémy.
* Mychajlo Mychajlovyč Kociubynskyj – publikoval napríklad poviedku *Posol vid čornoho caria* (po slovensky *Posol od čierneho cára*).

Často sa v časopise objavovali preklady diel rôznych autorov v rámci svetovej literatúry (Kondratij Fiodorovič Rylejev, Ivan Sergejevič Turgenev, Sofokles, Abú-l-Kásim Mansúr ibn Hasan Firdausí, Victor Hugo...). Osobitná časť vydania bola venovaná literárno-kritickým štúdiám (Ivan Jakovyč Franko publikoval napríklad štúdiu *M. Šaškevyč i halycko-ruska literatura*, po slovensky *M. Šaševyč i haličško-ruská literatúra*; Ostap Stepanovyč Terleckyj publikoval napríklad štúdiu *Literaturni stremliňňa halyckych rusyniv vid 1772 do 1872 rr.*, po slovensky *Literárne túžby haličských Rusínov od roku 1772 do roku 1872*...). Nachádzali sa tu aj štúdie epištol Mychajla Petrovyča Drahomanova, Stepana Vasyľovyča Rudanského, Markijana Semenovyča Šaškevyča a ďalších.

V časopise boli publikované folkloristické práce Ivana Jakovyča Franka, Leona Wasilewského, Volodymyra Mychajlovyča Hnaťuka, Lesi Ukrajinky, či Mychajla Ivanovyča Pavlyka. Boli publikované články na témy z nacionalistického ruchu, zo socialistického ruchu, ako aj z občiansko-politického života na Ukrajine. Časopis stále uvádzal recenzie, ktoré publikoval napríklad Mychajlo Petrovyč Drahomanov, Ivan Jakovyč Franko, Ahatanhel Juchymovyč Krymskyj, Vasyľ Hryhorovyč Ščurat či Pavlo Arsenovyč Hrabovskyj.

Časopis v roku 1896 publikoval poému Lesi Ukrajinky *Davňa kazka* (po slovensky *Dávna rozprávka*).

## Zdroje

* 
* 
* 
* 

Kategória:Časopisy na Ukrajine
Ty (seriál)

**Ty** () je americký psychologický trilerový televízny seriál založený na knihe Caroline Kepnes, ktorý režírovali Greg Berlanti a Sera Gamble a produkovali spoločnosti Berlanti Productions, Alloy Entertainment a A+E Studios v spolupráci so spoločnosťou Warner Horizon Television.

Televízny seriál rozpráva príbeh Joea Goldberga, šarmantného, no nebezpečne posadnutého muža, ktorý sa uchyľuje k sledovaniu, manipulácii a vražde, aby si získal objekt svojej lásky Neskôr, Joe opakovane mení identity a mestá, pričom sa snaží nájsť „dokonalú“ lásku, no zároveň sa nedokáže vymaniť zo svojich temných nutkaní.

## Postavy a obsadenie

* ***Joe Goldberg*** – herec: Penn Badgley

* ***Love Quinn*** – herečka: Victoria Pedretti

* ***Candace Stone*** – herečka: Ambyr Childers

* ***Marienne Bellamy*** – herečka: Tati Gabrielle

* ***Dottie Quinn*** – herečka: Saffron Burrows

* ***Kate Galvin*** – herečka: Charlotte Ritchie

* ***Guinevere Beck*** – herečka: Elizabeth Lail

* ***Ethan Russell*** – herec: Zach Cherry

* ***Ellie Alves*** – herečka: Jenna Ortega

* ***Paco*** – herec: Luca Padovan

* ***Peach Salinger*** – herečka: Shay Mitchell

* ***Forty Quinn*** – herec: James Scully

* ***Lady Phoebe*** – herečka: Tilly Keeper

* ***Nadia Farran*** – herečka: Amy-Leigh Hickman

* ***Maddie Lockwood/Reagan Lockwood*** – herečka: Anna Camp

* ***Lady Phoebe*** – herečka: Tilly Keeper

* ***Delilah Alves*** – herečka: Carmela Zumbado

* ***Theo Engler*** – herec: Dylan Arnold

* ***Adam Pratt*** – herec: Lukas Gage

* ***Harrison Jacobs*** – herec: Pete Ploszek

## Zdroj

Kategória:Televízne seriály z roku 2018
Kategória:Televízne seriály USA
Peter Lehocký

Doc. akad. sochár **Peter Lehocký,** Art.D (* 11. február 1944, Drietoma) je slovenský dizajnér, sochár, textilný výtvarník, maliar, pedagóg a tvorca objektov, známy predovšetkým svojou prácou v oblasti priemyselného dizajnu, skla a svetelného dizajnu.

## Život
Peter Lehocký sa narodil 11. februára 1944 v obci Drietoma. Už od detstva prejavoval výtvarný talent, ktorý označil za „boží dar“. Na svoje 15. narodeniny dostal od otca olejové farby „Mánes“, čo ho inšpirovalo k maľovaniu a ovplyvnilo jeho budúce rozhodnutia o kariére. V detstve sa spolu s priateľmi venoval tvorbe bábkových divadielok, kde navrhoval a osvetľoval scény, čím rozvíjal svoju kreativitu.

Po skončení základnej školy pokračoval v štúdiu na Vysokej škole výtvarných umení (VŠVU) v Bratislave, kde ho viedol Václav Kautman. Počas štúdia navštívil významné európske mestá ako Berlín, Amsterdam a Paríž, ktoré ho inšpirovali v jeho tvorbe. Po ukončení štúdia začal svoju profesionálnu kariéru v oblasti dizajnu, pričom sa zameriaval na sklo, svetlo a priemyselný dizajn.

## Kariéra
Lehocký začal svoju profesionálnu dráhu v Konštrukte, kde strávil päť rokov, vrátane základnej vojenskej služby, počas ktorej pôsobil ako atlét Dukly a tvoril grafické plagáty a linoryty. Neskôr sa pripojil k ateliéru Zdeňka Kovářa v Zlíne, kde sa venoval tvarovaniu strojov a nástrojov.

Jeho prvá významná zákazka po škole bola návrh fontány pre internáty v Starej Turej, kde po prvý raz využil sklo a osvetlenie, čo sa stalo kľúčovým momentom jeho kariéry. Tieto prvky – sklo a svetlo – sa stali dominantnými v jeho tvorbe. Lehocký je známy lyrickou geometrickou abstrakciou s minimalistickým a postmoderným prístupom, pričom jeho diela čerpajú inšpiráciu od umelcov ako Giuseppe Castiglione, Henry Moore, Barbara Hepworth, Verner Panton či Isamu Noguchi.

Lehocký navrhol osvetlenie pre viaceré významné miesta, vrátane Mariánskych Lázní, Trojice a Františkánskej záhrady v Prahe. V 90. rokoch mal pracovať na projekte osvetlenia Vyšehradu, no tento projekt bol zrušený kvôli ekonomickým faktorom.

Okrem dizajnu pôsobil Lehocký aj ako pedagóg na katedre dizajnu na Slovenskej technickej univerzite a venoval sa sochárstvu, textilnému umeniu, maľbe a hologramom. Jeho diela sú zastúpené v zbierkach a výstavách, vrátane medzinárodných bienále a galérií, ako napríklad v Taiwane a New Yorku.

## Vplyv a odkaz
Peter Lehocký je považovaný za jednu z významných osobností slovenského dizajnu, ktorá prispela k rozvoju priemyselného a svetelného dizajnu. Jeho práca reflektuje schopnosť skĺbiť umeleckú víziu s funkčnosťou, čím ovplyvnil generáciu dizajnérov na Slovensku.

## Referencie

## Externé odkazy

Kategória:Slovenskí dizajnéri
Kategória:Slovenskí sochári
Kategória:Slovenskí maliari
Kategória:Narodenia v 1944
Peter Olah

**Peter Olah** (* 24. septembra 1977, Bratislava) je slovenský dizajnér, architekt a umelec.

Od roku 2002 je dizajnérom koncernu Volkswagen a od roku 2020 vedie Interiérový Design ŠKODA AUTO.

V období od roku 1996 do 2002 študoval na Fakulte architektúry v Bratislave, následne absolvoval postgraduálne štúdium na tej istej fakulte, kde je teraz docentom.

Počas štúdia na Slovenskej technickej univerzite v Bratislave založil Peter Olah svoje dizajnérske štúdio a v roku 2002 nastúpil do koncernu Volkswagen. Najprv pracoval v dizajnovom štúdiu ŠKODA AUTO, kde do roku 2005 postúpil na pozíciu senior dizajnéra. Súčasne ukončil doktorandské štúdium a po habilitácii sa na Slovenskej technickej univerzite stal aj docentom. V roku 2006 prešiel Olah do Postupimi do Európskeho dizajnového centra koncernu Volkswagen, kde pracoval na projektoch pre rôzne značky koncernu. V roku 2007 sa vrátil do spoločnosti ŠKODA AUTO a následne pôsobil ako projektový manažér dizajnu. Neskôr viedol tím architektúry interiéru, detailingu a rozhrania človek-stroj (HMI). Do jeho pôsobnosti patrili okrem stratégie dizajnu aj modely vnútornej výbavy, digitálne dizajnové modely, dizajn digitálnych rozhraní, ako aj dizajn konektivity a infotainmentu, grafický dizajn a merchandising.

Od roku 2015 prevzal Peter Olah zodpovednosť za architektúru interiéru všetkých modelov značky ŠKODA. V roku 2020 zastával funkciu vedúceho dizajnu interiéru, kde zodpovedá za tvorbu vzhľadu celého interiéru vozidiel všetkých modelových radov. Jeho oblasť pôsobnosti zahŕňa architektúru interiéru, dizajn ovládacích prvkov (používateľské rozhranie – user interface, UI), formovanie používateľského zážitku (user experience, UX) a výber farieb, látok a materiálov (Color & Trim).

Peter Olah sa okrem iného venuje dizajnu objektov a produktov z českého krištáľu a navrhuje aj trofeje pre víťazov Tour de France. Pracoval na pohároch pre majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji IIHF, pre majstrov Formuly 1 a pre ďalšie podujatia.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Žijúci ľudia
Kategória:Narodenia v 1977
Kategória:Slovenskí výtvarníci
Dlhodobé dojčenie

náhľad|Dojčenie dvojročného dieťaťa 
**Dlhodobé dojčenie** () v západných krajinách zvyčajne znamená dojčenie po dovŕšení veku 12 až 24 mesiacov, závisí to od kultúry.

Je známe, že materské mlieko obsahuje laktoferín, ktorý chráni dieťa pred infekciou spôsobenou širokou škálou patogénov. Množstvo laktoferínu v materskom mlieku sa výrazne zvyšuje počas 12. až 24. mesiaca života a zotrváva, pokiaľ dieťa pokračuje v dojčení. Výskum ukazuje, že dojčené batoľatá staršie ako 12 mesiacov majú nižšiu úmrtnosť. La Leche League píše, že dlhodobé dojčenie poskytuje batoľaťu pohodlie, bezpečie a spôsob, ako sa upokojiť, zatiaľ čo matka si so svojím dieťaťom užíva pocit blízkosti.

Vo väčšine západných krajín nie je dlhodobé dojčenie kultúrnou normou a človek sa môže stretnúť s kritikou. Niektorí kritici tvrdia, že dlhodobé dojčenie je škodlivé. Americká akadémia rodinných lekárov však uvádza, že neexistujú žiadne dôkazy o tom, že by dlhodobé dojčenie škodilo rodičovi alebo dieťaťu. Akadémia amerických pediatrov tvrdí podobne a uvádza, že nenašla „žiadne dôkazy o psychologickom alebo vývojovom poškodení z dojčenia do tretieho roku života alebo dlhšie.“

## Referencie

## Pozri aj
* tandemové dojčenie

## Zdroj

Kategória:Materstvo
Kategória:Dojčenie
Venantino Venantini

**Venantino Venantini** (* 17. apríl 1930, Fabriano, Taliansko – † 9. október 2018, Viterbo, Taliansko) bol taliansky herec. Hral vo viacerých francúzskych filmov, často v réžii Georgesa Lautnera a Gérarda Ouryho.

## Životopis
Objavil sa vo viac ako sto filmoch, kde hrával prevažne vedľajšie úlohy. Pre francúzsku kinematografiu sa ukázal vo filmoch ako *Smoliar* (1965), *Grand restaurant pána Septima* (1966), *Rozmary mocných* (1971), *V rytme valčíka* (1971) či *Emmanuella – antipanna* (1975). Účinkoval vo viacerých žánrových filmoch od spaghetti westernov, až po v erotické, vojnové či post-apokalyptické snímky. Bol súčasťou aj mnohých francúzskych a talianskych trilerov a drám. Od konca 80. rokov sa viac venoval pôsobeniu v televízii. Ku koncu svojej kariéry sa naďalej objavoval v kriminálnych filmoch, ako napríklad v roku 2007 v *J'ai toujours rêvé d'être un gangste* od Samuela Benchetrita a v roku 2010 vo filme Richarda Berryho *22 výstrelov* s Jeanom Renom. Venantini zomrel 9. decembra 2018 vo Viterbe v Taliansku vo veku 88 rokov.

## Filmografia (výber)
* 1963: *Les Tontons flingueurs*
* 1964: *Des pissenlits par la racine*
* 1965: *V službách pápeža*
* 1965: *Smoliar*
* 1966: *Grand restaurant pána Septima*
* 1966: *Galia*
* 1967: *Velekobylka*
* 1967: *Bandidos*
* 1971: *Rozmary mocných*
* 1971: *V rytme valčíka*
* 1971: *Bol raz jeden policajt*
* 1974: *Celý jeden život*
* 1975: *Emanuelle nera*
* 1975: *Emmanuella – antipanna*
* 1976: *Emanuella – reportáž z Orientu*
* 1978: *La Cage aux folles*
* 1979: *Policajt alebo darebák*
* 1979: *Aféra Concorde*
* 1980: *Miliónový chrobák*
* 1980: *Asfaltoví kanibali*
* 1981: *Ženy od hlbokej rieky*
* 1982: *Sesso e volentieri*
* 1983: *Attention ! Une femme peut en cacher une autre*
* 1984: *Dobrý kráľ Dagobert*
* 1985: *Jastrabia žena*
* 1987: *Láska a vášeň*
* 1989: *Vanilková a jahodová*
* 1997: *Osemnásty anjel*
* 2007: *J'ai toujours rêvé d'être un gangste*
* 2010: *22 výstrelov*

## Referencie

## Literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Talianski filmoví herci
Spišský potok (prítok Hnilca)

**Spišský potok** je vodný tok v Stolických vrchoch a Spišsko-gemerskom krase na území okresu Brezno a Rožňava. Je to pravostranný prítok Hnilca s dĺžkou približne 5,3 km a je tokom VI. rádu. Preteká územím Národného parku Slovenský raj a národnou prírodnou rezerváciou Hnilecká jelšina.

## Priebeh toku
Potok pramení na severnom okraji Stolických vrchov, v geomorfologickom podcelku Stolica, na severovýchodných svahoch Trsteníka (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v oblasti hornej hranice lesa s riedkym porastom tečie krátko východným smerom, postupne sa však stáča na sever a už na území Národného parku Slovenský raj pokračuje popod vrch Kozovec () a východne situovaný Borovniak (). V strednej časti opúšťa Stolické vrchy a pokračuje Spišsko-gemerským krasom a jeho podcelkom Slovenský raj. Priberá menšie prítoky, no pod Rakytovcom () aj významný ľavostranný prítok z oblasti sedla Besník. Tu sa Spišský potok stáča východným smerom a tečie úpätím Ostrej skaly, postupne sa stáčajúc na severovýchod. Križuje železničnú trať Červená Skala – Margecany a vstupuje na územie národnej prírodnej rezervácie Hnilecká jelšina. Vteká do Hnileckej doliny, kde sa v blízkosti cesty I/67 vlieva v nadmorskej výške približne  pravostranne do rieky Hnilec. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Slaná.

Potok pramení a celým tokom preteká hranicou katastrálnych území mesta Dobšiná v okrese Rožňava v Košickom kraji a obce Telgárt v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Hnilca
* Národný park Slovenský raj, Hnilecká jelšina
* Spišsko-gemerský kras, Slovenský raj
* Stolické vrchy, Stolica

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Spišsko-gemerskom krase
Kategória:Vodné toky v Stolických vrchoch
Kategória:Povodie Hnilca
Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Kategória:Vodné toky v okrese Rožňava
Kategória:Telgárt 
Kategória:Dobšiná
Nevesta

[náhľad|Slovenská nevesta (vľavo) a [ženích (vpravo), 1917]]
**Nevesta** je označenie pre dievča alebo ženu v deň jej svadby so ženíchom. Dievča sa pri svadbe za ženícha **vydáva**. Po svadbe je teda **vydatá**. Svadba sa tiež v spojitosti s nevestou označuje ako vydaj. 

Nevesta je v západnej kultúre oblečená do dlhých bielych svadobných šiat, na hlave máva závoj a v rukách svadobnú kyticu.

Pri svadbe býva sprevádzaná družičkami, ktoré zároveň nesú koniec závoja či vlečky šiat, keď je to vhodné vzhľadom na ich dĺžku.

Pôvodne americký zvyk, ktorý sa dostal aj na slovenské svadby, je hádzanie svadobnej kytice. Tá žena, ktorá kyticu chytí, by sa podľa povery mala do roka vydať.

Nevesta prináša do manželstva veno.

## Zdroj

Kategória:Svadba
Kategória:Manželstvo
Dojka

náhľad|Dojka pri dojčení (1856)
**Dojka** je žena, ktorá dojčí svojím materským mliekom cudzieho novorodenca. Toto povolanie bolo celosvetovo rozšírené a v spoločnosti boli dojky žiadané z mnohých dôvodov: či už matka im zvereného dieťaťa nechcela dojčiť, alebo nemohla dojčiť zo zdravotných dôvodov, alebo zomrela pri pôrode. Dojky svoju prácu vykonávali bežne za odplatu, boli viazané zmluvami so svojimi zamestnávateľmi a ich profesia aj ošetrená zákonmi. Najímané boli po väčšinu histórie najmä urodzenými alebo všeobecne bohatými rodinami.

Toto povolanie zažívalo v Európe rozkvet najmä v 16. a 17. storočí. V Európe aj USA potom takmer úplne vymizlo počas 1. polovice 20. storočia. Od 20. storočia sa táto prax realizuje formou bánk materského mlieka, v 21. storočí aj zdieľaním odsatého mlieka sprostredkovaným často cez internet.

## Referencie

## Pozri aj
* laktácia
* materské mlieko
* dojčenie
* baby sitting
* ošetrovateľ

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Žena
Kategória:Výživa
Kategória:Povolania
Kategória:Dojčenie
Banský potok (prítok Štítnika)

**Banský potok** je potok v regióne Gemer, na území obce Štítnik v okrese Rožňava v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Revúcka vrchovina. Ústi do Štítnika. Od sútoku zdrojníc po ústie má dĺžku . Rád toku V.

## Začiatok
Začína sa sútokom zdrojníc v  v lesnom extraviláne na území obce Štítnik, v západnej časti územia obce, východne od vrchu Hrádok, v okrese Rožňava v Košickom kraji, v regióne Gemer. Západná zdrojnica s dĺžkou  pramení v  a južná zdrojnica s dĺžkou  pramení v , obe zdrojnice v priestore katastrálneho územia Štítnik.

## Opis toku
Od sútoku zdrojníc tečie severovýchodným smerom územím obce Štítnik cez lesný extravilán, v  priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva úpätie vrchu *Ortáš* s  i lesa rovnakého názvu. V  vyteká z lesa do trvalých trávnych porastov a neskôr do ornej pôdy, lemovaný pásom príbrežnej vegetácie skrúca sa na východ a neskôr na sever, v  podteká cestu z Ochtinej do Štítnika, v  ústi do Štítnika ako jeho pravostranný prítok. Štítnik ďalej ústi do Slanej. *Banský potok* patrí do okresu Rožňava v Košickom kraji. Patrí do geomorfologického celku Revúcka vrchovina a geomorfologického podcelku Hrádok. *Banský potok* má 1 bezmenný prítok.

## Pôvod názvu
Názov vodného toku *Banský potok* má pôvod v apelatíve baňa vo význame *zvislá jama vyhĺbená do zeme s rozšírenou dolnou časťou alebo podzemná chodba na ťaženie úžitkových nerastov*; názov súvisí s banskou činnosťou v okolí potoka už od stredoveku ako dôležitým zamestnaním obyvateľstva. Zo slova baňa bolo po rozšírení o formant *-ský* a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom *menší prirodzený vodný tok* utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena *Banský potok* ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku *Banský potok* bol štandardizovaný v roku 1975. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum *Banský potok* nie je jedinečným hydronymom; máme 15 vodných tokov s týmto štandardizovaným názvom (máj 2025).

## Referencie

 

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v okrese Rožňava  
Kategória:Vodné toky v Revúckej vrchovine
Kategória:Štítnik (okres Rožňava)
Obecné voľby v okrese Bratislava - vonkov 1931/1932

**Voľby do obecných zastupiteľstiev v okrese Bratislava - vonkov** prebehli tak, ako na väčšine územia Slovenskej krajiny v dvoch etapách. Prvá, najväčšia časť obcí, volila 27. septembra 1931. Na tento termín boli voľby vypísané v 17 z 21 obcí vtedajšieho okresu Bratislava - vonkov. V ostatných obciach prebehli voľby v priebehu rokov 1932 - 1935. Ako najsilnejšia strana v okrese vyšla sociálna demokracia, ktorá predbehla ľudákov a agrárnikov. 

## Výsledky v jednotlivých obciach v roku 1931
Tabuľka uvádza podrobné výsledky za všetky obce okrem obce Neštich (dnes súčasť Svätého Jura), ktorú dobová tlač neuvádza - pravdepodobne voľba prebehla bez hlasovania buď dohodou miestnych pobočiek politických strán alebo bola podaná iba jedna kandidátna listina. 

¹ kandidátka miestneho odboru Kresťanského roľníckeho združenia (odborová organizácia HSĽS pre roľníkov)

² kandidátka miestneho odboru Zväzu slovenských remeselníkov a obchodníkov (odborová organizácia HSĽS pre podnikateľov)

## Voľby v roku 1932 a doplňujúce voľby
V nasledujúcom období voľby prebehli v obciach, kde skončilo volebné obdobie neskôr ako voľby v roku 1931. Zároveň kvôli rozpusteniu zastupiteľstva boli v roku 1934 nové voľby v Stupave a v Prievoze, a po pričlenení obce Farná k Ivánke pri Dunaji prebehli voľby aj v tejto obci.

## Pozri aj

* Obecné voľby v okrese Trenčín 1931/1932
* Obecné voľby v okrese Malacky 1931/1932
* Obecné voľby v okrese Trnava 1931/1932

## Referencie

Kategória:Voľby v Česko-Slovensku
Róbert Lantoši

**Róbert Lantoši** (* 24. september 1995, Prievidza) je slovenský profesionálny hokejový útočník, ktorý momentálne (2025) hrá za HC Bílí Tygři Liberec v Českej extralige (ELH).

## Hráčska kariéra
Lantoši hral v mládežníckych rokoch za MsHK Žilina a potom pokračoval v juniorskej kariére vo Švédsku v rámci rozvojového systému VIK Västerås HK. Svoj profesionálny debut v HockeyAllsvenskan absolvoval v sezóne 2013 – 2014, pričom za VIK strelil gól len v jednom zápase.

1. júla 2017 sa Lantoši rozhodol vrátiť do rodného Slovenska a podpísal zmluvu s HC Nové Zámky z Tipsport ligy. Počas sezóny 2017 – 2018 bol Lantoši po zisku 11 bodov v 38 zápasoch 14. januára 2018 vymenený do HK Nitra.

Po dvoch sezónach strávených v Nitre Lantoši odišiel ako voľný hráč a rozhodol sa pokračovať v kariére v Severnej Amerike. 8. júla 2019 podpísal ročnú zmluvu v AHL s Providence Bruins. Vo svojej debutovej severoamerickej sezóne v sezóne 2019 – 2020 bol Lantoši ofenzívne produktívny, v 50 zápasoch základnej časti strelil 11 gólov a získal 31 bodov, kým sezóna nebola predčasne ukončená kvôli pandémii COVID-19.

Ako voľný hráč podpísal Lantoši zmluvu s Boston Bruins, partnerským klubom Providence v NHL, 6. augusta 2020, s ktorým súhlasil s jednoročnou zmluvou na vstupnej úrovni. 10. augusta 2020 Lantoši súhlasil s návratom do bývalého slovenského klubu HK Nitra na hosťovanie do začiatku odloženej severoamerickej sezóny 2020 – 2021.

Po dvoch sezónach s Providence Bruins a ako blízky voľný hráč z Boston Bruins sa Lantoši rozhodol vrátiť do Európy a 23. júla 2021 podpísal jednoročnú zmluvu so švédskym klubom Rögle BK z SHL. V nasledujúcej sezóne 2021 – 2022 Lantoši odohral za Rögle iba 6 zápasov, predtým ako 11. októbra 2021 opustil klub a prestúpil do ďalšieho klubu SHL, Linköping HC.

## Reprezentácia
11. novembra 2018 Lantoši debutoval v seniorskej reprezentácii v zápase Deutschland Cupu proti Nemecku. Bol vybraný na svoj kompletný medzinárodný debut IIHF, keď sa za Slovensko zúčastnil Majstrovstiev sveta IIHF 2019.

## Referencie

Kategória:Slovenskí hokejoví útočníci
Voziareň

náhľad|Voziareň z Moškovca v Múzeu slovenskej dediny
**Voziareň** je typom hospodárskej ľudovej stavby, ktorá tvorila súčasť areálu hostinca, alebo hospodárskeho dvora. Jej účelom bolo odstavenie vozov s koňmi, prípadne nákladom. Najčastejšie ide o jednopodlažné murované stavby na pôdoryse obdĺžnika, typické ukončením rozľahlými vrátami na kratších stranách pôdorysu.

## Príklady voziarní

Súbor:Malužiná - hostinec s vozovňou.JPG|Malužiná
Súbor:Martin, Múzeum slovenskej dediny (41).jpg|Interiér voziarne z Moškovca v Múzeu slovenskej dediny
Súbor:Kozelník 24 Slovakia 1.jpg|Kozelník
Súbor:Dekýš - hostinec s voziarňou.JPG|Dekýš – Štampoch, hostinec s voziarňou
Súbor:Villages14Slovakia308.JPG|Široké, dnes už neexistujúci objekt


## Referencie

Kategória:Ľudová architektúra na Slovensku
Kategória:Dejiny architektúry
Kategória:Stavby
Zoznam držiteľov čestných doktorátov Trnavskej univerzity v Trnave

[náhľad|Plaketa s logom [Trnavská univerzita v Trnave|Trnavskej univerzity v Trnave]]
Toto je **zoznam držiteľov čestných doktorátov [[Trnavská univerzita v Trnave|Trnavskej univerzity v Trnave]]** od jej založenia v roku 1992 po súčasnosť (2025).

Návrh na udelenie titulu doctor honoris causa udeľuje vedecká rada Trnavskej univerzity v Trnave na základe vyhlášky rektora.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Trnavská univerzita v Trnave
Michal Krištof

**Michal Krištof** (* 11. október 1993, Nitra) je slovenský profesionálny hokejový center hrajúci za SCL Tigers vo švajčiarskej Národnej lige (NL).

Krištof debutoval v Liige s Vaasan Sport v sezóne 2014 – 2015, kde odohral dva zápasy. Hral aj v Slovenskej extralige za HK Nitra a v Českej extralige za HC Kometa Brno.

## Hráčska kariéra

### Skoré roky
Asi štvorročný Michal Krištof prvýkrát stál na ľade, keď ho rodičia vzali na klzisko neďaleko jeho domu v Nitre na Slovensku. Neskôr začal hrať a trénovať spolu so svojím o tri roky starším bratrancom. Krištof hral menší hokej v miestnom klube HK Nitra.

Krištofovým detským idolom bol Steve Yzerman: „Vôbec neviem, prečo práve on. Páčil sa mi jeho štýl hry a bral som si z neho príklad.“

### Junior
Ako 17-ročný dostal Krištof telefonát od svojho agenta o možnosti odísť do Vaasy vo Fínsku, kde juniorský A-tím Sportu počas leta usporiadal desaťdňový skúšobný kemp. Mladý Slovák presvedčil trénerov a bol pridaný do tímovej zostavy. Počas svojej prvej sezóny v juniorskej SM-liiga (2011 – 2012) Krištof strelil 37 bodov v 42 zápasoch. Počas sezóny 2012 – 2013 bol Krištof dlho medzi tromi najlepšími strelcami, ale po zranení skončil na šiestom mieste.

### Profesionáli
Sezóna 2013 – 2014 bola Krištofovou prvou na seniorskej úrovni, hral za Sport v Mestise. Krištof mal dobrý štart do sezóny, ale tréner Pasi Räsänen ho nakoniec po 37 zápasoch presunul do juniorského A-tímu.

Po rozhodnutí Jokeritu prejsť do KHL na sezónu 2014 – 2015 bol Sport zaradený do SM-liigy. Krištof podpísal ročnú zmluvu s tímom, ktorý teraz hrá v SM-liige. Po začiatku sezóny na hosťovaní v Peliitat v Mestise, kde strelil tri góly a pridal osem asistencií v šiestich zápasoch, bol Krištof povolaný späť do Sportu. 3. októbra 2014 debutoval Michal Krištof v SM-liige v prehre 3:2 vonku proti Pelicans, kde Krištof hral na pravom krídle po boku centra Lassiho Kokkalu a ľavého krídla Teemu Henritiusa. Krištof vo svojom prvom zápase SM-liiga odohral na ľade 11 minút a 43 sekúnd, mal jednu strelu na bránu, nula plus-mínus a nula trestných minút.

Krištof strávil sezónu 2021 – 22 v českej extralige s HC Kometa Brno, odkiaľ odišiel ako voľný hráč po skončení zmluvy o podpísaní jednoročnej zmluvy v KHL s ruským klubom Admiral Vladivostok 21. júla 2022.

1. mája 2023 Krištof opustil Admiral ako voľný hráč, no pokračoval v KHL podpísaním dvojročnej zmluvy s HC Soči.

Začiatkom sezóny 2024 – 25 bol Krištof nespokojný so svojím časom na ľade a úlohou v tíme Soči. 18. októbra 2024 sa objavili správy, že Krištof podpísal zmluvu na hranie vo švajčiarskej Národnej lige za SCL Tigers. Soči však tvrdilo, že nebol uvoľnený zo zmluvy v KHL. Keďže KHL už nebola prepojená s Ruskou hokejovou federáciou, IIHF odmietla zasiahnuť v mene Soči a prestup do Švajčiarska bol schválený. Soči hrozilo právnymi krokmi.

## Referencie

Kategória:Slovenskí hokejoví útočníci
Elle

**Elle** môže byť:

* francúzsky týždenník pre ženy, pozri Elle (časopis)
* francúzsko-nemecký film z roku 2016, pozri Elle (film z roku 2016)
* francúzsky film z roku 1995, pozri Elle (film z roku 1995)
Elle (časopis)

**Elle** alebo **ELLE** je dámsky módny časopis založený vo Francúzsku v roku 1945, ktorý vlastnení francúzska skupina Lagardère. Bol založený Pierrom Lazareffom a jeho manželkou Hélène Gordon.

Časopis Elle obsahuje články o móde, kráse a štýle, ale venuje sa aj zdraviu, fitnes, jedlu, cestovaniu, vzťahom, celebritám a súčasnému umeniu, hudbe a knihám. Elle slúži aj ako nákupný sprievodca pre dizajnérske oblečenie, šperky, produkty starostlivosti o pleť a kozmetický tovar. Jeho každoročné ceny Elle Style Awards oceňujú najštýlovejšie celebrity sveta. Časopis sa všeobecne považuje za jeden z najsofistikovanejších módnych časopisov na svete. Začiatkom 21. storočia mal Elle najväčšiu čitateľskú základňu zo všetkých módnych časopisov na svete a kultúrne špecifické vydania vychádzali na šiestich kontinentoch.

## História
Hélène Lazareff, narodená v Rusku a vychovaná v Paríži, založila 21. novembra 1945 moderný ženský časopis Elle. Lazareff inšpirovaná časom stráveným v New Yorku počas druhej svetovej vojny, kde pracovala ako novinárka pre významné médiá, začala rozvíjať vlastný koncept ženského časopisu. Kľúčovým redakčným prístupom bolo poskytnúť ženám exkluzívny a bezkonkurenčný prístup k móde, kráse a zároveň udržiavať blízky vzťah s čitateľkami. Lazareff chcela pre svoje čitateľky len to najlepšie a značne si ich vážila. Cítila, že si zaslúžia byť konečne považované za silné a nezávislé ženy. Internacionalizácia ELLE sa začala v Spojených štátoch a Spojenom kráľovstve v roku 1985 a v súčasnosti predstavuje 50 vydaní po celom svete. Lazareffove jedinečné vízie sa premenili na silný koncept, ktorý sa stal globálnou značkou.

## Galéria

Súbor:ELLE 4月號封面人物太妍：用盡全力愛著「少女時代」｜ELLE Taiwan -태연 -太妍 -Taeyeon @taeyeonofficial.webm
Súbor:Elle - The Brandery Winter Edition 2010.jpg


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy

* Oficiálny web

Kategória:Fotografické časopisy
Kategória:Časopisy vo Francúzsku
Kategória:Časopisy vo francúzskom jazyku