open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jozef Karol Falcko-sulzbašský

**Jozef Karol Falcko-Sulzbašský**, dedičný princ zo Sulzbachu (* 2. november 1694, Sulzbach – † 18. júl 1729, Oggersheim) bol najstarším synom Teodora Eustácha, grófa zo Sulzbachu.

## Život
Sulzbašská línia bola pokrvne príbuzná spolu so šľachtickými predstaviteľmi falcko-neuburskej línie, ktorej členovia boli falckými kurfirstami. Falcký kurfirst Karol III. Filip bol bez legitímneho mužského dediča, rovnako ako jeho bratia. Dedičom sa stal teda Jozef Karol ako najstarší syn falcko-sulzbašského grófa. Dňa 2. mája roku 1717 sa Jozef oženil s grófkou Alžbetou Augustou Žofiou z Neuburgu (* 1693 – † 1728), dcérou Karola III. Filipa.

Všetci synovia, ktorých pár priviedol na svet, však skonali ešte v detskom veku, pričom nažive ostali iba tri dcéry. Roku 1728 Alžbeta Augusta zomrela pri pôrode. O rok neskôr ju nasledoval, ked skonal v meste Oggersheim. Práve to bol dôvod, prečo územné dedičstvo Falc-Sulzbach prešlo pod vládu jeho brata menom Ján Kristián Jozef a jeho rodinu.

Jozef Karol našiel miesto svojho posledného odpočinku v Kostole svätého Michala v meste Mníchov.

## Potomkovia
* Karol Filip August Falcko-Sulzbašský (* 1718 – † 1724)
* Mária Falcko-Sulzbašská (*/† 1719)
* Alžbeta Augusta Falcko-Sulzbašská (* 1721 – † 1794), vydatá za Karola Teodora, bavorského kurfirsta
* Mária Anna Falcko-Sulzbašská (* 1722 – † 1790), vydatá za Klementa, vojvodu bavorského a grófa Palatina
* Mária Františka Falcko-Sulzbašská (* 1724 – † 1794), vydatá za Fridricha Michala, druhého syna Kristiána III., vojvodu zo Zweibrückenu
* Karol Filip August Falcko-Sulzbašský (* 1725 – † 1728)
* mŕtvo narodený syn (*/† 1728)

## Vývod z predkov

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Úmrtia 18. júla
Kategória:Úmrtia v 1729
Kategória:Narodenia 2. novembra
Kategória:Narodenia v 1694
Pápežská lateránska univerzita

**Pápežská lateránska univerzita** (tal. *Pontificia Università Lateranense*; lat. *Pontificia Universitas Lateranensis*), známa aj ako Lateranum, je pápežská univerzita so sídlom v Ríme. Bola založená v roku 1773 pápežom Klementom XIV. po tom, čo zveril teologickú a filozofickú fakultu Rímskeho kolégia do správy duchovných v Ríme. V roku 1824 pápež Lev XII. nechal ešte Athenaeum presťahovať do Paláca Sant’Apollinare. Preto je niekedy označovaná aj ako Pápežská univerzita Apollinare.

V roku 1853 pápež Pius IX. založil Fkánonického práva a Fakultu občianskeho práva, ako aj Pápežský inštitút Utriusque Iuris. V roku 1958 získalo Athenaeum súčasnú organizáciu, keď pápež Pius XII. založil Pastoračný inštitút, ktorý bol neskôr pomenovaný podľa prvej encykliky pápeža Jána Pavla II. Redemptor hominis. V roku 1959 škole pápež Ján XXIII. udelil štatút Pápežskej univerzity.

Lateránska univerzita má štyri fakulty (filozofickú, teologickú, kánonického práva, občianskeho práva), dva inštitúty (pastoračný a Utriusque Iuris), cyklus medzifakultných štúdií (mierové vedy a medzinárodná spolupráca) a Centrum pre pokročilé štúdiá a postgraduálnu špecializáciu (CLAS).

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Univerzity v Taliansku
Kategória:Pápežské univerzity
Kategória:Vysoké školy v Ríme
Ľudovít IX. (Hesensko-Darmstadtsko)

**Ľudovít IX. Hesensko-Darmstadtský** (nem. Ludwig IX. Herzog von Hessens-Darmstadt, * 15. december 1719, Darmstadt – † 6. apríl 1790, Pirmasens) bol v rokoch 1768 až 1790 hesensko-darmstadtský landgróf.

## Život a rodina
Narodil sa dňa 15. decembra roku 1719 v meste Darmstadt ako syn Ľudovíta VIII. Hesensko-Darmstadtského a Šarloty Hanavsko-Lichtenberskej.

Dňa 12. augusta roku 1741 uzavrel manželský zväzok spolu s Karolínou Falcko-Zweibrückenskou, dcérou Kristiána III. Falcko-Zweibrückenského. Pár priviedol na svet spolu až osem detí:

* Karolína Hesensko-Darmstadtská (* 2. marec 1746 – † 18. september 1821), ⚭ 1768 Fridrich V. Hesensko-Homburský (* 30. január 1748 – † 20. január 1820), langróf hesensko-homburský
* Frederika Lujza Hesensko-Darmstadtská (* 16. október 1751 – † 25. február 1805), ⚭ 1769 Fridrich Viliam II. (* 25. september 1744 – † 16. november 1797), knieža neuchâtelský, kurfirst a markgróf brandenburský a pruský kráľ od roku 1786 až do svojej smrti
* Ľudovít X. (* 14. jún 1753 – † 6. apríl 1830), landgróf hesensko-darmstadtský, neskôr prvý hesenský veľkovojvoda, ⚭ 1777 Lujza Hesensko-Darmstadtská (* 15. február 1761 – † 24. október 1829)
* Amália Hesensko-Darmstadtská (* 20. jún 1754 – † 21. jún 1832), ⚭ 1775 Karol Ľudovít Bádenský (* 14. február 1755 – † 16. december 1801), dedičný princ bádenský
* Vilhemína Lujza Hesensko-Darmstadtská (* 25. jún 1755 – † 26. apríl 1776), ⚭ 1773 Pavol I. Petrovič (* 1. október 1754 – † 24. marec 1801), cárovič, neskorší ruský cár od roku 1796 až do svojej smrti
* Lujza Hesensko-Darmstadtská (* 30. január 1757 – † 14. október 1830), ⚭ 1775 Karol August Sasko-Weimarsko-Eisenašský (* 3. september 1757 – † 14. jún 1828)
* Fridrich Hesensko-Darmstadtský (* 1759 – † 1802)
* Kristián Hesensko-Darmstadtský (* 1763 – † 1830), slobodný a bezdetný

Roku 1775 sa Ľudovít oženil s Máriou Adelou z Cheirouze, grófkou z Lembergu. Skonal dňa 6. apríla roku 1790 v Pirmasens.

## Vývod z predkov

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Úmrtia v 1790
Kategória:Úmrtia 6. apríla
Kategória:Narodenia v 1719
Kategória:Narodenia 15. decembra
Kategória:Rytieri Radu svätého Andreja
Kategória:Hesensko-darmstadtskí
Karolína Falcko-zweibrückenská

**Karolína Falcko-Zweibrückenská** (* 9. marec 1721, Štrasburg – † 30. marec 1774, Darmstadt) bola manželkou hesensko-darmstadtského landgrófa a jednou z najvzdelanejších žien svojej doby.

## Život
Karolína bola dcérou Kristiána III. Falcko-zweibrückenského a jeho manželky Karolíny Nasavsko-saarbrückenskej.

Dňa 12. augusta 1741 sa v Zweibrückene vydala za Ľudovíta IX. Ich manželský život však nebol šťastný. Karolína sa zaujímala o hudbu a literatúru, zatiaľ čo jej manžela zaujímali vojenské záležitosti. Pre väčšie uľahčenie a efektivitu štátnej ekonomiky založila továreň.

Karolína bola známa ako **Veľká landgrófka**, ako ju nazval Johann Wolfgang von Goethe. Podporovala niekoľko spisovateľov a filozofov tých čias. Boli medzi nimi napríklad Johanna Gottfried Herder, Christopher Martin Wieland a Johann Wolfgang von Goethe. Wieland si prial, aby mal silu urobiť z nej *Kráľovnú Európy*. Bola tatiež v kontakte spolu s Fridrichom II. Pruským a to ako jedna z mála žien, ktoré *Alte Fritz* rešpektoval. Kedysi ju nazval *Slávou a zázrakom nášho storočia* a po jej smrti poslal do Darmstadtu urnu s textom *femina sexo, ingenio vir* (Žena pohlavím, muž duchom).

## Potomkovia

## Rodokmeň

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Osobnosti zo Štrasburgu
Kategória:Hesensko-darmstadtskí
Kategória:Wittelsbachovci
Kategória:Nositelia Radu svätej Kataríny
Pápežská univerzita

[náhľad|Erb [Svätá stolica|Svätej stolice]]

**Pápežská univerzita** je katolícka cirkevná univerzita, ktorá je priamo podriadená Svätej stolici. Pozostáva prevažne z troch cirkevných fakúlt (teológia, filozofia a kánonické právo) a ešte jednej fakulty. Používa európsky systém akademických titulov a udeľuje akademické tituly: bakalár teológie (B.Th., BTh, ThB nebo BTheol.), licenciát teológie (ThLic.) a doktor teológie (ThDr.).

Pápežské univerzity sa zaoberajú špecificky kresťanským zjavením a súvisiacimi disciplínami a poslaním cirkvi šíriť evanjelium, ako je vyhlásené v apoštolskej konštitúcii *Sapientia christiana*, ktorú vydal 15. apríla 1979 pápež Ján Pavol II. Od roku 2018 sa riadia apoštolskou konštitúciou *Veritatis gaudium*, ktorú vydal pápež František 8. decembra 2017.

## Zoznam pápežských univerzít

### Taliansko
* Pápežská Gregorova univerzita „Gregoriana“ (jezuiti)
* Pápežská lateránska univerzita „Lateranum“ (Rímska diecéza)
* Pápežská saleziánska univerzita „Salesianum“ (saleziáni)
* Pápežská univerzita Svätého Kríža „Santa Croce“ (Opus Dei)
* Pápežská univerzita svätého Antona „Antonianum“ (františkáni)
* Pápežská univerzita svätého Tomáša Akvinského „Angelicum“ (dominikáni)
* Pápežská mestská Urbanova univerzita „Urbaniana“ (Dikastérium pre evanjelizáciu)

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Katolícke univerzity
Kategória:Pápežské univerzity
Kategória:Svätá stolica
Chiclayo

**Chiclayo** (španielska výslovnosť: [tʃiˈklaʝo]) je hlavné mesto rovnomennej provincie a departmentu Lambayeque v severnom Peru. Nachádza sa 13 kilometrov od pobrežia Tichého oceánu, 208 kilometrov od mesta Trujillo a 770 kilometrov od hlavného mesta krajiny Limy. Bolo založené pod názvom „*Santa María de los Valles de Chiclayo*“.

Chiclayo je štvrté najväčšie mesto v Peru. Bolo založené v 16. storočí španielskymi kňazmi počas koloniálneho obdobia. Vtedy bolo v Chiclayo postavených mnoho zaujímavých budov v španielskom štýle, ktoré sa nachádzajú v historickom centre mesta.

Chiclayo je hospodárskym centrom regiónu a špecializuje sa na pestovanie cukrovej trstiny a chov dobytka. Chiclayo sa rozvíja ako turistická destinácia a láka turistov bohatými kultúrnymi aktivitami, historickými pamiatkami a vzrušujúcimi výletmi.

V Chiclayo je veľa múzeí. Všetky sú plné fascinujúcej peruánskej histórie a informácií o minulých civilizáciách. Národné múzeum Sican má veľkolepé výstavy zlatých artefaktov. Múzeum Brüning vystavuje veľkú zbierku dôležitých pamiatok. Výstavy sa týkajú civilizácií Chavin, Chimu, Inkov a Moche.

V rokoch 2014 - 2023 pôsobil v Chiclayo pápež Lev XIV., najskôr ako apoštolský administrátor tunajšej diecézy, od roku 2015 ako diecézny biskup.

## Referencie

## Iné projekty


Kategória:Mestá v Peru
STK

**STK** môže byť skratka pre:

* miesto kde sa vykonávajú technické kontroly vozidiel, pozri stanica technickej kontroly
* počítačovú hru, pozri SuperTuxKart
* multifyzikálnu softvérovú aplikáciu, pozri Systems Tool Kit
Dom múzeum Ivana Vazova

**Dom múzeum Ivana Vazova** môže byť:

* dom-múzeum v Bulharsku:
** Dom múzeum Ivana Vazova (Berkovica)
** Dom múzeum Ivana Vazova (Sofia)
** Dom múzeum Ivana Vazova (Sopot)
Robert Prévost

**Robert Prévost** alebo **Robert Prevost** môže byť:
* kanadský scénograf (19271982), pozri Robert Prévost (scénograf)
* kanadský historik (19182007), pozri Robert Prévost (historik)
* francúzsky maliar (18931967), pozri Robert Prévost (maliar)

**Robert Prevost** môže byť aj:
* pápež Lev XIV., vlastným menom Robert Francis Prevost (* 1955), pozri Lev XIV.

## Pozri aj
* Prevost

Prévost, Robert
Johnny English (filmová séria)

**Johnny English** je trojdielna séria prevažne britských filmov, v ktorých hlavnú úlohu hrá Rowan Atkinson. Séria, ktorú napísali scenáristi Neal Purvis, Robert Wade a William Davies je paródiou franšízy bondoviek. Štvrtá časť ságy je momentálne vo vývoji.

## Filmy série
Séria sa skladá z troch filmov:

* *[[Johnny English]]* (2003)
* *Johnny English sa vracia* (2011)
* *Johnny English znovu zasahuje* (2018)

## Herecké obsadenie

## Filmový štáb

## Technické parametre

## Poznámky

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Britské filmové série
Dom múzeum Petka a Penča Slavejkovových

**Dom múzeum Petka a Penča Slavejkovových** () je obytný dom, v súčasnosti fungujúci ako múzeum, ktorý sa nachádza v meste Sofia v Sofijskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.

Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.

Je jedným z objektov bulharského Národného literárneho múzea.

## Lokalita
Pamätná doska na budove s basreliéfom Petka a Penča Slavejkovových|náhľad|vľavo
Dom múzeum Petka a Penča Slavejkovových sa nachádza v centrálnej časti mesta Sofia v rajóne Sredec na ulici „G. S. Rakovski“ (, doslova *ulica G. S. Rakovského*) č. 138 v blízkosti námestia „Slavejkov“ (, doslova *Slavejkovovo námestie*) na ktorom sa v minulosti nachádzal rodinný dom Slavejkovových.

## Dejiny
1. júla 1951 bolo v budove otvorené múzeum venované otcovi a synovi Slavejkovovým.

V roku 1978 bol budove udelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.

## Charakteristika
Ide o obytný dom v ktorom žila až do svojej smrti neter Penča Slavejkova a vnučka Petka Slavejkova, Svetoslava Slavejkovová, ktorá bola zároveň prvou správkyňou múzea.

V dome sa okrem samotného múzea Slavejkovových nachádza riaditeľstvo bulharského Národného literárneho múzea.

## Múzeum
Múzeum bolo otvorené pre návštevníkov 1. júla 1951.

Expozícia múzea predstavuje život a činnosť básnika a politika Petka Slavejkova a jeho syna, básnika a intelektuála Penča Slavejkova. V múzeu sa nachádza replika pracovne a hosťovskej izby s vybavením z pôvodného rodinného domu Slavejkovových.

Základ zbierky bol múzeu darovaný Svetoslavou Slavejkovovou, ktorá desaťročia zhromažďovala rukopisy, originálne osobné veci, obrazy a knihy rodiny Slavejkovových. Zbierka obsahuje 80 000 rukopisných strán otca a syna Slavejkovových, osobnú knižnicu Petka Slavejkova (162 zväzkov), osobnú knižnicu Penča Slavejkova (asi 2000 zväzkov), 600 originálnych fotografií, obrazy významných bulharských umelcov, nábytok, osobné veci, etnografickú zbierku starobulharských výšiviek, pričom všetky tieto veci patrili rodine Slavejkovových.

Medzi zaujímavé exponáty patria napríklad stôl na ktorom bola podpísaná tzv. tarnovská ústava (v roku 1879), pracovný kút Penča Slavejkova s originálnym nábytkom, jeho osobná knižnica v ktorej sa nachádzajú vzácne vydania kníh v deviatich jazykoch, ako aj jeho kolekcia obrazov. Mimoriadne cenná je aj tabuľa s fotografiami predstaviteľov Veľkého národného zhromaždenia z roku 1879.

Bohatý archív uchováva aj časť duchovného a hmotného dedičstva ďalších Slavejkovcovostatných synov Petka SlavejkovaIvana, Rajka, Christa a Rača, ako aj jeho dcér, Donky a Penky. V múzeu sa nachádza aj bohatý rodinný fotoarchív a zaujímavá korešpondencia medzi zakladateľkou múzea Svetoslavou Slavejkovou a jej strýkom Penčom Slavejkovom a jeho múzou Marou Belčevovou, ako aj ďalšími členmi rodiny.

## Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu

Rok vyhlásenia: 1978

Dôvod pamiatkovej ochrany: historická hodnota budovy

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Stavby v Sofii
Kategória:Domy v Sofii
Kategória:Múzeá v Bulharsku
Kategória:Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Kategória:Organizácie založené v 1951
Wagnerova skupina

**Wagnerova skupina** (celým názvom *Súkromná vojenská spoločnosť Wagner*, tiež **Wagnerova armáda**) je ruská paramilitárna organizácia, označovaná tiež ako súkromná armáda Jevgenija Prigožina, ktorá sa zúčastnila alebo zúčastňuje rozličných ozbrojených konfliktov, ako sú občianska vojna v Sýrii, občianska vojna v Líbyi alebo ruská invázia na Ukrajinu. Skupina je pomenovaná podľa Dmitrija Utkina, zvaného „Wagner“ podľa jeho obľúbeného skladateľa Richarda Wagnera. Príslušníci skupiny sú nazývaní **wagnerovci, vágnerovci** alebo prípadne prezývkou „muzikanti“.

Snaha začleniť wagnerovcov bojujúcich na Ukrajine do regulérnej armády viedla k ich predčasne ukončenej vzbure proti Moskve v júni 2023. Ďalší osud skupiny zostáva zatiaľ nejasný, a to najmä po tom, čo jej veliteľ Jevgenij Prigožin 23. augusta 2023 zomrel.

## Vzbura v júni 2023
V neskorých večerných hodinách 23. júna 2023 začala Wagnerova skupina obsadzovať veliteľské stanovištia v Rostove na Done a Voroneži a vyhlásila boj proti ministerstvu obrany. Ruský prezident Vladimír Putin to označil za vzburu. 24. júna, po sprostredkovaní rozhovorov bieloruským prezidentom Alexandrom Lukašenkom (sľubu beztrestnosti), dal Prigožin príkaz na návrat svojich jednotiek do Rostova na Done, keď boli vzdialené od Moskvy už iba 200 kilometrov.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Vojsko v Rusku
Kategória:Rusko-ukrajinská vojna
Kategória:Polovojenské organizácie
Kategória:Organizácie v Rusku
Kategória:Zločinecké organizácie
Dubinský potok (prítok Hornádu)

**Dubinský potok** je vodný tok v Slovenskom raji a Hornádskej kotline na území okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Hornádu s dĺžkou približne 3,7 km a je tokom V. rádu. Časťou toku preteká ochranným pásmom Národného parku Slovenský raj.

## Priebeh toku
Potok pramení na severnom okraji Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj, v lokalite Repiská, v nadmorskej výške približne  Od prameňa v lokalite nesúvislého mladého porastu po ťažbe (2025) tečie severným smerom, pričom už zakrátko opúšťa les a s ním aj Slovenský raj. Už v Hornádskej kotline a jej podcelku Vikartovská priekopa priberá ľavostranný prítok a mierne sa točí na severozápad. Onedlho priberá ďalší ľavostranný prítok z lokality Kopanice a na okraji Hranovnice mení smer na sever. Pokračuje jej okrajom, podtekajúc cestu do Spišského Štiavnika a bez významnejších prítokov vedie rovinatou, poľnohospodársky využívanou krajinou na sever. Neďaleko osady Dubina sa v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do rieky Hornád. Potok patrí do širšieho povodia rieky Slaná.

Potok pramení na katastrálnom území obce Spišský Štiavnik, no onedlho pokračuje na územie Hranovnice v okrese Poprad v Prešovskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Spišsko-gemerský kras, Slovenský raj
* Hornádska kotlina, Vikartovská priekopa

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Spišsko-gemerskom krase
Kategória:Vodné toky v Hornádskej kotline
Kategória:Povodie Hornádu
Kategória:Vodné toky v okrese Poprad
Kategória:Hranovnica
Kategória:Spišský Štiavnik
Pápežská univerzita svätého Tomáša Akvinského

**Pápežská univerzita svätého Tomáša Akvinského**, známa aj ako Angelicum alebo Collegio Angelico (na počesť patróna *Doctor Angelicus* Tomáša Akvinského), je pápežská univerzita v historickom centre Ríma v Taliansku. Spravuje ju dominikánsky rád a je ústredným centrom tomistickej teológie a filozofie rádu. Univerzita ponúka bakalárske aj magisterské štúdium v ​​teológii, filozofii, kánonickom práve a spoločenských vedách. Štúdium je v taliančine a niektoré v angličtine. Angelicum tvoria duchovní a laici, študujú tu rehoľní aj laickí študenti z celého sveta.

## História
Oficiálne založenie dominikánskeho štúdia conventuale v Ríme, ktoré sa neskôr rozrástlo na Angelicum, sa datuje prevodom komplexu Santa Sabinana na Rehoľu kazateľov 5. júna 1222 za pápeža Honoria III. Univerzita má svoje korene v dominikánskom poslaní študovať, učiť a kázať pravdu, čo sa odráža v motte rádu „Veritas“. Výrazne pedagogický charakter dominikánskeho apoštolátu, ako ho zamýšľal svätý Dominik Guzmán v roku 1216 pri zrode rehole, „prvej rehole ustanovenej Cirkvou s akademickým poslaním“, je vyjadrený ďalším mottom rádu *„contemplare et contemplata aliis tradere“* (kontemplovať a prinášať plody kontemplácie iným).

Pápež Honorius III. schválil Rehoľu kazateľov dokumentmi z decembra 1216 a januára 1217. Pápežská bula „Gratiarum omnium“ 21. januára 1217 potvrdila pedagogické poslanie Rádu tým, že jeho členom udelila právo kázať univerzálne, čo bola právomoc, ktorá predtým závisela od miestneho biskupského povolenia.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Univerzity v Taliansku
Kategória:Pápežské univerzity
Kategória:Vysoké školy v Ríme
Dom Gendoviča

**Dom Gendoviča** (), známy aj ako **Citrónový dom** () je obytný dom zo začiatku 20. storočia, ktorý sa nachádza v meste Sofia v Sofijskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.

Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.

## Lokalita
Detail z vrchnej časti fasády|náhľad|vľavo
Dom Gendoviča sa nachádza v centrálnej časti mesta Sofia v rajóne Sredec na križovatke ulíc „Ivan Vazov“ (, doslova *ulica Ivana Vazova*) a „Ďakon Ignatij“ (, doslova *ulica diakona Ignatiho*) v bezprostrednej blízkosti Národného divadla Ivana Vazova od ktorého leží južne.

## Dejiny
Budovu nechal postaviť Christo Gendovič (bulharský politik, podnikateľ a spolupracovník Vasila Levského), ktorý bol známy pod titulom barón, ktorý mu bol udelený ruským cárom Alexandrom II. za jeho zásluhy v priebehu rusko-tureckej osloboditeľskej vojny, kde pôsobil ako prekladateľ pre generála Viktora Dandevila. Cieľom Gendoviča, ktorému sa podarilo v období po oslobodení Bulharska značne zbohatnúť na vojenských zákazkách pre východorumelijskú milíciu a žandárstvo, bolo postaviť dom, ktorý by predstihol všetky okolité domy svojou výškou a krásou. V roku 1890 Gendovič za týmto účelom kúpil parcelu pre výstavbu v susedstve Národného divadla Ivana Vazova. Výstavba budovy prebehla v roku 1914.

V roku 1956 bola v prízemnej časti domu otvorená kaviareň „Bambuka“ (v počiatkoch pod názvom „Naroden teatăr“), ktorá sa čoskoro stala miestom, kde sa stretávala vtedajšia umelecká a literárna elita Sofie. Kaviareň v dome pôsobila do roku 1966.

V roku 1978 bol budove udelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.

Začiatkom 90. rokov 20. storočia bola budova v rámci reštitúcie navrátená následníkom Christa Gendoviča, ktorí budovu zreštaurovali.	

## Charakteristika
Autorom projektu výstavby bol bulharský architekt Nikola Lazarov.

Budova bola postavená v novobarokovom slohu. Ide o sedemposchodový obytný dom.

Budova je postavená v tzv. viedenskom štýle a je charakteristická bohato zdobenou fasádou so sadrovými ornamentami, veľkým počtom arkierov, balkónov a kupolou v rohovej časti budovy. Budova mala mať pôvodne dve kupoly, druhá však nebola dokončená v dôsledku začiatku prvej svetovej vojny.

Dom Gendoviča bol v čase dokončenia výstavby prvá budova v Sofii s vlastným lokálnym vykurovacím systémom. Zároveň bola v tom čase najvyššou sofijskou budovou.

## Zaujímavosť
* Budova je medzi obyvateľmi Sofie známa ako „prvý mrakodrap“ v meste.
 
## Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu

Rok vyhlásenia: 1978

Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská a umelecká hodnota budovy

## Galéria

HouseOfGendovich-Sofia04.jpg|pohľad na dom zo severovýchodu
HouseOfGendovich-Sofia03.jpg|pohľad na severnú fasádu budovy


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Stavby v Sofii
Kategória:Domy v Sofii
Kategória:Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Kategória:Architektúra z 1914
Kategória:Novobarokové stavby v Bulharsku
Rehoľné sľuby

náhľad|Skladanie rehoľných sľubov

**Rehoľné sľuby** (lat. *Professio religiosa*) sú aktom, keď sa pokrstený človek v katolíckej, anglikánskej a pravoslávnej cirkvi stáva rehoľníkom. Verejne a natrvalo preberá záväzok zachovávať evanjeliové rady, je zasvätený Bohu prostredníctvom služby Cirkvi a je začlenený do špecifického inštitútu s príslušnými právami a povinnosťami. Zložením troch sľubov čistoty, chudoby a poslušnosti alebo iných posvätných zväzkov podľa zákonov inštitútov sa veriaci úplne odovzdávajú Bohu, aby boli predurčení k jeho službe s novým a osobitným titulom. Sľuby môže byť trvalé (večné) alebo dočasné.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Zasvätený život
Chrám svätého Juraja (grécky, Sofia)

**Chrám svätého Juraja** (), známy aj ako **Grécky chrám** () je chrám Gréckej pravoslávnej cirkvi zo začiatku 20. storočia, ktorý sa nachádza sa v meste Sofia v oblasti Sofia v juhozápadnom Bulharsku.

Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.

Chrám funguje pod správou gréckeho veľvyslanectva v Sofii a je centrom gréckej pravoslávnej komunity v meste.

## Lokalita
Pohľad na západnú fasádu chrámu|náhľad|vľavo
Grécky chrám svätého Juraja sa nachádza v centrálnej časti mesta Sofia v rajóne Krasno Selo na ulici „Makedonija“ (, doslova *bulvár Macedónia*) č. 11.

## Dejiny
Pozemok na výstavbu chrámu bol zakúpený gréckym diplomatickým predstavenstvom v Sofii v roku 1890. Chrám bol následne postavený začiatkom 20. storočia. Finančné prostriedky na výstavbu daroval Grék Ioannis Kosmoglu, ktorý zomrel v roku 1920 a je pochovaný v chrámovom dvore.

V rokoch 19361940 fungovala pri chráme škola, ktorá slúžila potrebám gréckej komunity v Sofii.

V priebehu druhej svetovej vojny bol chrám vážne poškodený a úplne bola zničená budova chrámovej školy, ktorá už nebola obnovená. Chrám bol opravený v rokoch 19561957. Iniciátorom opravy bol prvý grécky chargé d’affaires v SofiiKonstantinos Tranos.

V roku 1978 bol budove udelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.

V súčasnosti je chrám centrom sofijskej gréckej pravoslávnej komunity, pričom liturgie sa slúžia raz za mesiac a taktiež pri príležitosti Vianoc, Veľkej noci a ďalších oficiálnych cirkevných sviatkov.	

## Charakteristika
Chrám je postavený ako trojloďová bazilika s jednoduchými ľudovými architektonickými detailami. Budova je dlhá 20,90 metra a široká 10,80 metra. Zastavaná plocha tak dosahuje približne 210 m². Centrálna chrámová loď je zasvätená svätému Jurajovi, pravá bočná loď svätému Demeterovi a ľavá bočná loď svätým Konštantínovi a Helene.

Veľké ikony v chráme sú zhotovené v Svätej hore a podpísané významným umelcom Christodoulosom Mateu. V praxi sú však dielom jeho žiaka Gavrila Atanasova, ktorý sa podpísal na ikone svätého Konštantína medzi ornamenty na jeho opasku. Gavril Atanasov pre chrám následne zhotovil aj malé apoštolské ikony a to v priebehu roku 1904, keď sa nachádzal v Sofii. 

Pozemok na ktorom chrám stojí je obdĺžnikového tvaru s rozmermi 52,80x39,95 metra.

## Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu

Rok vyhlásenia: 1978

Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská a umelecká hodnota budovy

## Galéria

GreekChurchStGeorge-Sofia02.jpg|celkový pohľad na chrám z juhozápadu
Greek Saint George Church in Sofia by Todor Bozhinov.jpg|celkový pohľad na chrám zo severozápadu


## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Pravoslávne chrámy v Bulharsku
Kategória:Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Kategória:Stavby v Sofii
Kategória:Kostoly zasvätené svätému Jurajovi
Kategória:Kostoly postavené po oslobodení Bulharska
Trujillo (Peru)

**Trujillo** (španielsky: [tɾuˈxiʝo]) je hlavné mesto departmentu La Libertad v severozápadnej časti Peru. Je tretím najľudnatejším mestom krajiny. Nachádza sa 335 metrov nad morom, 5 km od pobrežia a 5 km severne od rieky Moche, má mierne podnebie. Nachádza sa na brehu rieky Moche, blízko jej ústia do Tichého oceánu, v údolí Moche. Bolo miestom veľkých prehistorických kultúr Moche a Chimu, ktoré zničili Inkovia.

Mesto Trujillo založil španielsky dobyvateľ Diego de Almagro koncom roku 1534. Španielsky kráľ Karol V. mu udelil 23. novembra 1537 mestské výsady a erb. Trujillo bolo považované za obilnicu Peru, najmä pokiaľ ikde o produkciu cukru, ryže, kože, obilnín, múky a chovu ošípaných, stalo sa najdôležitejším mestom v severnom Peru. Nezávislosť mesta od Španielska bola vyhlásená 29. decembra 1820 a mesto bolo v roku 1822 Kongresom Peruánskej republiky ocenené titulom „Zaslúžilé mesto verné vlasti“ za jeho úlohu v boji za peruánsku nezávislosť. V roku 1932 sa Trujillo stalo dejiskom vojenského povstania. Je považované za „kolísku slobody a kolísku súdnictva v Peru“.

Trujillo sa nachádza v blízkosti dvoch významných archeologických nálezísk predkolumbovských pamiatok: Chan Chan, najväčšie nepálené mesto v starovekom svete, ktoré bolo v roku 1986 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO; a najväčšia nepálená pyramída v krajine Huaca del Sol (chrámy Slnka a Mesiaca).

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mestá v Peru
Villanova University

**Villanova University** je katolícka výskumná univerzita v meste Villanova na predmestí Philadelphie v Pensylvánii v USA. Bola založená Rádom svätého Augustína v roku 1842 a pomenovaná po svätom Tomášovi z Villanovy. Univerzita je najstaršou katolíckou univerzitou v štáte a jednou z dvoch augustiniánskych inštitúcií vyššieho vzdelávania v USA.

Univerzita je spätá so starým Kostolom svätého Augustína vo Philadelphii, ktorý založili augustiniánski mnísi z provincie svätého Tomáša z Villanovy v roku 1796, a s farskou Akadémiou svätého Augustína, ktorá bola založená v roku 1811. Je zaradená do kategórie Doktorandské univerzity – Vysoká výskumná aktivita.

Bakalársky titul z matematiky tu v roku 1977 získal Robert Francis Prevost, ktorý sa v roku 2025 stal pápežom Levom XIV.

## Galéria

Súbor:Oldnova.jpg | Areál v roku 1849
Súbor:Villanova University A panoramic shot.jpg | Areál v roku 2010
Súbor:Villanova Church.jpg | Kostol sv. Tomáša


## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 


Kategória:Katolícke univerzity
Kategória:Vysoké školy v Pensylvánii
Kategória:Organizácie založené v 1842
Maliar Persea

[náhľad|Atické [červenofigúrová keramika|červenofigúrové peliké, mladík s obetným košíkom sa dotýka falosu na hermovke, Altes Museum (Antikensammlung) F 2172, Berlín]]
**Maliar Persea** je konvenčné meno atického vázového maliara, pôsobiaceho v ranoklasickom období (cca v rokoch 475 – 450 pred Kr.).
 
Maliar Persea, atický maliar červenofigúrových váz, patrí do skupiny starších manieristov.
Jeho meno je odvodené od zobrazenia Persea, na jeho rukou zdobenej červenofigúrovej hydrii, uloženej v berlínskom múzeu (Antikensammlung F2377). Na tejto váze je zobrazená Aténa, ktorá stojí vľavo a Perseus si pravou rukou pridržiava na hrudi lýru a ľavou rukou zviera odseknutú hlavu Medúzy (hlavu Medúzy s maskou). Hrdina má na hlave okrídlenú čiapku, a namiesto okrídlených čižiem má obuté sandále, vysoké až po kolená.
 
Pripisuje sa mu približne dvadsať váz. Okrem nádob typických pre manieristov (peliké, hydria alebo amfora) vyzdobil aj lutroforos, lebes gamikos a oinochoé. Jeho pelikai sa tvarom a výzdobou líšia od pelikai jeho spoločníkov, ich ústia sú širšie, telo zavalitejšie, maliarske scény na vázach nedelia ozdobné rámiky.

Postavy maľoval v podobnom štýle ako iní manieristi, len s obmedzenejšou (nenáročnou) výzdobou. Typické sú u neho účesy postáv, ktoré niekedy vyzerajú ako moderné mikádo. S podobnými účesmi kreslil mladíkov i Matschov maliar. Vyznačoval sa tiež „schodíkovito“ zobrazenými záhybmi na himatiónoch.  Niektoré jeho ozdobné pásy s uzavretými palmetami a malými úponkami, sú podobné ornamentom, ktoré používal Kleofradov maliar. Kresby Maliara Persea sú jemnejšie spracované ako kresby Maliara ošípaných alebo Leningradského maliara. Dokonca aj hrubšie plášte (himatióny) sledujú obrysy končatín postáv a ich pohyb. Je ťažké určiť učiteľa Maliara Persea. Leningradský maliar podobne zobrazoval himatióny s horizontálnymi záhybmi a niektoré jeho postavy majú porovnateľne veľké oči, trojuholníkového tvaru a podobné okrúhle brady.
 
## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Maliari starovekého Grécka
Matúš Sukeľ

**Matúš Sukeľ** (* 23. január 1996, Liptovský Mikuláš) je slovenský profesionálny hokejový útočník, ktorý v súčasnosti hrá na základe zmluvy s HC Verva Litvínov v českej extralige (ELH). Bol vybraný a hral za Slovensko na Zimných olympijských hrách 2018.

## Kariérne štatistiky

## Referencie

Kategória:Slovenskí hokejoví útočníci
Martin Chromiak

**Martin Chromiak** (* 20. augusta 2002) je profesionálny slovenský hokejový útočník, ktorý v súčasnosti pôsobí vo farmárskom klube Ontario Reign v American Hockey League (AHL).

## Hráčska kariéra
Svoju hokejovú kariéru začal v MHK Dubnica nad Váhom a vo veku 14 rokov prestúpil do HK Dukla Trenčín. V roku 2020 ho draftoval klub Los Angeles Kings z celkového 128. miesta v piatom kole. V septembri 2021 podpísal s klubom trojročný nováčikovský kontrakt, od toho istého roku hral za Ontario Reign v AHL.

### Reprezentácia
Chromiak hral na majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov v rokoch 2021 a 2022. Na druhom menovanom turnaji bol na konci úvodného zápasu proti USA zvolený za najlepšieho hráča zápasu Slovenska, ale turnaj bol prerušený kvôli pandémií COVID-19 vo viacerých tímoch.

Zahral si aj na Majstrovstvách sveta do 18 rokov 2019, kde bol na konci úvodného zápasu proti USA vyhlásený za najlepšieho hráča zápasu Slovenska. Chromiak si zahral aj na Hlinka Gretzky Cupe 2018 a 2019, pričom na druhom menovanom turnaji bol s bilanciou 2+3=5 najlepším strelcom Slovenska. Celkovo odohral 37 mládežníckych a 32 mužských medzinárodných zápasov.

## Kariérne štatistiky

## Referencie

Kategória:Slovenskí hokejoví útočníci
Michal Ivan

**Michal Ivan** (narodený 18. novembra 1999) je slovenský profesionálny hokejový obranca, ktorý hrá za HC Bílí Tygři Liberec v českej extralige (ELH).

Ivan hral juniorský hokej v Quebec Major Junior Hockey League za Acadie–Bathurst Titan a Drummondville Voltigeurs. Po návrate do Česka Ivan 21. júna 2019 podpísal zmluvu s HC Dynamo Pardubice. Svoj profesionálny debut pôvodne absolvoval v HKM Zvolen v sezóne 2016-17 v Slovenskej extralige.

## Reprezentácia
Bol vybraný na svoj plnohodnotný medzinárodný debut na majstrovstvách sveta, keď sa za Slovensko zúčastnil Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2021.

## Kariérne štatistiky

### Medzinárodné

## Referencie
Tonko, Slávka a kúzelné svetlo

***Tonko, Slávka a kúzelné svetlo*** je česko-slovensko-maďarský stop-motion animovaný dobrodružný fantasy film z roku 2023 v réžii českého režiséra Filipa Pošivača. Film získal cenu v kategórii Contrechamps na Medzinárodnom festivale animovaných filmov v Annecy. Film mal premiéru v českých kinách 2. novembra 2023 a v slovenských kinách 7. decembra 2023.  

## Súhrn
11-ročný chlapec menom Tonko má jedinečnú schopnosť: od narodenia žiari. Rodičia sa ho snažia držať doma, aby ho chránili pred okolitým svetom, no jedného dňa stretne Slávku, záhadné dievča, ktoré sa pred vianočnými sviatkami nasťahuje do jedného zo susedných bytov. Tonko v nej nájde svojho prvého skutočného priateľa a niekoho, komu môže odhaliť svet fantázie vo svojom vankúšovom bunkri. Slávka zase ukazuje Tonkovi zázračnú baterku, s ktorou dokáže z obyčajných vecí, ktoré vidia len oni, vytvárať úžasné obrazy a čarovné svety. Spoločne sa vydali hľadať pôvod tajomných kúdolov temnoty, ktoré odvádzajú slnečné svetlo z ich domu.

## Obsadenie

*Ostatné postavy nahovorili: Marián Prevendarčík, Oliver Ďurčo, Zuzana Dančiaková, Ľudmila Swanová, Michal Rovňák, Tomáš Hlaváč

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Filmy ocenené Českým levom
Kategória:Slovenské kreslené filmy
Kategória:Filmy z 2023
Kategória:Filmy podľa názvu
Callao

**Callao** (španielska výslovnosť: [kaˈʎao]) je peruánske prímorské mesto a región na pobreží Tichého oceánu v metropolitnej oblasti Lima. Callao je hlavným peruánskym námorným prístavom a medzinárodného letiska Jorge Cháveza. Mesto Callao je súčasťou rovnomennej provincie a regiónu. Callao sa nachádza asi 15 km západne od historického centra Limy, má 389 579 obyvateľov (2005).

Kotvisko prístavu Callao sa nachádza južne od rieky Rímac a je chránené veľkým pobrežným ostrovom San Lorenzo (ponorková základňa a námorná stanica) a dlhým mysom. Prístav je ďalej chránený vlnolamami. Moderný námorný terminál bol otvorený v roku 1935; suchý dok s dĺžkou 175 m bol postavený v roku 1938; hlavné mólo na rudu a náklad a ropné mólo boli v prevádzke do roku 1969; a ďalšia modernizácia sa uskutočnila koncom 20. storočia.

Callao založil v roku 1537 španielsky dobyvateľ Francisco Pizarro. Stalo sa hlavným prepravným bodom pre zlato a striebro, ktoré španielski dobyvatelia odvážali z ríše Inkov. Preto bol prístav často napádaný pirátmi a rivalmi Španielska. V roku 1578 ho vyplienil Sir Francis Drake. V roku 1746 mesto zničila prílivová vlna po zemetrasení, ale bolo znovu postavené asi trištvrte míle od pôvodného miesta. Krátko nato bolo postavené rozsiahle opevnenie - pevnosť Real Felipe; odolala niekoľkým obliehaniam španielskych síl počas vojen za nezávislosť. Simón Bolívar tam pristál v roku 1823 a o tri roky neskôr sa stalo dejiskom konečnej kapitulácie Španielska.

Prvá železnica v Južnej Amerike bola otvorená medzi Callaom a Limou v roku 1851. Mesto bolo bombardované španielskou flotilou v roku 1866; a v roku 1881 počas vojny v Pacifiku ho obsadili čilské sily, ktoré ho v roku 1883 vrátili Peru na základe Ancónskej zmluvy. Obnova mesta a prístavu bola nevyhnutná po silnom zemetrasení v roku 1940.

Medzi hlavné exportné položky z Callao patria minerály, rafinované kovy, rybia múčka a rybí olej; medzi hlavné dovozy patrí pšenica, stroje a drevo. Medzi mnohými a rozmanitými priemyselnými odvetviami mesta sú významné pivovary, lodenice a továrne na rybiu múčku.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Mestá v Peru
Kategória:Prístavy
Dobrá (prítok Blhu)

**Dobrá** je potok v regióne Gemer, na území obce Potok v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Revúcka vrchovina. Ústi do Blhu. Od sútoku zdrojníc po ústie má dĺžku . Rád toku VI.

## Začiatok
Začína sa sútokom zdrojníc v  v lesnom extraviláne v tesnej blízkosti trojchotárnika obcí Potok, Poproč a Rovné, severozápadne od lesa *Na rovinách* v severozápadnej časti územia obce Potok, v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji, v regióne Gemer. Severná zdrojnica s dĺžkou  pramení v  na území intravilánu Poproča a západná zdrojnica s dĺžkou  pramení v  na území extravilánu Poproča.

## Opis toku
Od sútoku zdrojníc tečie južným smerom územím obce Potok cez lesný extravilán, ľavým brehom obmýva les *Na rovinách*, pravým brehom obmýva les aj pole *Dobrý potok*, v závere svojho toku mení smer na juhovýchod a vyteká z lesa do poľnohospodárskej pôdy. V strednej časti územia obce Potok v poľnohospodárskom extraviláne v  ústi do Blhu ako jeho ľavostranný prítok. *Dobrá* patrí do okresu Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Patrí do geomorfologického celku Revúcka vrchovina a geomorfologického podcelku Železnícke predhorie. *Dobrá* nemá prítoky.

## Pôvod názvu
Názov vodného toku *Dobrá* má pôvod v prvej zložke pôvodného stredovekého dvojslovného názvu vodného toku v podobe *Dobrá voda / Dobrý potok* vo význame *vodný tok s vodou dostatočnej kvality i dostatočného množstva vody pre osadu, prípadne s vodou pokojnou, čistou, bez kameňov*. Listinne doložené názvy vodného toku: 1868 *Dobrá potok*, 1884 *Dobrá*, 1965 *Dobrá*. Hydronymum *Dobrý potok* bolo prenesené na osadu pôvodne bez zmeny a iba neskoršie redukciou dvojslovného názvu bol utvorený jednoslovný osadný názov *Potok*. Listinne doložené osadné názvy: 1323 *Dobrapataka*, 1336 *Dobrapathaka*, 1559 *Pothok*, 1610 *Dobro Pataka*, 1773 *Potok*, 1920 *Dobrý Potok*, 1927 *Potok*. Názov vodného toku sa svojim názvom zaradil do skupiny jednoslovných hydroným v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku *Dobrá* bol štandardizovaný v roku 1976. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum *Dobrá* je jedinečným hydronymom (máj 2025).

## Referencie

 

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v okrese Rimavská Sobota  
Kategória:Vodné toky v Revúckej vrchovine
Kategória:Potok (okres Rimavská Sobota)
Studňový potok

**Studňový potok** je krátky vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hnilca s dĺžkou približne 2,3 km a je tokom VI. rádu. Preteká územím Národného parku Nízke Tatry.

## Priebeh toku
Potok pramení na východnom okraji Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Kráľova hoľa, na východných svahoch Kráľovej hole, v nadmorskej výške približne  Od prameňa v pásme kosodreviny v oblasti hornej hranice lesa tečie východným smerom cez lokalitu Tri studne. Lemuje južný okraj prírodnej rezervácie Martalúzka a na strednom toku pokračuje oblasťou nesúvislého lesného porastu. Nemá významnejšie prítoky a odlesneným územím smeruje na východný okraj Nízkych Tatier. V nadmorskej výške približne  sa napokon ako prvý významnejší prítok vlieva pravostranne do rieky Hnilec. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Slaná.

Potok pramení a celým tokom preteká iba katastrálnym územím obce Telgárt v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Hnilca
* Národný park Nízke Tatry
* Nízke Tatry, Kráľovohoľské Tatry, Kráľova hoľa (geomorfologická časť)

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Nízkych Tatrách
Kategória:Povodie Hnilca
Kategória:Vodné toky v okrese Brezno
Kategória:Telgárt
Austin Powers (filmová séria)

**Austin Powers** je séria troch amerických filmov, ktoré režíroval Jay Roach. V ságe hrá Mike Myers hlavnú rolu britského špióna Austina Powersa a zároveň jeho úhlavného nepriateľa Dr. Evila. Séria je satirou mnohých filmov a postáv, najmä filmov o Jamesovi Bondovi.

## Filmy série
Séria sa skladá z troch filmov:

* *Špionátor* (1997)
* *Austin Powers 2* (1999)
* *Austin Powers v Zlatom úde* (2002)

## Herecké obsadenie

## Filmový štáb

## Technické parametre

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Filmové série USA
Austin Powers

**Austin Powers** môže byť:

* americká filmová séria, pozri Austin Powers (filmová séria)
* hlavná postava filmovej série, pozri Austin Powers (postava)
* americký film z roku 1997, pozri Austin Powers (film)

Powers, Austin
Petr Čepelka

Generálmajor Ing. **Petr Čepelka** (* 17. február 1969, Vrchlabí) je český generál, od roku 2022 veliteľ Vzdušných síly Armády Českej republiky.

## Život
Narodil sa vo Vrchlabí. V rokoch 1983 až 1987 študoval na SOU strojírenské Hronov. V rokoch 1987 až 1991 študoval na Vysokej vojenskej leteckej škole Košice, odbor Letecká a raketová technika. V roku 1991 sa stal pilotom 1. vrtuľníkovej letky 11. vrtuľníkového pluku 1. armády v Plzni. V rokoch 1992 až 1994 bol v tomto pluku pilot, letovod a navigátor. Od roku 1994 do roku 2003 bol navigátorom a kapitánom vrtuľníku 33. základne vrtuľníkového letectva v Plzni. V rokoch 2004 až 2008 bol inšpektor bezpečnosti letu 23. základne vrtuľníkového letectva v Přerove. Ako starší pilot sa tiež zúčastnil misie ISAF v Afganistane. V roku 2008 začal pracovať na Ministerstve obrany. Do roku 2010 bol vedúcim starším dôstojníkom - špecialistom oddelenia vrtuľníkového a dopravného letectva odboru vzdušných síl Sekcie rozvoja druhov síl operačnej sekcie MO. V období 2010 až 2011 bol zástupcom veliteľa jednotky AMT (ISAF) v Kábule v Afganistane. V rokoch 2011 až 2013 bol vedúci oddelenia – náčelník vrtuľníkového a dopravného letectva Sekcie rozvoja druhov síl. V roku 2013 sa stal vedúcim oddelenia vrtuľníkového a dopravného letectva Sekcie rozvoja a plánovania schopností MO. V rokoch 2014 až 2018 pôsobil na 22. základni vrtuľníkového letectva pri Náměšti nad Oslavou ako veliteľ letky, zástupca veliteľa základne a veliteľ základne. V rokoch 2018 a 2022 bol zástupcom riaditeľa Sekcie rozvoja síl MO. V tejto funkcii bol k 8. máju 2019 vymenovaný za brigádneho generála. 12. júla 2022 sa stal riaditeľom Sekcie rozvoja síl.

### Veliteľ Vzdušných síl Armády Českej republiky
K 1. novembru 2022 sa stal veliteľom Vzdušných síly Armády Českej republiky. 27. októbra 2022 sa k jeho nástupu do funkcie uskutočnil slávnostný nástup. Jeho predchodcom bol generálmajor Petr Mikulenka. Mikulenka bol veliteľom od 1. novembra 2020 do 31. októbra 2022.

Pri uvedení do funkcie Čepelka poznamenal: „Bezpečnostně se nacházíme v nejhorším stavu za posledních dvacet let. Zastaralá vojenská technika vzdušných sil je intenzivně nahrazována novými sofistikovanými zbraňovými systémy a přizpůsobujeme se novým technologiím. V tomto trendu je bezpodmínečně nutné pokračovat. Naším úkolem bude zavádění nových zbraňových systémů, umělé inteligence, robotizace a dalších tzv. přelomových technologií. Mou prioritou je tedy modernizace, udržení specialistů vzdušných sil, nábor personálu a samozřejmě týmová práce.“

K 8. máju 2023 bol povýšený do hodnosti generálmajor.

## Referencie

## Externé odkazy
* CV na stránke Ministerstva obrany

Kategória:Osobnosti z Vrchlabí
Kategória:Českí letci
Kategória:Českí generáli
Kategória:Absolventi Vysokej vojenskej leteckej školy Košice
Kategória:Príslušníci Armády Českej republiky
Kategória:Velitelia Vzdušných síl Armády Českej republiky
Chrám Premenenia Pána

**Chrám Premenenia Pána** môže byť:

* v Bulharsku:
** Chrám svätého Premenenia Pána (Pazardžik)
** Chrám Premenenia Pána (Sofia)

* na Ukrajine:
** Chrám Premenenia Pána (Odesa)
SC Burgdorf

**SC Burgdorf** je futbalový klub  švajčiarského mesta Burgdorf.

## História
Dňa 20. mája 1898 založilo niekoľko technikov v hoteli Bären v Burgdorfe klub FC Burgdorf. V roku 1907 bol v Burgdorfe založený druhý klub, FC Fortuna, neskôr premenovaný na FC Waldeck. Športový klub Burgdorf vznikol 28. augusta 1926 zlúčením FC Burgdorf a FC Waldeck. Novovytvorený klub sa rýchlo stal najväčším v meste a v roku 1951 postúpil do 1. ligy.

Športovým vrcholom histórie klubu bol 24. november 1963, keď SC Burgdorf hral na domácom trávniku v osemfinále pohára pred 5 200 divákmi proti klubu Grasshopper Club Zürich. Zápas skončil prehrou 2:1.

Po mnohých vzostupoch a pádoch postúpil prvý tím v sezóne 1989/1990 do ligy Challenge League. Potom, len o osem rokov neskôr, tím klesol z NLB do 3. ligy (siedma najvyššia liga). Odvtedy prvý tím striedavo hral v 2. a 3. lige.

Z radov Sportclubu Burgdorf vzišli aj dvaja švajčiarski reprezentanti: Fritz Morf a Ulrich Wegmann.

## Štadión
Na začiatku sa hralo v priestoroch súčasnej rekreačnej oblasti Schützenmatte. V roku 1953 bol slávnostne otvorený Stadion Neumatt, vlastný štadión klubu SC Burgdorf, ktorý má 350 miest na sedenie a 3 500 miest na státie.

## Zdroj

Kategória:Futbalové kluby založené v 1898
Kategória:Švajčiarske futbalové kluby
Stadion Neumatt

**Stadion Neumatt** (alebo **Neumatt Fußballplatz**) je futbalový štadión na Maritzstrasse č. 20 v Burgdorfe s kapacitou 3 850 osôb a umelým trávnikom. Je domácim štadiónom klubu SC Burgdorf. V roku 2017 štadión prešiel rekonštrukciou.

## Platz 2
Sekundárne futbalové ihrisko štadiónu Neumatt, **Platz 2**, pri budove základnej školy Primarschule Neumatt má kapacitu 1 000 osôb a prírodný povrch.

## Zdroje
* Stadion Neumatt na europlan-online.de (po nemecky)
* Sanierung der Spielfelder Neumatt (po nemecky)
* Stadion Neumatt Platz 2 na europlan-online.de (po nemecky)
* SC Burgdorf 1898 - Anlageübersicht (po nemecky)

Kategória:Futbalové štadióny vo Švajčiarsku
Národný cintorín Terezín

[náhľad|Národný cintorín Terezín, v pozadí [Malá pevnosť Terezín]]

**Národný cintorín Terezín** sa nachádza v Terezíne pred Malou pevnosťou. Bol založený po druhej svetovej vojne na popud pozostalých obetí z Malej pevnosti a budovaný v rokoch 1945–1958. 

Cintorín má trojuholníkový tvar a nachádza sa medzi južnou stranou západnej prístupovej cesty k hlavnej bráne Malej pevnosti a severnou stranou bývalej cesty E 55 (teraz cesta II/608) z Prahy do Teplíc, na východe je ohradený pevnostným príkopom Malej pevnosti. Je tvorený 2 386 kostrovými a urnovými hrobmi, kde sú pochované obete nacistického režimu z Malej pevnosti a obete z terezínskeho ghetta a Koncentračního tábora Litoměřice. Ostatné obete sú pochované v piatich hromadných hroboch označených kamennými stélami. Celkovo tu je pochovaných asi 10 tisíc ľudí. Hroby sú označené číslami a prípadne i menami pochovaných, a dátumami narodenia či úmrtia, jak sú známe. Pri každom hrobe rastú červené ruže.
Nad cintorínom sú vstýčené dva náboženské symboly: kresťanský kríž a Dávidova hviezda. Na náhrobkoch sú kamene, ktoré tu nechávajú židovskí návštevníci. Každoročne v máji sa tu koná smútočná pietna slávnosť *Terezínská tryzna* na uctenie pamiatky všetkých ľudí, ktorí počas 2. svetovej vojny zahynuli v Terezíne.

## Poznámka
Hroby ďalších desiatok tisíc ľudí, ktorí tu počas druhej svetovej vojny zahynuli neexistujú vôbec, lebo nacisti obete spaľovali v miestnom krematóriu, južne od mesta Terezín smerom na Bohušovice nad Ohří. Mnohé ostatky potom skončili v rieke Ohře. Miesto dnes pripomína tryzna na brehu rieky. Ostatné obete nacistickej tyranie sú pochované na židovskom čintoríne za mestom.

## Referencie


## Pozri aj
* Židovský cintorín
* Koncentračný tábor Terezín

## Iné projekty

## Zdroj

Terezín
Terezín
Kategória:Stavby v okrese Litoměřice
Kategória:Národné kultúrne pamiatky v Úsťanskom kraji
Kategória:Kultúrne pamiatky v Úsťanskom kraji