Štefan Dušan

**[[Stefan (titul)|Štefan]] Dušan** (* asi 1308† 20. december 1355) bol najväčší stredoveký srbský panovník, spočiatku srbský kráľ, neskôr „cár Srbov a Grékov“. Vládol v rokoch 13311355.

Viedol početné výboje na byzantské územia. Obsadil územie Macedónie, Epiros a Thesáliu. V roku 1345 sa nechal korunovať za cára Srbov a Grékov (resp. Rimanov). Srbsko za jeho vlády dosiahlo najväčší mocenský a kultúrny rozmach. Rozprestieralo sa od Dunaja ku Korintskému zálivu. Štefan Dušan bol významným mecenášom umenia. Do správy krajiny prebral viaceré vyspelé byzantské formy riadenia, v správe využíval grécky jazyk. V roku 1345 vydal *[[Zákonník cára Štefana Dušana|Zákonník]]* vychádzajúci z byzantského práva.

## Mená
* **[[Stefan (titul)|Štefan]] Dušan**, **Štefan Uroš IV. Dušan**
*  
* 
* 

## Životopis
[vľavo|náhľad|[Bitka pri Velbužde (1330), freska vo Visoki Dečani, 16. storočie]]
Štefan Dušan sa narodil okolo roku 1308 ako najstarší syn Štefana Uroša Dečanského. V detstve strávil spolu so svojim otcom sedem rokov v exile v byzantskom hlavnom meste Konštantínopole. 

Do Srbska sa vrátil po nástupe jeho otca na trón. V roku 1322 obdržal titul mladšieho kráľa (*mladi kralj*, lat. *rex iunior*) a spravoval oblasť Zety (oblasť Čiernej Hory). Spolu so svojím otcom bojoval proti Bosniakom a v roku 1330 sa podieľal na veľkom víťazstve srbských vojsk nad Bulharmi pod vedením Michala III. Šišmana v bitke pri Velbužde (dnes Kiustendil). V bitke sa mal Štefan Dušan osobne vyznamenať, čo zvýšilo jeho prestíž medzi šľachticmi. Víťazstvo umožnilo následnú expanziu Srbska na juh a viedlo k usporiadaniu vzájomných vzťahov s Bulharmi.

### Nástup na trón
V roku 1331 mal byť Štefan podľa prameňov na popud srbských šľachticov (vlastelov) zbavený nástupníctva. V dôsledku toho Štefan s podporou zetskej šľachty povstal. V boji svojho otca porazil a nechal uväzniť v pevnosti Zvečan. V septembri 1331 bol Štefan následne korunovaný srbským kráľom. Šľachta v krajine získala v značný vplyv.

V novembri roku 1331 starý kráľ Štefan Dečanski zomrel, bol zrejme zavraždený. Okolnosti jeho úmrtia a priame zainteresovanie jeho syna dodnes nie sú úplne vyjasnené. Ľudová tradícia Uroša III. vykresľovala ako martýra oslepeného vlastným otcom a usmrteného vlastným synom.

[vľavo|náhľad|Svadba Štefana Dušana, [Paja Jovanovič (1904)]]
### Prvé roky vlády
Krátko po nástupe na trón Štefan Dušan uzavrel mier s Bulharskom a za ženu si vzal Jelenu, sestru cára Jána Alexandra. Počas svojej vlády následne s Bulharmi udržiaval relatívne priateľské vzťahy.

V roku 1332 posilnil svoje pozície v Srbsku po tom, čo porazil povstalcov v Zete. Následne využil nepokoje v Byzantskej ríši a s podporou povstalcov na čele so Syrgianneom obsadil mestá Ochrid, Prilep a Strumica v Macedónii. Boje s Byzantíncami pokračovali až do roku 1344/1335, keď Štefan mierovou dohodou s Andronikom III. potvrdil svoje územné zisky. Štefanovi sa tým rozviazali ruky na severe, kde musel v roku 1335 odrážať inváziu Uhrov do Srbska. Uhrom pod vedením Karola Róberta sa síce podarilo preniknúť až k Zićskému kláštoru, boli však odrazený a Dušan k svojej ríši pričlenil Mačvu.

### Expanzia na juh

Koniec tridsiatich rokov 14. storočia Štefan vyplnil bojmi o Albánsko, kde obsadil väčšinu územia s výnimkou dobre opevnenej pevnosti Drač. Po smrti Andronika III. v roku 1341 vypukla v Byzancii občianska vojna medzi Jánom Kantakuzénom a Jánom Palaiologom. Štefan sa pôvodne postavil na stranu Kantakuzéna. Jeho tábor však neskôr pre mocenské záujmy a prítomnosť Osmanov v jeho vojsku opustil. Počas občianskej vojny výrazne vzrástla srbská moc. Štefan obsadil zvyšné územia byzantskej Albánie a Macedónie (1344), ako aj polostrov Chalkidiki (1345), Epiros a Thesáliu (1347/1348). Svoje územie tak relatívne bez námahy zdvojnásobil a pričlenil k nemu významné centrum východnej spirituality, horu Athos. Sám Štafan na Athose strávil niekoľko mesiacov v rokoch 1347/48. Z významnejších balkánskych miest Srbom odolal iba Solún.

[náhľad|[Alfons Mucha, Korunovácia Štefana Dušana, Slovanská epopej (1926)|vľavo]]
V roku 1346 sa pod usporiadal Štefan vo svojom hlavnom kráľovom sídle Skopje koncil, na ktorom bolo srbské arcibiskupstvo svojvoľne povýšené na patriarchát. Nový srbský patriarcha Ioanikije I. následne Dušana v Skopje korunoval cárom (cisárom) Srbov a Grékov (Rimanov). Titul srbského kráľa však nezanikol, keďže bol udelený Dušanovmu synovi Urošovi. Udalosť vyvolala v byzantskom Konštantínopole značné rozhorčenie. Dotýkala sa totiž svetských práv a cti byzantských cisárov, ako aj práv konštantínopolských patriarchov. Konštantínopolský patriarcha Kallistos I. v roku 1351 dokonca vyhlásil exkomunikáciu (resp. anatému) na Dušana, srbského patriarchu i na celý srbský klér (pozri srbsko-grécky cirkevný spor).

[náhľad|Príchod Dušana Štefana do Dubrovníka, olejomaľba, [Marko Murat, Srbské národné múzeum]]
Štefan Dušan bojoval aj na severe krajiny, svoju moc rozšíril ďalej do Bosny v ktorej vládol Štefan II. V októbri 1350 zahájil výpravu, ktorá dočasne dobyla Zachlumsko a pokračovala na západ k rieke Krka. Pri nej Dušana privítali obyvatelia Trogiru a Šibeniku. Štefan mal pravdepodobne v úmysle navštíviť a pomôcť svojej sestre Jelene, vdove po chorvátskom šľachticovi Mladenovi III Bribirskom. Jelena totiž v mene svojho maloletého syna bránila pred Benátčanmi mestá Omiš, Klis a Skradin. Z výpravy však nakoniec zišlo, keďže na juhu povstalo nebezpečenstvo v protiofenzíve Jána VI. Kantakuzéna. Kantakuzénova moc však už upadala. Definitívny koniec Kantakuzénovej moci nastal v roku 1354, keď bol byzantský proticisár zvrhnutý. Vojna Dušana zblížila s cisárom Jánom V., ktorý ho v liste dokonca oslovoval ako srbského cára a svojho strýka.

### Vnútorná politika
[vľavo|náhľad|''Dušanov zakonik'', Prizrenský kódex, [15. storočie]]
Dušanova vláda bola obdobím kultúrneho a ekonomického rozmachu Srbska. Za jeho vlády bolo vystavaných viacero monastierov, sám v roku 1348 nechal vystavať Kláštor svätých archanjelov. Na novodobytých územiach ponechával pôvodnú správu a súdnictvo, do vrcholných pozícií však dosádzal vysokú srbsko-grécku šľachtu. Dušanova vláda bola silne ovplyvnená byzantským svetom, v dôsledku čoho v Srbsku v 14. storočí vyvrcholil proces grecizácie.

V roku 1349 vydal Dušan prvý srbský právny kódex zvaný *[[Zákonník cára Štefana Dušana|Zakonik]]* (resp. *Dušanov zakonik*). Neskôr bolo dielo rozšírené článkami z koncilu z rokov 1353/1354. Obsahovalo niektoré významné idey, ako napr. akúsi úpravu právneho štátu. Obsahoval napríklad právo poddaných zažalovať svojich pánov, ak ich nadmieru vykorisťovali. Vznikli tiež preklady starších byzantských cirkevnoprávnych diel (napr. *Syntagma* Mateja Blastera).

### Posledné roky vlády
náhľad|Sarkofág Štefana Dušana v Belehrade
Štefanove ambície pod vplyvom jeho úspechov silneli a pomýšľal dokonca nad obsadením Konštantínopola a ziskom univerzálneho (byzantského, t.j. historicky rímskeho) cisárskeho titulu, ktorý si nárokoval. Pripravovaný útok sa však Štefaniovi Dušanovi nepodarilo zorganizovať pre vpád Uhrov do Srbska v roku 1354.

Keďže Dušanove vzťahy s byzantskou cirkvou boli značne negatívne, viedol rokovania s rímskym pápežom Inocentom IV. Pápež sa snažil obnoviť vplyv rímskej kúrie a rokoval tiež s Dušanom o organizácii spoločného boja proti Osmanom. V dôsledku toho tiež pôsobil ako mediátor medzi Srbmi a uhorským kráľom Ľudovítom I. Dušan bol tiež v kontakte s českým kráľom a rímsko-nemeckým cisárom Karolom IV.

Svoje plány už Dušan nestihol zrealizovať. V decembri 1355 náhle zomrel na infarkt. Hoci bol mocným vládcom, ktorý v krajine zaviedol početné reformy, nepodarilo sa mu reformovať správu krajiny. Značnú moc držali srbskí a grécki aristokrati, ktorí ovládali rozsiahle územia. Po Dušanovej smrti nastúpil na srbský trón jeho syn Uroš V. Nový vládca nedokázal zabrániť odstredivým tendenciám v dôsledku čoho sa Dušanova srbská ríša rozpadla na drobné panstvá miestnych šľachticov.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 
* 
* 

Kategória:Cisári
Kategória:Nemanjićovci
Kategória:Pravoslávni panovníci
Kategória:Vládcovia Srbska
Kategória:Zakladatelia kláštorov
Kategória:Narodenia v 1308
Kategória:Úmrtia 20. decembra
Kategória:Úmrtia v 1355