Charlotta Cordayová

**Charlotta Cordayová** (* 27. júl 1768, Saint-Saturnin-des-Ligneries, Francúzsko - † 17. júl 1793, Paríž), celým menom **Marie Anne Charlotte Corday d'Armont**, zavraždila Jeana-Paula Marata, jedného z popredných mužov Veľkej francúzskej revolúcie.

## Životopis
Charlotta Cordayová pochádzala z francúzskej šľachtickej rodiny Françoisa de Corday d’Armont a Jacqueline-Charlotte-Marie de Gontier des Autiers. Bola pravnučkou dramatika Pierra Corneille. Po matkinej smrti ju poslali do kláštora v Caen v Normandii, kde bola vychovávaná od trinástich do devätnástich rokov, do roku 1790, kedy bol kláštor zrušený. Potom ju prijala jej teta Madame de Bretteville v Caen, u ktorej žila až do svojho odchodu do Paríža. 

Charlotta sa nadchla pre idey Francúzskej revolúcie, čítala Rousseauove knihy a stala sa girondistkou. Rozrušená z postupujúceho útlaku a popravou kráľa Ľudovíta XVI., rozhodla sa zabiť Marata, radikálneho jakobína, ktorý sa výraznou mierou podpísal pod vražedný politický teror vo vtedajšom Francúzsku.

9. júla 1793 odišla Charlotta z Caen do Paríža, kde prišla 11. júla. So sebou mala vydanie Plutarchovych *Paralelných životopisov*. Po príchode do hlavného mesta šla hľadať Marata. Keď ho nenašla v konvente, rozhodla sa ísť za ním domov. Na tržnici si kúpila za dva franky mäsiarsky nôž a ako zámienku napísala list, s ktorým sa za ním vydala, aby mu ho doručila. 

Jean-Paul Marat ju prijal sediac vo vani. Mal nepríjemné kožné ochorenie (psoriázu) a na zmiernenie bolesti odpočíval v kúpeli, kde aj pracoval a prijímal návštevy. Cordayová ako dôvod svojej návštevy uviedla, že prišla udať caenských girondistov. Kým si Marat zapisoval mená, vytiahla Charlotta nôž a bodla ho do hrude. Marat stačil iba vykríknuť a zomrel. Charlottu okamžite zatkli a poslali do parížskej väznice Conciergerie. V ten večer napísala list svojmu otcovi (jeho obsah je známy, pretože sa čítal počas jej súdneho procesu).

*Odpusťte mi, môj drahý otec, že som so svojím životom nakladala bez Vášho dovolenia. Pomstila som nevinné obeti a predišla ďalším katastrofám. Ľud sa jedného dňa zaraduje, že bol zbavený tyrana. (...) Zbohom, môj drahý otec, prosím Vás, aby ste na mňa zabudli, alebo skôr sa radovali z môjho odchodu, ktorého príčina je tak krásna. Bozkávam svoju sestru a milujem ju z celého srdca, rovnako ako všetkých mojich príbuzných. Nezabudnite na ten verš z [[Pierre Corneille|Corneilla]]:<br/>Zločin je potupa, nie popravisko!*
250px|vľavo|náhľad|Poprava Charlotty Cordayovej 

Nasledujúci deň bola predvedená pred Revolučný tribunál, kde bola odsúdená k sťatiu gilotínou. Cordayovej advokát sa snažil postaviť obhajobu na „pomätení mysle“, ale ona to odmietla a vyhlásila, že vedome spáchala atentát.

Na popravisko ju viezli v červenej košeli, akú museli nosiť zradcovia. Jej posledným želaním bolo, aby jeden z členov národnej gardy nakreslil jej portrét. Ako odmenu mu venovala kader svojich vlasov. Počas celého procesu preukazovala Charlotta nevšednú vyrovnanosť a pokoj. Cestu na popravisko zaznamenal vo svojich pamätiach parížsky kat Charles Henri Sanson:

Maratova vražda však revolučný teror nezastavila, práve naopak rozdúchala nový hon na nepriateľov revolúcie, podľa odborníkov zahynulo vtedy viac ľudí, ako keby ich napísal na zoznam Marat.

## Zaujímavosť
Zavraždením Marata z neho Charlotta Cordayová nechtiac urobila mučeníka revolúcie a jeho busty nahradili krucifixy. Sama potom bola považovaná za obludu a špinu Francúzska. Hrdinkou sa stala až po skončení revolučného teroru a v prvých rokoch po revolúcii bola označovaná ako svetská podoba Johanky z Arku.

## Externé odkazy
* Images of Charlotte Corday and of places related to her life

Kategória:Osobnosti Francúzskej revolúcie
Kategória:Popravení gilotínou
Kategória:Francúzski šľachtici
Kategória:Francúzski atentátnici