Ensign Racing

**Ensign Racing Team** bol bývalý britský tím Formuly 1, ktorý v najvyššej motoristickej súťaži pôsobil v rokoch  až . Tím založil bývalý jpretekár a konštruktér Morris Nunn, so sídlom v Burntwood v Spojenom kráľovstve. Ensign patril medzi menšie súkromné stajne svojej éry a počas svojej existencie predstavoval typického nezávislého účastníka šampionátu, ktorý čelil silnej konkurencii továrenských tímov s výrazne väčšími finančnými a technickými zdrojmi.

Najlepším výsledkom tímu bolo 4. miesto na Veľkej cene Brazílie v roku , ktoré dosiahol Švajčiar Marc Surer, pričom v tej istej veľkej cene zajazdil aj najrýchlejšie kolo pretekov. 

## História

### Založenie a pôsobenie v nižších kategóriách
Tím založil začiatkom 70. rokov 20. storočia britský konštruktér a bývalý pretekár Morris Nunn. Nunn predtým pôsobil ako jazdec v nižších formulových sériách a krátko aj vo Formule 1, pričom po ukončení aktívnej kariéry sa rozhodol venovať konštrukcii vlastných monopostov. Prvé vozidlá značky Ensign boli určené pre Formulu 3 a Formulu 2, kde si tím postupne budoval reputáciu technicky zdatného, hoci finančne limitovaného konštruktéra.

V týchto kategóriách Ensign vyvíjal šasi s dôrazom na jednoduchosť, nízku hmotnosť a dostupnosť dielov. Koncepčne vychádzal z tradičného britského prístupu k stavbe pretekárskych automobilov, ktorý sa opieral o priestorový rám alebo hliníkovú monokokovú konštrukciu a zákaznícke motory. Účasť v nižších formulách umožnila tímu získať skúsenosti s vývojom podvozkov, aerodynamikou a organizáciou pretekárskej prevádzky, čo vytvorilo základ pre vstup do Formuly 1.
[vľavo|náhľad|Model Ensign N177 na výstave [Silverstone Circuit|Silverstone Classic v roku 2019.]]

### Vstup do Formuly 1 (1973 – 1979)
Ensign debutoval v majstrovstvách sveta Formuly 1 v sezóne . Prvým monopostom tímu bol model N173, navrhnutý Morrisom Nunnom. Vozidlo bolo poháňané široko používaným motorom Ford Cosworth DFV a využívalo klasickú koncepciu s hliníkovým monokokom. V prvých sezónach sa tím sústredil najmä na spoľahlivosť a postupné zlepšovanie kvalifikačných výkonov.

Obdobie rokov  až  bolo charakteristické obmedzenými zdrojmi a častými zmenami jazdeckého obsadenia. Ensign často nasadzoval jediné vozidlo a využíval služby platiacich jazdcov, čo bolo v tom čase bežnou praxou medzi menšími stajňami. Výsledky boli prevažne mimo bodovaných priečok, pričom hlavným cieľom tímu bolo dokončovanie pretekov a stabilizácia jeho postavenia v štartovom poli.

V druhej polovici 70. rokov sa Ensign postupne stabilizoval ako pravidelný účastník šampionátu. Modely N176, N177 a ich nástupcovia reflektovali vývojové trendy doby, najmä rastúci význam aerodynamiky. V tomto období sa vo Formuly 1 začali výraznejšie presadzovať efekty prízemného efektu (ground effect), ktoré zásadne ovplyvnili konštrukciu podlahy.

Ensign reagoval vývojom vlastných riešení bočných pontónov a podlahy, hoci v porovnaní s poprednými tímami disponoval obmedzenými testovacími kapacitami. Tím sa pohyboval prevažne v strede až na konci štartového poľa, pričom občas dokázal využiť výpadky konkurencie na zisk bodovaných umiestnení. Medzi jazdcov, ktorí v tomto období za Ensign štartovali, patril napríklad Clay Regazzoni, ktorého skúsenosti prispeli k technickému rozvoju monopostov.

Ensign si zároveň udržiaval povesť konštruktéra, ktorý dokáže relatívne rýchlo reagovať na regulačné zmeny. Technické oddelenie pod vedením Morrisa Nunna fungovalo s malým počtom zamestnancov, čo znamenalo vysokú mieru flexibility, ale aj závislosť od externých dodávateľov.

### Obdobie prízemného efektu a vrchol tímu (1980 – 1981)
Začiatkom 80. rokov vstúpila Formula 1 do éry výrazného technologického pokroku a rastúcich nákladov. Dominantné tímy investovali do aerodynamického vývoja a postupne sa začali presadzovať turbomotory. Ensign zostal verný atmosférickému motoru Ford Cosworth DFV, ktorý bol síce spoľahlivý, no výkonovo začínal zaostávať za novými agregátmi.

Model N180 a jeho nástupca N181 predstavovali snahu tímu držať krok s vývojom prízemného efektu. V sezóne  dosiahol Ensign jedno zo svojich najvýraznejších umiestnení, keď čilský jazdec Eliseo Salazar získal bodované umiestnenie v pretekoch majstrovstiev sveta. Tento výsledok znamenal najlepší zápis tímu v Pohári konštruktérov a potvrdil jeho schopnosť využiť priaznivé okolnosti a spoľahlivosť vozidla.

Napriek čiastočnému úspechu však bolo zrejmé, že finančné nároky na vývoj konkurencieschopného monopostu neustále rastú. Ensign nemal prístup k rozsiahlemu aerodynamickému testovaniu ani k vývoju vlastného turbomotora, čo obmedzovalo jeho potenciál v porovnaní s továrenskými tímami.

### Posledná sezóna a ukončenie činnosti (1982)
Sezóna  bola pre Ensign poslednou vo Formule 1. Tím pokračoval s evolučnými úpravami existujúceho šasi, no čelil čoraz silnejšej konkurencii a zložitej ekonomickej situácii. Politické a technické napätie vo Formule 1 na začiatku 80. rokov 20. storočia, ako aj rastúce bezpečnostné požiadavky, zvyšovali náklady na prevádzku.

Po ukončení sezóny  Morris Nunn predal časť majetku a technického vybavenia tímu subjektu, ktorý následne vstúpil do šampionátu pod názvom RAM Racing. Tým sa formálne skončila éra značky Ensign vo Formule 1, hoci určité personálne a technické prvky pretrvali v nástupníckej štruktúre.

## Kompletné výsledky v F1

### Výsledky veľkých cien

## Referencie

Kategória:Tímy Formuly 1