Šarlota Pruská (1860 – 1919)

**Šarlota Pruská** (; * 24. júl 1860, Postupim, Pruské kráľovstvo – † 1. október 1919, Baden-Baden, Nemecká ríša) bola sasko-meiningenskou vojvodkyňou v rokoch 1914 – 1918 ako manželka Bernarda III., posledného vojvodu. Narodila sa v Novom paláci v Postupime ako druhé dieťa a najstaršia dcéra princa Fridricha Pruského, člena rodu Hohenzollernovcov, ktorý sa stal v roku 1888 nemeckým cisárom. Prostredníctvom svojej matky Viktórie Sasko-cobursko-gothajskej, bola Šarlota najstaršou vnučkou britskej kráľovnej Viktórie a princa Alberta. 

Princezná Šarlota bola náročné dieťa a ľahostajná študentka s nervóznou povahou. Jej vzťah s matkou bol napätý. Ako Šarlota rástla, začala šíriť klebety a spôsobovať problémy. V snahe uniknúť rodičovskej kontrole sa v sedemnástich rokoch sa vydala za Bernarda Sasko-meiningenského. Slabá vôla jej manžela na ňu nemala veľký vplyv. Princezná Šarlota, známa šírením klebiet a svojou excentrickou osobnosťou, si užívala berlínsku spoločnosť, pričom svoje jediné dieťa, princeznú Feodoru, často nechávala v starostlivosti svojej rodiny. Šarlota a Feodora mali tiež ťažký vzťah. 

V roku 1888, sa Šarlotin brat Viliam stal nemeckým cisárom, čím sa zvýšil jej spoločenský vplyv. Počas vlády svojho svojho brata bola známa svojimi neplechami a svoj život trávila medzi záchvatmi choroby, frivolnými až extravagantnými záľubami. V roku 1914 sa stala sasko-meiningenskou vojvodkyňou, no jej manžel stratil svoj titul na konci prvej svetovej vojne v novembri 1918. Šarlota zomrela nasledujúci rok na infarkt v Baden-Badene. Celý život trpela zlým zdravím. Súčasní historici tvrdia, že trpela porfýriou, genetické ochorenie, ktoré postihovali britskú kráľovskú rodinu.

## Raný život

### Narodenie a rodina
[vľavo|náhľad|Portrét pruskej kráľovskej rodiny od [Franz Xaver Winterhalter|Franza Xavera Winterhaltera. Zľava doprava: princ Viliam, korunný princ Fridrich, korunná princezná Viktória a princezná Šarlota. ]]
Princezná Šarlota sa narodila 24. júla 1860 v Novom paláci v Postupime ako *Viktoria Elisabeth Auguste Charlotte*. Bola najstaršou dcérou a druhým dieťaťom princa Fridricha Viliama Pruského a jeho manželky Viktórie, v rodine známej ako „Vicky“. Bola zdravým dieťaťom, ktoré sa narodilo 19 mesiacov po ťažkom pôrode svojho staršieho brata, princa Viliama. Jej stará matka, kráľovná Viktória chcela, aby jej najstaršia vnučka bola pomenovaná po nej. Pruská kráľovská rodina však chcela, aby nová princezná niesla meno Šarlota po ruskej cárovnej Alexandre Fiodorovnej, ktorá sa narodila ako princezná Šarlota Pruská. Kompromisom však bolo, že jej krstné meno bolo Viktória, ale hovorilo sa jej Šarlota.  

Šarlotina rodina z otcovej strany patrila k rodu Hohenzollernovcov, kráľovskému rod, ktorý vládol nemeckému štátu Prusko od 17. storočia. Šarlotin otec sa stal korunným princom, keď mala jeden rok, keďže Šarlotin starý otec Viliam I. nastúpil na trón. Šarlotina matka, Vicky, bola najstaršou dcérou britskej kráľovnej Viktórie a jej manžela princa Alberta. Šarlota a jej brat Viliam boli jedinými vnúčatami narodenými za Albertovho života. On a Viktória navštívili svoju dcéru a dve vnúčatá, keď Šarlota mala dva mesiace. Vicky a Fridrich Viliam následne priviedli Viliama a Šarlotu na návštevu do Anglicka v júni 1861, šesť mesiacov pred Albertovou smrťou. 

### Výchova a vzdelanie
[náhľad|Princezná Šarlota so svojimi rodičmi a súrodencami. Zľava doprava: [Henrich Pruský (1862 – 1929)|princ Henrich, korunná princezná Viktória, korunný princ Fridrich Viliam s princeznou Margarétou, princ Viliam a princezná Šarlota. Sediaci zľava doprava: princezná Viktória, princezná Žofia a princ Waldemar. Fotografia z roku 1875. ]]
Rastúca rodina, ktorá mala osem detí, trávila zimy v Berlíne a letá v Postupime. Zvyčajne nejaký čas trávili aj na vidieku k veľkej radosti detí. V roku 1863, Vicky a Fridrich kúpili schátraný pozemok a prestavali ho na farmu, čo umožnilo rodine pravidelne zažívať jednoduchý vidiecky život. Fridrich Viliam bol milujúci manžel, ale ako dôstojník pruskej armády ho povinnosti čoraz viac odvádzali od domova. Vicky bola intelektuálne náročná matka, ktorá od svojich detí očakávala morálne, politické a vodcovské schopnosti a v neprítomnosti manžela starostlivo dohliadala na ich vzdelávanie a výchovu. Krátko po príchode do svojej novej krajiny, Vicky začala pozorovať neustále hádky a intrigy v pruskej kráľovskej rodine. To posilnilo jej vieru v nadradenosť anglickej kultúry. Vychovávala svoje deti v anglickom štýle a úspešne u nich pestovala lásku k svojej rodnej krajine tým, že do domu začleňovala prvky anglickej kultúry a brala ich na časté výlety do Anglicka. 

Hoci si Vicky bola blízka so svojou najstaršou dcérou, to sa zmenilo, keď Šarlota začala rásť. Keď mala dva roky, stala sa známou ako „sladká nezbedná malá Dita“ a ukázala sa byť najhoršie zvládnuteľnou z ôsmich detí v rodine. Ako malé dievča sa správala nervózne a často sa správala rozrušene. Často si ohrýzala nechty, čo viedlo k preventívnym opatreniam, ako je nútené nosenie rukavíc, ale akékoľvek metódy poskytovali len dočasnú úlavu. Kráľovná Viktória raz napísala svojej dcére Vicky: „Povedz Šarlote, že som zhrozená, keď som počula, že hryzie veci. Stará mama nemá radá nezbedné dievčatká.“ V roku 1863 si korunná princezná do denníka zaznamenala, že Šarlotina „malá myseľ sa zdá byť na telo až príliš aktívna - je taká nervózna, citlivá a taká rýchla. Jej spánok nie je taký zdravý, ako by mal byť a je veľmi chudá.“ Šarlota mala prudké záchvaty hnevu. Vicky ich opísala ako „také záchvaty zúrivosti a tvrdohlavosti, že kríčí ako blázon.“ Šarlota malo tiež podváhu a problémy s trávením. 
vľavo|náhľad|Zhora nadol: Margaréta, Žofia, Viktória a Šarlota.
Šarlota bola ľahostajná študentka na zdesenie svojej matky, ktorá si vysoko cenila vzdelanie. Šarlotina guvernantka vyhlásila, že nikdy nevidela dieťa, s ktorým je „viac ťažkostí“ ako s ňou. Vicky raz napísala svojej matke o Šarlote, že „hlúposť nie je hriech, ale robí vzdelanie ťažkou a náročnou úlohou.“ Korunná princezná zriedka skrývala svoje skutočné myšlienky, ktoré sa jej nepáčili. Svoje deti otvorene napomínala, aby povzbudzovali svoje úsilie vyhýbať sa márnivosti. Kráľovná Viktória nabádala svoju dcéru, aby sa k Šarlote správala skôr povzbudivo ako karhavo, pretože verila, že nemôže očakávať, že mladá princezná bude zdieľať vkus svojej matky. Životopisec Jerrold M. Packard sa domnieva, že je pravdepodobné, že „pekné, ale nervózne a zamračené dievča cítilo sklamanie svojej matky už od útleho veku“, čo prehlbovalo priepasť medzi nimi. 

Postupom času sa medzi troma najstaršími a troma najmladšími deťmí v rodine vyvinul rozkol. Smrť Šarlotiných bratov Žigmunda a Waldemara v rokoch 1866 a 1879 korunnú princeznú zdevastovala. Historik John CG Röhl tvrdí, že Viktóriine tri najstaršie deti „nikdy nemohli žiť podľa jej idealizovanej spomienky na dvoch mŕtvych princov.“ Prísna výchova, ktorú Vicky dala svojím trom najstarším deťom - Viliamovi, Šarlote a Henrichovi, sa neopakovala v jej vzťahu s jej tromi najmladšími žijúcimi deťmi, Viktóriou, Žofiou a Margarétou. Najstaršie deti, ktoré vycítili sklamanie svojej matky, sa začali hnevať na jej zhovievavosť voči ich najmladším súrodencom. Historik John Van der Kiste špekuluje, že keby Vicky prejavovala rovnú láskavosť ku Šarlote ako k jej mladším súrodencom, „vzťah medzi nimi mohol byť šťastnejší“.  

Šarlota bola obľúbenkyňou svojich starých rodičov z otcovej strany, s ktorými sa často vídala. Kráľ Viliam a kráľovná Augusta rozmaznávali svoju vnučku a povzbudzovali ju k vzbure proti korunnému princovi a princeznej a Šarlota spolu s jej bratom sa v sporoch s jej rodičmi postavili na ich stranu. Túto vzburu povzbudzoval aj nemecký kancelár Otto von Bismarck, ktorý mal politické nezhody s liberálnym korunným princom a jeho manželkou. Šarlota si tiež užívala blízky vzťah so svojím najstarším bratom, hoci sa od seba oddelili po jeho svadbe v roku 1881 s Augustou Viktóriou Šlezvicko-holštajnskou, prezývanou „Dona“. Šarlota ju opísala ako prostoduchú, pomalú a plachú. Šarlotin vzťah s Viliamom preto zostal problematický. Šarlotina sesternica, kráľovná Mária Rumunská vo svojich pamätiach napísala: „Bolo to vo veľkej miere vďaka Šarlotiným intrigám, že kráľ Karol pretrvával v nepriateľstve voči cisárovi Viliamovi. Šarlota mala voči svojmu bratovi zášť a kedykoľvek mu rada urobila zlú službu.“  

## Zasnúbenie a manželstvo
náhľad|Princezná Šarlota s Bernardom Sasko-meiningenským približne v čase zásnub, 1876
[náhľad|Šarlotina rezidencia, vila Liegnitz v [Park Sanssouci|parku Sanssouci v Postupime. Vila bola predtým obývaná Augustou z Harrachu, morganatickou manželkou kráľa Fridricha Viliama III. ]]Keď Šarlota dovŕšila štrnásť rokov, Vicky ju opísala ako oveľa mladšiu na svoj vek. Raz napísala: „Šarlota je vo všetkom - v zdraví, vzhľade a chápaní ako desaťročné dieťa!“ Princezná mala krátke nohy, ktoré v kombínácii s dlhým pásom a rukami spôsobovali, že v sede vyzerala vysoká, ale v stoji nízka. Bola tiež dosť neforemná. Väčšinu svojho dospelého života trpela vážnymi zdravotnými problémami. Tieto problémy sprevádzal neustály stav duševného nepokoja a divokého vzrušenia, čo znepokojilo jej lekárov. Medzi jej mnohé zdravotné problémy patrili reumatizmus, bolesti kĺbov, bolesti hlavy a nespavosť. 

Ako Šarlota rástla, jej správanie začalo zahŕňať flirtovanie, šírenie zlomyseľných klebiet a spôsobovanie problémov, čo sú vlastnosti, ktoré si jej matka všimla v mladosti svojej dcéry a dúfala, že z nich vyrastie. Vicky ju charakterizovala ako „malé podlízavé mačiatko, ktoré vie byť také milujúce, keď kedykoľvek niečo chce.“ Verila, že Šarlotin „pekný zovňajšok“ skrýva „nebezpečné povahové črty“ a obviňovala prírodu z toho, že jej dcére dala takéto vlastnosti. 

V apríli 1877 sa šesťnástročná Šarlota zasnúbila so svojím bratrancom z druhého kolena, princom Bernardom III., dedičom Sasko-meiningenského vojvodstva. Podľa príbehu, ktorý vyrozprávala životopiskyňa jej matky Hannah Pakula, sa Šarlota do princa zamilovala, keď šoférovali s jej najstarším bratom. Viliam počas jazdy zrýchlil, čo Šarlotu vystrašilo a prinútilo ju držať sa Bernardovej ruky. Pakula dodáva, že táto náhla, ale dočasná vášeň pravdepodobne zodpovedala Šarlotinej „premenlivej osobnosti“. Van der Kiste sa domnieva, že Šarlotino rozhodnutie vydať sa za Bernarda pramenilo aj z túžby stať sa nezávislou od svojich rodičov a najmä od kritiky svojej matky. 

Princ Bernard, armádny dôstojník slúžiaci v Postupimskom pluku, bol o deväť rokov starší ako ona a veterán nedávnej prusko-francúzskej vojny. Hoci bol považovaný za slabocha, mal mnoho intelektuálnych záujmov, najmä o archeológiu. Šarlota tieto záujmy nezdieľala, ale Vicky dúfala, že manželstvo Šarlotine zlé vlastnosti zmierni. Zasnúbenie trvalo rok, pričom Vicky pripravovala výbavu svojej dcéry. Zosobášili sa v Berlíne 18. februára 1878 na dvojitom obrade, ktorý zahŕňal aj sobáš princeznej Alžbety Anny Pruskej s Fridrichom Augustom Oldenburským. Svadby sa zúčastnili Šarlotini strýkovia z matkinej strany, princ z Walesu a vojvoda z Connaughtu, ako aj belgický kráľ Leopold II. a kráľovná Mária Henrietta. 

Pár si založil domácnosť neďaleko Nového paláca, vo vile Liegnitz, ktorú predtým obývala Augusta z Harrachu, morganatická manželka Fridricha Viliama III. Kúpili si tiež vilu v Cannes, čo rozhnevalo Viliama, ktorý považoval Francúzsko za nepriateľskú krajinu. Šarlota nakoniec trávila väčšinu zím vo Francúzsku, pretože dúfala, že jej teplé podnebie pomôže zmierniť jej celoživotné zdravotné problémy. 

### Narodenie princeznej Feodory
vľavo|náhľad|Princezná Šarlota s Feodorou.
Rok po svadbe, 12. mája 1879, Šarlota porodila svoju dcéru, princeznú Feodoru. Princezná bola prvou vnučkou korunného princa a princeznej, ako aj prvým pravnučkou kráľovnej Viktórie a cisára Viliama. Šarlota nenávidela obmedzenia, ktoré jej boli kladené počas tehotenstva a na zdesenie svojej matky sa rozhodla, že to bude jej jediné dieťa. Po narodení Feodory sa Šarlota venovala spoločenskému životu v Berlíne a dlhým dovolenkovým cestám. Počas týchto ciest, Šarlota často nechávala svoju dcéru u Vicky, ktorú považovala za zdroj dobrej výchovy. Feodora často navštevovala zámok Friedrichshof v Kronbergu im Taunus, majetok svojej starej matky. Pri jednej príležitosti Vicky poznamenala, že Feodora „je naozaj dobré malé dieťa a oveľa ľahšie sa vychováva ako jej matka.“ 

V kráľovských rodinách tej doby bolo nezvyčajné byť jedináčikom. Feodora pravdepodobne prežila osamelé detstvo. Rovnako ako jej matka, aj Feodora trpela chorobami a rôznymi fyzickými bolesťami aj silnými migrénami. Feodora tiež nemala záujem o štúdium, čo Vicky pripisovala nedostatku rodičovskej výchovy, keďže Šarlota a Bernard boli často preč. Bernard bol často na vojenských cvičeniach po celom Nemecku. Vicky poznamenala: „Atmosféra jej domova nie je pre dieťa v jej veku najlepšia... So Šarlotou ako príklad, čo iné sa dá očakávať.“ 

## Dospelosť
náhľad|Šarlota Pruská v roku 1883
Viliam I. udelil Šarlote a Bernardovi vilu neďaleko Tiergartenu v Berlíne a preložil Bernarda k pluku v meste. Šarlota trávila veľa času stretávaním sa s inými dámami, kde bolo bežné venovať sa aktivitám, ako je korčuľovanie, klebetenie a organizovanie večierkov. Bola obdivovaná pre svoj zmysel pre módu, keďže všetko oblečenie doviezla z Paríža. Šarlota tiež fajčila a pila a mnohí ju mali radi za to, že organizovala zábavné večierky. Získala si aj povesť klebetnice a mnohí ju považovali sa trpkú. Bola známa tým, že sa s niekým spriatelila a získala si jeho dôveru, len aby potom prezradila jeho tajomstvá ostatným. 

Šarlotin otec nastúpil na nemecký trón ako cisár Fridrich III. v marci 1888, ale v júni toho istého roku podľahol rakovine hrdla. Počas tohto obdobia, Šarlota zostala so svojím chorľavým otcom spolu s väčšinou svojich súrodencov. S nástupom jej brata Viliama II. na trón sa Šarlotin spoločenský vplyv v Berlíne zvýšil, kde sa obklopila divokou skupinkou šľachticov, diplomatov a mladých úradníkov z dvora. Zatiaľ čo sa počas choroby svojho otca postupne zmierila so svojou matkou, Šarlota sa postavila na stranu Viliama, keď sa sťažoval, že sa nemôže zúčastniť zlatého jubilea kráľovnej Viktórie namiesto svojho chorľavého otca. Po Viliamovom nástupe na trón sa Šarlota s Bernardom postavili vždy na jeho stranu v sporoch s Vicky, zatiaľ čo ju obhajovali jej tri najmladšie dcéry. V jednom liste z tohto obdobia, Vicky charakterizovala svoju najstaršiu dcéru ako „veľmi zvláštnu“ a „sotva sa ku mne priblížila“, pričom Bernarda opísala ako drzého a hrubého. 

### Škandál s listami
[vľavo|náhľad|Portrét od [Philip de László|Philipa de László z roku 1899]]
Začiatkom roku 1891, vypukol v berlínskej spoločnosti škandál po sérii anonymných listov, ktoré kolovali prominentným členom dvora vrátane Viliama a jeho manželky Dony. Listy boli napísané rovnakým rukopisom a obsahovali pikantné klebety, obvinenia a intrigy medzi mocnými dvora. Niektoré obsahovali pornografické obrázky navrstvené na kráľovských fotografiách. Počas štyroch rokov bolo odoslaných niekoľko stoviek listov. Viliam nariadil vyšetrovanie, ale pisateľ (ale pisatelia) nikdy identifikovaní. Niektorí súčasníci špekulovali, že za to mohla Šarlota, známa svojím ostrým jazykom a láskou ku klebetám. Historici naznačujú,  že pisateľom mohol byť Donin brat, Ernest Gunther Šlezvicko-holštajnský spolu so svojou milenkou. Je zrejmé, že autor mal dôverné znalosti o mnohých osobnostiach v kráľovskej rodine, takže bol pravdepodobne členom rodiny alebo dvoran. 

Počas škandálu s listami, Šarlota stratila svoj denník, ktorý obsahoval rodinné tajomstvá aj kritické myšlienky o rôznych členoch jej rodiny. Denník sa nakoniec dostal ku Viliamovi, ktorý nikdy nikomu nepovedal jeho obsah. Bernard bol prevelený k pluku vo Vroclave, čím bol spolu s manželkou v podstate vyhnaný. Viliam ako správca Šarlotinho vreckového im obmedzil možnosť cestovať mimo krajiny, pokiaľ neboli ochotní odísť bez kráľovských poct. V roku 1896, Dona obvinila Šarlotu z aféry s Karlom-Augustom Freiherrom Roederom von Diersburgom, dvorným úradníkom. Šarlota tieto obvinenia ostro poprela. Bernard svoju manželku obhajoval a kritizoval Hohnezollernovcov za to, že sa snažia udržať každú pruskú princeznú pod kontrolou rodiny. Bernard zvažoval rezignáciu na svoju vojenskú pozíciu a odchod s manželkou do Meiningenu, hoci sa spor nakoniec vyriešil, keď sa von Diersburg so svojou manželkou vrátil na dvor. Škandál sa považoval za niečo, čo vážne poškodzuje povesť monarchie.  

### Vzťah s Feodorou
náhľad|Zľava doprava: Šarlota, cisárovná Viktória, Feodora a kráľovná Viktória.
Ako Feodora rástla, o jej ruku žiadalo viacero nápadníkov. Vyhnaný princ Peter Karađorđević, o tridsaťšesť rokov starší, ju neúspešne požiadal o ruku. Ďaľším potenciálnym kandidátom bol  bratranec jej matky Alfréd Sasko-koburský. Koncom roka 1897 sa zasnúbila s princom Henrichom XXX. z Reuss a nasledujúci rok, 24. septembra 1898 sa vzali na luteránskom obrade vo Vroclave. Ženích bol o päťnásť rokov starší ako jeho nevesta a bol kapitánom v brunšvickom pluku, ale nebol bohatý ani nijako zvlášť vysoko postavený. Mnohí v rodine boli sobášom šokovaní, ale cisárovná vdova bola spokojná s tým, že jej vnučka sa zdala byť so snúbencom spokojná. 

Keďže jej manžel získal vojenské pridelenie, Feodora cestovala po celom Nemecku. Manželstvo však nezlepšilo vzťahy medzi matkou a dcérou. Po návšteve páru v roku 1899, Šarlota napísala, že Feodora je „nepochopiteľná“ a „uhýba sa, keď sa snažím ovplyvniť, čo sa týka jej osoby a zdravia.“ Šarlota tiež nemala rada svojho zaťa a kritizovala jeho vzhľad a neschopnosť ovládať svoju tvrdohlavú manželku. Na rozdiel od svojej matky, Feodora chcela deti. Jej neschopnosť otehotnieť ju trápila, hoci Šarlota bola potešená, pretože netúžila po vnúčatách. 

Van der Kiste píše, že Šarlota a Feodora mali veľmi podobné osobnosti, „obe boli silnoduché stvorenia, ktoré milovali klebety a boli príliš ochotné uveriť jedna druhej v najhoršie.“ Nakoniec sa ich natoľko zhoršil, že Šarlota zakázala Feodore a Henrichovi vstup do jej domu. Šarlota odmietla akceptovať Feodorino tvrdenie, že má maláriu a namiesto toho si myslela, že sa jej dcéra od Henricha nakazila pohlavnou chorobou. V priebehu rokov sa členovia rodiny snažili napraviť vzťah medzi matkou a dcérou, ale neúspešne. Šarlota Feodore nepísala takmer desať rokov. Nakoniec jej napísala po tom, čo Feodora podstúpila nebezpečnú operáciu, ktorá jej mala pomôcť otehotnieť. Šarlota vyjadrila rozhorčenie nad tým, že takáto operácia bola schválená, ale nakoniec ju na Feodorinu žiadosť navštívila v sanatóriu. 

### Sasko-meiningenská vojvodkyňa a smrť
vľavo|náhľad|Šarlota v roku 1917
V júni 1911 sa Šarlota zúčastnila korunovácie svojho bratranca Juraja V. v Londýne, ale letné horúčavy ju pripútali na lôžko s opuchnutou tvárou a bolesťami končatín. 25. júna 1914 jej manžel zdedil otcovo vojvodstvo a stal sa Bernardom III., sasko-meningenským vojvodom. Počas prvej svetovej vojny, Bernard odišiel na front, zatiaľ čo Šarlota dohliadala na vojvodstvo  a hlavne pôsobila ako jeho zástupkyňa. Počas vojny, Šarlota čoraz viac pociťovala rôzne bolesti vrátane chronických bolestí, opuchnutých nôh a problémov s obličkami. Jej bolesti boli také silné, že ako jedinú pohodlnú liečbu užívala ópium. 

Koniec vojny v roku 1918, viedol k zániku Nemeckého cisárstva, ako aj mnohých vojvodstiev. V dôsledku toho bol Bernard nútený abdikovať ako vojvoda. Nasledujúci rok, Šarlota odcestovala do Baden-Badenu, aby vyhľadala lekársku pomoc kvôli problémom so srdcom. Šarlota tam nakoniec zomrela 1. októbra 1919 na infarkt vo veku 59 rokov. Bernard zomrel o deväť rokov neskôr a bol s ňou pochovaný na zámku Altenstein v Durínsku. 

## Lekárska analýza
Nedávni historici tvrdia, že Šarlota a Feodora trpeli porfýriou, genetickým ochorením, o ktorom sa predpokladá, že postihlo niektorých členov britskej kráľovskej rodiny, najmä kráľa Juraja III. V knihe *Purple Secret: Genes, 'Madness', and the Royal Houses of Europe* z roku 1998, historik John C. G. Röhl a genetici Martin Warren a David Hunt označujú Šarlotu za osobu, ktorá „zaujímala kľúčové postavenie pri hľadaní mutácie porfýrie u potomkov Hannoverovcov“. 

Ako dôkaz Röhl preskúmal listy medzi Šarlotou a jej lekárom, ako aj korešpondenciu s jej rodičmi, ktorá trvala 25 rokov. Zistil, že už ako malé dievčatko, Šarlota trpela hyperaktivitou a tráviacimi ťažkosťami. Ako mladá žena, vážne ochorela na to, čo jej matka nazvala „maláriou a anémiou“, po ktorej nasledovala „neuralgia, mdloby a nevoľnosť“, čo Röhl opísal ako „učebnicový zoznam príznakov porfýrie.“ Röhl tiež poznamenáva, že ďaľšie príznaky opísané v listoch medzi Šarlotou a jej lekárom Ernstom Schweningenom, ktorý ju liečil viac ako dve desaťročia od začiatku 90. rokov 19. storočia. V nich sa Šarlota rôzne sťažuje na „bolesť zubov, bolesť chrbta, nespavosť, závraty, nevoľnosť, zápchu, neznesiteľné bolesti brucha, opuch, svrbenie kože, čiastočné ochrnutie nôh a tmavočervený alebo oranžový moč“, pričom posledný z nich, Röhl nazýva „rozhodujúcim diagnostickým príznakom.“ 

V 90. rokoch 20. storočia, tím pod vedením Röhla exhumoval hroby Šarloty a Feodory a odobral vzorky z každej princeznej na testovanie. U matky a dcéry výskumníci našli dôkazy o mutácii súvisiacej s porfýriou, hoci tím poznamenal, že si nemôže byť istý, či táto mutácia bola spôsobená genetickým ochorením ale na základe historických a biologických dôkazov tomu nepochybne veril a poznamenal, že mnohé z rovnakých symptómov sa vyskytli aj u Šarlotinej matky Vicky ako aj u ďalších členov rodiny kráľovnej Viktórie. Röhl, Warren a Hunt to uzatvorili: „...čo iné mohlo spôsobiť hrozné záchvaty krívania, bolesti brucha a kožné vyrážky a v prípade Šarloty tmavočervený moč?“ 

## Dedičstvo
Rumunská kráľovná Mária vo svojich pamätiach obšírne opísala svoju „sesternicu Charly“, keďže ich v Máriinej mladosti spájalo veľké priateľstvo, ktoré sa neskôr pokazilo. Mária napísala: Trvalo roky, kým som úplne zničlila svoj cit k nej, a aj keď som zistila, aká je falošná priateľka. Jej jemný pradiaci hlas dokázal, ak som zavrela oči, občas prebudiť ten starý pocit rozkoše, ktorý mi dávala, keď som bola dieťa. Videla som ju znova prichádzať do Rosenau s malými darčekmi pre nás deti, napĺňať tichý dom svojou lahodnou vôňou cigariet a hammamu a uchvacovať naše zbožňujúce oči svojimi krásnymi šatami a krásnymi šperkami, pretože Charly milovala šperky nadovšetko. Len na koni sme ju nikdy nemohli vystáť a vtedy jej teórie a kritizovanie nadradenosti robili z tohto obľúbeného športu mučenie. Charly patrila k tým bytostiam, ktoré jediným slovom pohŕdania dokázali scvrknúť vaše vrúcne nadšenie, urobiť váš majetok bezcenným alebo obrať vašu najbližšiu priateľku o jej šarm, a to hlasom jemným a nežným ako pohladenie. Jej oceňovanie a preceňovanie bolo dekrétom. Ale na jej česť nech sa tu spomenie, že voči mame bola, verím milá úplne na konci.

## Rodokmeň

## Referencie

## Literatúra

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy

* Portréty princeznej Šarloty v Národnej galérii portrétov v Londýne

## Zdroj

Kategória:Pruské princezné
Kategória:Hohenzollernovci
Kategória:Osobnosti z Postupimu
Kategória:Dámy Kráľovského radu Viktórie a Alberta