open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Salášky

**Salášky** () je vrch v pohorí Malé Karpaty, krajinnom celku Slovensko-moravských Karpát. Leží nad obcou Bzince pod Javorinou, približne  západne od centra Nového Mesta nad Váhom. Neďaleko vrchola stojí vysielač.

## Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Čachtické Karpaty, časť Nedze. Vrch leží v Trenčianskom kraji, v okrese Nové Mesto nad Váhom, v katastrálnom území obcí Čachtice, Bzince pod Javorinou a mesta Nové Mesto nad Váhom. Najbližšími sídlami sú  západne ležiace Hrušové (miestna časť obce Bzince pod Javorinou) a Lubina, severne ležiace Bzince pod Javorinou, východne Nové Mesto nad Váhom, južne Čachtice a Višňové a juhozápadnedne Vaďovce. Masív je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty.

## Opis
Salašky sa nachádzajú na severnom okraji hrebeňa Čachtických Karpát. Najbližším susedom je juhozápadne ležiaci Vaďovský vrch  (). Ďalej na juh leží Drapliak (), Kačiš () a Bakalár (). Severné a východné svahy vrchu odvodňuje potok Kamečnica do Váhu, západné a južné svahy odvodňujú prítoky Jablonky takisto do Váhu.

## Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát a pri vhodných podmienkach aj Biele Karpaty, Strážovské vrchy a Považský Inovec.

## Prístup
* po  miestnej žltej trase z Nového Mesta nad Váhom a následne modrou turistickou trasou na vrchol Salášiek
* po  miestnej žltej trase z Hrušového a následne modrou turistickou trasou na vrchol Salášiek

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vrcholov v Malých Karpatoch

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Vrchy v Malých Karpatoch
Kategória:Čachtické Karpaty
Kategória:Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Kategória:Vrchy v okrese Nové Mesto nad Váhom
Kategória:Čachtice
Kategória:Bzince pod Javorinou
Kategória:Nové Mesto nad Váhom
Lysikles (5. storočie pred Kr.)

**Lysikles** (; * cca 470 pred Kr. – † 428 pred Kr.) bol aténsky politik a stratég v období peloponézskej vojny, patriaci k vedúcim postavám aténskej demokracie po smrti Perikla.

## Kariéra a pôvod
Lysikles bol predstaviteľom novej generácie politikov, ktorí nepochádzali zo starej rodovej aristokracie, ale zbohatli vďaka obchodu. Antické pramene, najmä komickí básnici, ho označovali za „predajcu dobytka“ (), čím sa snažili znížiť jeho spoločenský status. V politike bol spojencom Kleóna a presadzoval pokračovanie expanzívnej a ráznej politiky Atén voči Sparte a jej spojencom.

## Vzťah s Aspáziou
Do širšieho povedomia vošiel predovšetkým vzťahom s Aspáziou, bývalou partnerkou Perikla. Po Periklovej smrti v roku 429 pred Kr. začala Aspázia žiť s Lysiklom a pravdepodobne s ním mala syna. Podľa vtedajších klebiet a správ (napr. u scholiastov k Platónovi) to bola práve Aspázia, kto vďaka svojmu rečníckemu nadaniu a politickému vplyvu pomohol Lysiklovi vypracovať sa na popredného rečníka a štátnika.

## Vojenské pôsobenie a smrť
V roku 428 pred Kr. bol zvolený za jedného z piatich stratégov poverených velením flotily, ktorá mala za úlohu vyberať poplatky (aténsku daň) od spojencov v Kárii a Lýkii. Počas postupu do vnútrozemia Kárie od roviny rieky Maiandros však bola jeho výprava napadnutá domorodými Kármi a Anajčanmi. Lysikles v tejto bitke spolu s veľkou časťou svojho vojska padol.

## Literárny ohlas
Ako populárny terč aténskej satiry sa objavuje v komédii *Jazdci* od Aristofana. Básnik ho vykresľuje v rámci satirickej línie „predavačov“ (predavač konope, predavač dobytka, predavač koží), ktorí postupne ovládli aténsku agoru a politiku po smrti Perikla.
 
## Referencie

## Pozri aj
* Peloponézske vojny
* Aspázia z Milétu

Kategória:Politici starovekého Grécka
Fiera Milano

**Fiera Milano** **[[Società per azioni|SpA]]** je organizátor veľtrhov a výstav so sídlom v Miláne. Firma je najdôležitejším organizátorom veľtrhov v Taliansku a štvrtým najväčším na svete.

Spoločnosť začala svoju činnosť 1. októbra 2000 a od 12. decembra 2002 je kótovaná na burze Borsa Italiana (segment STAR).

Fiera Milano pôsobí najmä v oblasti riadenia a organizácie výstav, veľtrhov a konferencií. Každý rok organizuje približne sedemdesiat výstav (z ktorých približne tretina je priamo organizovaná) a 30 000 vystavovateľov. Zúčastnila sa na výstave Expo 2015, ktorá sa konala v areáli Fiera Milano Rho.

## Fiera Milano Rho
**Fiera Milano Rho**, otvorená v roku 2005, je výstavný komplex navrhnutý architektom Massimilianom Fuksasom. Nachádza sa v oblasti na hranici medzi mestami Rho a Pero a nahrádza pôvodný areál, ktorý bol prestavaný na novú štvrť CityLife v Miláne. Lokalita Fiera Milano Rho sa využíva hlavne na priemyselné veľtrhy.

Komplex Fiera Milano Rho bol 19. apríla 2023 oznámený ako nové miesto konania rýchlokorčuľovania na Zimných olympijských hrách 2026 po tom, čo MOV zamietol pôvodné plány na zastrešenie ľadového štadióna Piné. Podujatie sa bude konať v halách 13 a 15, z ktorých bude vytvorený jeden priestor pre rýchlokorčuľovanie s kapacitou 6 500 miest. V areáli bude tiež umiestnené sekundárne klzisko na ľadový hokej a komplex bude slúžiť aj ako Medzinárodné vysielacie centrum a Hlavné tlačové centrum pre hry.

## Fiera Milano City
Výstavisko Fiera Milano City je miestom konania prevažne spotrebiteľských veľtrhov, ako napríklad Milan Fashion Week.

## MiCo
MiCo (Milano Congressi) je v súčasnosti najväčším kongresovým centrom v Európe s kapacitou až 18 000 osôb v 70 rôznych konferenčných miestnostiach.

## Zdroj

## Referencie


Kategória:Športoviská na Zimných olympijských hrách 2026
Bitka pri Pilave

**Bitka pri Pilave** bola vojenským stretom medzi poľskou armádou a kozáckymi povstaleckými oddielmi v dňoch 21. až 23. septembra roku 1648. Odohrala sa pri obci Pilawa na území terajšej Chmeľnyckej oblasti, ktorá je v súčasnosti časťou Ukrajiny. Išlo o ďalšiu vojenskú porážku poľskej armády. Tá sa po správe o blízkosti tatárskych hôrd dala následne na útek.

## Verbovanie a chaos v armáde
V júli roku 1648 schválil kráľovský sejm vo Varšave vyzbrojenie novej poľskej armády s doslova kurióznym parlamentným velením. Namiesto skúsených hajtmanov boli čelnými veliteľmi traja regimentári spolu s 32 komisármi. Prvým veliteľom bol Wladyslaw Dominik Zaslawski, vojvoda sandomerský a krakovský. Sám patril k najbohatším šľachticom na území Rzeczpospolity. Ďalším veliteľom bol Mikolaj Ostroróg, korunný počašník. Sám vynikol vďaka veľkou vzdelanosťou. Tretím veliteľom sa stal Aleksadner Koniecpolski. Bol to čyhyrynský starosta. Sám bol z hľadiska veku ešte dosť mladý a nemal žiadne vojenské skúsenosti.

Podľa odhadov poľského vojenského historika Jana Wimmera mala poľsko-litovská armáda až 30 000 vojakov. Samotná armáda však bola bez disciplíny. Velitelia pôsobili podľa správania dosť egoisticky, pričom porady viedli často oddelene a počas rozhovorov reagovali prudko. Zároveň došlo k značnému zanedbaniu strážnej činnosti, prieskumu alebo taktiky. Oslabenie armády sprevádzal ohromný počet sprievodných vozov s prepychovým inventárom, čím sa dôsledne prejavila znížená bojaschopnosť poľskej armády. Jeden pozorovateľ poznamenal ironicky to, že „Poliaci zrejme nemajú v úmysle viesť boj železom, ale zlatom a striebrom.“

## Boj a porážka
Koncom leta a začiatkom jesene roku 1648 sa vydala poľská armáda smerom na Volyň. Odtiaľ postupovala do oblasti severného Podolia. Pri malej dedine Pilavce (ukr. Pyljavci, poľ. Pilawce) nad vodami rieky Pilawa narazila náhle na kozácko-tatárske vojská. Ich sila bola podľa odhadu ukrajinských historikov takmer 80 000 ozbrojencov.

Vypukol chaos a krvavá seč, ktorá trvala spolu tri dni. Poľská armáda spočiatku víťazila v menších stretoch. Dňa 23. septembra roku 1648 však bola hanebne zničená.

Kozáckemu hajtmanovi Bohdanovi Chmeľnyckému a veliteľovi tatárskych hôrd Tuhaj-bejovi sa po tejto zdrvujúcej porážke poľskej armády otvorila cesta pre dobytie Ľvova. Namiesto obliehania mesta však dostal výkupné. Počas novembrových dní roku 1648 odtiahli kozácke vojská k mestu Zamość. Odtiaľ sa dozvedel o volebnom zápase pre zisk kráľovského trónu v Poľsku.

## Referencie

## Literatúra
* FRIEDL, Jiří et al. (2017). *Dějiny Polska*. Praha: NLN, s.r.o. ISBN 978-80-7422-306-8.
* RYCHLÍK, Jan - ZYLYNSKYJ, Bohdan - MAGOCSI, Paul Robert. (2015). *Dějiny* *Ukrajiny.* Praha: Nakladatelství lidové noviny, s.r.o. ISBN 978-80-7106-409-1.
* ŘEZNÍK, Miloš. (2010). *Dějiny Polska v datech*. Praha: Nakladatelství Libri. ISBN 978-80-7277-408-1.

## Pozri aj
* Chmeľnyckého povstanie

## Iné projekty

## Zdroj
* FUKALA, Radek. (2024). *Povstání Bohdana Chmelnického: Kozáci na planoucí Ukrajině 1648-1654*. Praha: Nakladatelství Epocha s.r.o. .
Alpské lyžovanie na Zimných olympijských hrách 2022 – zjazd žien

**Zjazd žien** na Zimných olympijských hrách 2022 sa konal 15. februára 2022.

Víťazkou sa stala Švajčiarka Corinne Suterová, ktorá o šestnásť stotín sekundy zdolala Sofiu Goggiovú z Talianska a na treťom mieste sa umiestnila talianska reprezentantka Nadia Delagová.

## Výsledky
} ROV
| 1:34,48
| +2,61
|- 
| 
| 30
| align=left| Jacqueline Wilesová
| align=left|  Spojené štáty
| 1:34,60
| +2,73
|- 
| 
| 14
| align=left| Ilka Štuhecová
| align=left|  Slovinsko
| 1:34,88
| +3,01
|- 
| 
| 29
| align=left| Maruša Ferková Saioniová
| align=left|  Slovinsko
| 1:34,99
| +3,12
|- 
| 
| 31
| align=left| Roni Remmeová
| align=left|  Kanada
| 1:35,36
| +3,49
|- 
| 
| 23
| align=left| Alice Robinsonová
| align=left|  Nový Zéland
| 1:35,57
| +3,70
|- 
| 
| 28
| align=left| Greta Smallová
| align=left|  Austrália
| 1:36,53
| +4,66
|- 
| 
| 5
| align=left| Ester Ledecká
| align=left|  Česko
| 1:38,18
| +6,31
|- 
| 
| 33
| align=left| Tereza Nová
| align=left|  Česko
| 1:39,38
| +7,51
|- 
| 
| 35
| align=left| Barbora Nováková
| align=left|  Česko
| 1:39,50
| +7,63
|- 
| 
| 34
| align=left| Nevena Ignjatovićová
| align=left|  Srbsko
| 1:40,73
| +8,86
|- 
| 
| 36
| align=left| Kchung Fan-jing
| align=left|  Čína
| 1:44,53
| +12,66
|- 
| rowspan="5" |
| 21
| align=left| Alix Wilkinsonová
| align=left|  Spojené štáty
| colspan="2" rowspan="5" |nedokončila
|-
| 22
| align=left| Tiffany Gauthierová
| align=left|  Francúzsko
|-
| 24
| align=left| Elvedina Muzaferijová
| align=left|  Bosna a Hercegovina
|-
| 27
| align=left| Camille Ceruttiová
| align=left|  Francúzsko
|-
| 32
| align=left| Cande Morenová
| align=left|  Andorra
|}

## Referencie

## Zdroj

Zjazd žien
Toribio Ticona Porco

Mons. **Toribio** kardinál **Ticona Porco** (* 25. apríl 1937, Atocha, Bolívia) je bolívijský rímskokatolícky kňaz, biskup ktorý v rokoch 1992 až 2012 bol prelátom Územnej prelatúry Corocoro po tom, čo v rokoch 1986 až 1992 pôsobil ako pomocný biskup v diecéze Potosí.

Pápež František ho 28. júna 2018 vymenoval za kardinála. Bol kečuánskym pôvodom a bol prvým latinskoamerickým kardinálom z jednej z domorodých etnických skupín kontinentu.

## Životopis
Narodil sa 25. apríla 1937 v Atoche v Bolívii. Vychovávala ho matka a svojho otca nikdy nepoznal. Pracoval ako leštič topánok a predával noviny, bol pomocníkom murára, automechanikom a pracoval v pivovare. Pod vplyvom belgických misionárov sa stal katolíkom. Najprv pracoval pre misionárov ako zvonár a tajomník v Atoche.

Svoju prípravu na kňazstvo začal v roku 1962 v centre pre neskoré povolania v Čile, ale po dvoch mesiacoch sa vrátil do Bolívie. Na naliehanie Belgičanov štyri roky študoval filozofiu a teológiu v seminári v Sucre. Za kňaza bol vysvätený v diecéze Potosí 29. januára 1967. Počas pôsobenia ako kňaz v Chacarillu, baníckom meste s 2 000 obyvateľmi, bol 14 rokov starostom.

## Biskup
5. apríla 1986 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za titulárneho biskupa Timici a pomocného biskupa diecézy Potosí. 31. mája ho za biskupa vysvätil arcibiskup Santos Abril y Castelló, apoštolský nuncius v Bolívii. Spolusvätiteľmi boli Jesús Agustín López de Lama CP, prelát z Corocoro, a Edmundo Luis Flavio Abastoflor Montero, biskup z Potosí. Ako pomocný biskup pôsobil v banskej oblasti severného Potosí so sídlom v meste Uncía v provincii Chayanta.

Dňa 4. júna 1992 ho Ján Pavol II. vymenoval za preláta Územnej prelatúry Corocoro. Pápež Benedikt XVI. prijal jeho rezignáciu 29. júna 2012.

## Kardinál
Dňa 20. mája 2018 pápež František oznámil konzistórium na vymenovanie 14 nových kardinálov na 29. júna, ktoré bolo neskôr zmenené na 28. júna. Zoznam nových kardinálov obsahoval 11 dostatočne mladých na to, aby sa mohli zúčastniť pápežských volieb.

Slávnosť sa konala v Bazilike svätého Petra a na tomto konzistóriu bol vymenovaný za kardinála – kňaza s titulárnym kostolom *Santi Gioacchino ed Anna al Tuscolano*. Svoj titulárny kostol prevzal 13. októbra toho istého roku.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam žijúcich kardinálov
* Zoznam kardinálov vymenovaných pápežom Františkom

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Bolívijskí kardináli
Kategória:Bolívijskí rímskokatolícki biskupi
Kategória:Bolívijskí rímskokatolícki kňazi
Zaisťovací tábor pre Cigánov v Dubnici nad Váhom

**Zaisťovací tábor pre Cigánov v [[Dubnica nad Váhom|Dubnici nad Váhom]]** bol tábor založený v septembri 1942 pôvodne ako oficiálne zariadenie na izoláciu, hospodárske využitie nútenou prácou a prípadné prevychovanie politicky nežiadúcich tzv. asociálnych živlov. Od 15. novembra 1944 tábor prevzalo ministerstvo národnej obrany podľa nariadenia č. 131/1940 Sl. z. o prenesení policajných právomocí z ministerstva vnútra a určilo ho na celoslovenský *zaisťovací tábor pre Cigánov*. Koncom roka v ňom bolo internovaných 729 Rómov, z toho 250 detí. Vo februári 1945 v tábore vypukla epidémia týfusu, ktorej podľahlo 40 osôb. 23. februára 1945 Nemci odviezli 26 chorých do Údolia, kde ich zastrelili. Tábor bol rozpustený 8. apríla 1945.

## Vznik tábora
Tábor v Dubnici nad Váhom bol založený v septembri 1942 pôvodne ako oficiálne zariadenie na izoláciu, hospodárske využitie nútenou prácou a prípadné prevychovanie politicky nežiadúcich tzv. asociálnych živlov. Podliehal žandárskej expozitúre zriadenej pre tento účel v Dubnici nad Váhom. Osadenstvo tábora tvorilo v priemere 300 odsúdených, ktorí pracovali na stavbách Stavebnej firmy Ing. Lozonský a Štefanec, neskôr na stavenisku Stavebnej firmy Ing. Petri a Dr. Ing. Danišovič, ktoré realizovali stavbu vážskeho kanála a dubnickej hydrocentrály. V roku 1944 ostalo v tábore len 50 odsúdených pod dozorom gardistov na záverečné stavebné práce. Po vypuknutí povstania bol v meste 20. októbra 1944 bol v meste zriadený oporný bod nemeckého Einsatzkommanda 13.

## Tábor pre Cigánov
Od 15. novembra 1944 tábor prevzalo ministerstvo národnej obrany podľa nariadenia č. 131/1940 Sl. z. o prenesení policajných právomocí z ministerstva vnútra a určilo ho na celoslovenský zaisťovací tábor pre Cigánov. Rozkaz č. 49 o zriadení zaisťovacieho tábora pre Cigánov zo 6. novembra 1944 určoval, že v tábore sa majú sústreďovať *„len osoby cigánskej rasy bez ohľadu na pohlavie a vek“*. Stravovanie a zaradenie *„do pracovného procesu na všeužitočné práce“* malo na starosti Ministerstvo národnej obrany. Tábor pozostával zo 16 miestností, v ktorých bolo koncom roka 1944 internovaných 729 osôb, z toho 250 detí.

## Vražda väzňov cigánskeho tábora
V tábore vypukla vo februári 1945 týfusová epidémia. 23. februára po zámienkou prepravy do trenčianskej nemocnice naložili nemeckí vojaci z Einsatzkommanda 13 chorých Cigánov na nákladné auto a odviezli ich do areálu miestnej zbrojovky pod let Tŕňová v lokalite Údolie (dnes areál ZVS Holding), kde ich popravili.

Zoznam obetí:

## Po vojne
Exhumačná správa z 5. mája 1945 ukázala, že 18 osôb bolo zastrelených, zvyšných 8 bolo len zbitých a pochovaných so zastrelenými, kde sa pod nánosmi hliny udusili. V hrobe sa nachádzalo 20 mužov a 6 žien, jedna vo vysokom štádiu tehotenstva. Na mieste popravy v dnešnom areáli ZVS Holding sa nachádza pamätník.

## Referencie

Kategória:1945 na Slovensku
Kategória:Dubnica nad Váhom
Dubnica nad Váhom
Dubnica nad Váhom
Dubnica nad Váhom
Dubnica nad Váhom
Kategória:Slovenská republika 1939 – 1945
Lysikles (4. storočie pred Kr.)

**Lysikles** (; * † 338 pred Kr., Atény) bol aténsky vojenský veliteľ a stratég, známy predovšetkým ako jeden z hlavných veliteľov aténskeho vojska v osudnej bitke pri Chairóneii.

## Vojenská kariéra a bitka pri Chairóneii
Lysikles patril k popredným vojenským autoritám v období, keď sa Atény a Téby snažili postaviť vzostupu macedónskeho kráľa Filipa II. V roku 338 pred Kr. velil spolu so stratégom Chareom aténskemu kontingentu spojeneckých gréckych síl v bitke pri Chairóneii. Bitka skončila drvivou porážkou Grékov, ktorú spôsobil Filip II. a jeho syn Alexander Veľký, ktorý viedol rozhodujúci útok na krídle proti tébskemu posvätnému oddielu. Zatiaľ čo Chares dokázal z boja uniknúť, Lysikles sa vrátil do Atén, kde musel čeliť hnevu a sklamaniu občanov z výsledku vojny.

## Súdny proces a smrť
Po návrate bol Lysikles postavený pred súd. Hlavným žalobcom bol slávny rečník Lykourgos, známy svojou prísnosťou a vlastenectvom. Lykourgos vo svojej reči Lysikla ostro napadol za jeho neschopnosť a za to, že po porážke sa opovážil vstúpiť do mesta ako preživší veliteľ. Adresoval mu tieto slová: „Bol si veliteľom vojsk, Lysikles. Tisíc občanov padlo, dvetisíc bolo zajatých, vztýčili tam trofej na potupu mesta a celé Grécko je v otroctve. A ty sa odvažuješ žiť, hľadieť do slnka a objavovať sa na agore, ty, ktorý si živým pomníkom našej hanby?“ Na základe Lykourgovho obvinenia bol Lysikles odsúdený na smrť a následne popravený. Jeho smrť symbolizovala hľadanie vinníka za stratu aténskej slobody.

## Referencie

Kategória:Politici starovekého Grécka
Prípor (potok)

**Prípor** je krátky vodný tok v Oravskej Magure na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Bielej Oravy v povodí Oravy, má dĺžku približne 2,1 km a je tokom V. rádu. Tečie na území Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.

## Priebeh toku
Potok pramení v severozápadnej časti Oravskej Magury, v geomorfologickom podcelku Paráč, na severovýchodných výbežkoch vrchu Štíbeľ (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v oblasti hornej hranice lesa, pod hrebeňom, vedúcom zo Štíbeľa na Prípor (), tečie prevažne severným smerom. Bez významnejších prítokov tečie v hornej časti zalesnenou dolinou, zovretou masívom Požehy () a vrchom Prípor (). V strednej časti doliny súvislý les na východnom, pravom brehu ustupuje a potok tak oddeľuje les a poľanu Hrickovky. Na dolnom toku sa mierne stáča až na severozápad a na severnom okraji Oravskej Magury a južnom okraji Zákamenného, sa napokon v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do Bielej Oravy v povodí Oravy. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Prípor pramení a hornou časťou preteká katastrom obce Oravská Lesná v okrese Námestovo v Žilinskom kraji. Od strednej časti tečie hranicou s katastrom Lomnej a v oblasti ústia sa dotýka aj okraja územia obce Zákamenné.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
* Oravská Magura, Paráč (geomorfologický podcelok)

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Oravskej Magure
Kategória:Povodie Oravy
Kategória:Vodné toky v okrese Námestovo
Kategória:Oravská Lesná
Kategória:Lomná
Lysikles (archón)

**Lysikles** () bol aténsky politik, ktorý v roku 439/438 pred Kr. zastával úrad archonta (*archón eponymos*).

Jeho funkčné obdobie spadalo do obdobia tzv. „päťdesiatročia“ (*pentékontaeteia*), konkrétne do času krátko pred vypuknutím peloponézskej vojny. Podľa atického kalendára sa jeho úrad začal v letnom mesiaci *hekatombaión* roku 439 pred Kr. a skončil koncom mesiaca *skiroforión*  v roku 438 pred Kr.

Počas jeho archontátu došlo v Aténach k niekoľkým významným udalostiam:
* Ukončenie a víťazné zavŕšenie samoskej vojny, v ktorej Perikles potlačil povstanie ostrova Samos proti Aténskemu námornému spolku.

* Dokončenie a zasvätenie kolosálnej sochy *Atény Parthenos* od sochára Feidia v chráme Parthenón, čo bola jedna z najvýznamnejších kultúrnych udalostí Periklovej éry.

## Referencie

Kategória:Politici starovekého Grécka
Marie Fronková

JUDr. **Marie Fronková** (* 12. december 1943, Česko) je česká režisérka, zvukárka a právnička. Počas svojej kariéry sa preslávila najmä ako dabingová režisérka, ktorá pracovala na stovkách filmov. Fronková bola vydatá za filmára Bedřicha Fronka.

## Životopis
Marie Fronková bola pôvodným povolaním právnička (podobne ako K. M. Walló a Bedřich Fronk). Od začiatku 70. rokov pôsobila ako tvorkyňa zvukových efektov vo Filmovom štúdiu Barrandov dabing. Od polovice 70. rokov bola úpravkyňa dialógov a režisérka českého znenia na Barrandove. Po zániku klasického filmového dabingu na Barrandove prešla do dabingového štúdia Českej televízie, následne začala pracovať aj v súkromných dabingových štúdiách. Celkovo 90. roky patrili medzi režisérkine najaktívnejšie. Stala sa v dabingu pojmom a počtom aj významom niektorých jej projektov je považovaná za kľúčovú osobnosť. Svoju kariéru ukončila v roku 2016 vo veku sedemdesiatich troch rokoch.

## Filmografia

### Režisérka
* 2008: *[[Bathory (film)|Bathory]]* (sekcia dabing)

## Ocenenia
* 2014: Cena FF za celoživotnú mimoriadnu dabingovú tvorbu

## Referencie

## Externé odkazy

* 
* 
* Marie Fronková na Dabingforum

Kategória:České dabingové režisérky
Kategória:Českí právnici
Kategória:Českí prekladatelia
Kategória:Zvukári
Zdenek Sirový

**Zdenek Sirový**, niekedy nesprávne uvádzaný aj ako **Zdeněk Sirový** (* 14. marec 1932, Kladno – † 24. máj 1995, Praha) bol český režisér, scenárista a príležitostný herec. Ako režisér českého znenia sa počas vyše 30 ročnej kariéry podieľal na okolo 300 filmových projektoch. Sirový mal jednu dcéru a dvoch synov.

## Životopis
Zdenek Sirový sa narodil v roku 1932 v Kladne. Svoje detstvo prežil v západočeskom Lužci pri Podboranoch na statku u starých rodičov. Svoju kariéru filmového režiséra začal v 60. rokoch. V roku 1972 bol preradený z trestu v rámci Československého filmu do Filmového štúdia Barrandov Dabing. Sirový až do svojej smrti bol dlhoročným režisérom a neskôr aj úpravcom dialógov. Bol jedným z českých najvýznamnejších tvorcov filmového dabingu. Bol tiež pomerne známy filmový režisér (najčastejšie známy filmami: *Smuteční slavnost* (1969), *Kaňon samé zlato* (1970), *Čierni baróni* (1992)). Filmový režisér Zdenek Sirový zomrel v stredu vo veku 63 rokov.

## Filmografia

### Režisér
* 1962: *Chlapec a srna*
* 1963: *Hlídač dynamitu*
* 1963: *Handlíři*
* 1965: *Finský nůž*
* 1967: *Pinocchiova dobrodružství* (TV film)
* 1969: *Smuteční slavnost*
* 1970: *Pinocchiova dobrodružství II.* (TV film)
* 1973: *Družina černého pera*
* 1978: *Hrozba*
* 1979: *Paragraf 224*
* 1987: *Outsider*
* 1989: *Cesta na jihozápad*
* 1992: *Čierni baróni*
* 1993: *Mistr Kampanus* (TV film)
* 1993: *Klíče na neděli* (TV film)

## Ocenenia
* 1995: Cena FF za celoživotnú mimoriadnu dabingovú tvorbu

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 
* Zdenek Sirový na Dabingforum

Kategória:Českí dabingoví režiséri
Kategória:Českí filmoví režiséri
Kategória:Českí filmoví scenáristi
Kategória:Osobnosti z Kladna
Kategória:Absolventi FAMU v Prahe
Kategória:Českí vysokoškolskí pedagógovia
Peťovský potok

**Peťovský potok** je potok v regióne Podpoľanie, na území obce Vlkanová v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Zvolenská kotlina a ústi do rieky Hron. Má dĺžku  a je tokom III. rádu. 
## Sútok zdrojníc
Peťovský potok sa začína sútokom zdrojníc v  v severovýchodnej časti územia obce Vlkanová, na pomedzí lesného a poľnohospodárskeho extravilánu, na západnej strane lesa Lepieška, v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Severná zdrojnica pramení v lesnom extraviláne v  a má dĺžku . Juhovýchodná zdrojnica pramení v lesnom extraviláne v  a v období bohatom na vodné zrážky sa jej prameň posúva do vyšších nadmorských výšok; má dĺžku .
## Opis toku
Peťovský potok tečie od sútoku zdrojníc západným smerom extravilánom územia obce Vlkanová, ľavým brehom obteká les Pod Lepieškou, v  tečie cez bezmennú prietočnú vodnú nádrž a vteká do intravilánu obce Vlkanová v miestnej časti Peťová, pravým brehom obteká ulicu Peťovská a susediace pole Peťová, v  podteká Železničnú trať Zvolen – Banská Bystrica - Vrútky, v  na severnom okraji intravilánu Vlkanovej priamo na obecnej hranici medzi obcou Badín a obcou Vlkanová ústi do Hrona ako jeho ľavostranný prítok. Hron ďalej ústi do Dunaja. Peťovský potok patrí do okresu Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Pramení, preteká a ústi do Hrona na území obce Vlkanová. Vodný tok sa nachádza v geomorfologickom celku Zvolenská kotlina v jej geomorfologickom podcelku Zvolenská pahorkatina. Peťovský potok nemá prítok. 

## Pôvod názvu
Názov vodného toku Peťovský potok má pôvod v názve poľa Peťová, v susedstve ktorého potok preteká, resp. v názve zaniknutej osady Peťová na území dnešnej Vlkanovej. Z toponyma Peťová po rozšírení o formant -ský a po kombinácii so slovom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Peťovský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov poľa Peťová má pôvod v názve zaniknutej obce Peťová (dnes miestna časť v obci Vlkanová). Osada (usadlosť) Peťová z 13. storočia sa začiatkom  16. storočia rozdelila na Hornú Peťovú (neskoršia obec Iliaš, dnes mestská časť Banskej Bystrice) a Dolnú Peťovú s vývojom: 1446 Petowfalva, 1521 Petowa Wes, 1572 Peťova, Petowa Wes, 1773 Petöfölde, 1806 Petyova, 1808 Dolní Peťová. Po roku 1985 bola obec Peťová pričlenená k obci Vlkanová. Názov vodného toku Peťovský potok bol štandardizovaný v roku 1976. Názov vodného toku Peťovský potok v stredoveku mal podobu Haberec. V množine slovenskej štandardizovanej hydronymie vodných tokov hydronymum Peťovský potok je jedinečným hydronymom (február 2026).
## Referencie

Kategória:Vodné toky v okrese Banská Bystrica
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky vo Zvolenskej kotline 
Kategória:Vlkanová
Kategória:Povodie Hrona
Zmluva z Wehlau

[náhľad|Východopruské regióny. Dátumy označujú rok získania dynastiou [Hohenzollernovci|Hohenzollernovcov.]]
[náhľad|Pruskí poddaní vzdávajú hold svojimi majetkami voči kurfistovi Fridrichovi Viliamovi I. na zámku [Kaliningrad|Königsberg (1663).]]

**Zmluva z Wehlau** bola diplomatická zmluva, ktorá bola uzavretá dňa 19. septembra roku 1657 a to medzi delegáciou Brandenburska a Republiky oboch národov             v meste Wehlau (v súčasnosti Znamensk, Kaliningradská oblasť).

Brandenburský panovník menom Fridrich Viliam (*1620 – † 1688), ktorý panoval v období rokov 1640 až 1688, ako kurfist odstúpil od dobyvačných snáh a výprav v oblasti Litvy, pričom na druhej strane získal úplnú suverenitu nad Pruským vojvodstvom. Práve zmluva z Wehlau mala z hľadiska diplomacie za následok to, že sa skončil lénny vzťah voči Republike oboch národov (poľ. Rzeczpospolite).

Zmluva deklarovala taktiež to, že práve kurfist sa zaviazal nenarúšať náboženské práva a majetky katolíkov na území Brandenburska. Zároveň platilo, že ak by brandenburský vládnuci rod mohol vymrieť, Pruské vojvodstvo malo znovu pripadnúť pod vládu poľského kráľa. Sám poľský kráľ sa na druhej strane zaviazal rešpektovať práva tamojších protestantov.

Ďalšie podmienky zmluvy sa vzťahovali na prípadnú vzájomnú vojenskú podporu signatárov a ekonomické záležitosti.

## Referencie

## Literatúra
* SKŘIVAN, Aleš et al. (1994). *Kapitoly z dějin mezinárodních vztahů 1648 - 1914*. Praha: Institut pro středoevropskou kulturu a politiku. .

## Pozri aj
* Pruské vojvodstvo
* Brandenbursko-Prusko
* Brombersgká zmluva

## Zdroj
* SKŘIVAN, Aleš. (2002). *Lexikon světových dějin 1492* *&#x2013;* *1914*. Praha: Vydavatelství Aleš Skřivan ml. ISBN 80-86493-06-7.

Kategória:Medzinárodné zmluvy
Kategória:Dejiny Pruska
Kategória:Dejiny Poľska
Kategória:Dejiny Litvy
Kategória:1657
Predný potok (prítok Lomnice)

**Predný potok** je vodný tok v Oravskej Magure na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Lomnice v povodí Oravy, má dĺžku približne 3 km a je tokom VI. rádu. Tečie na území Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.

## Priebeh toku
Potok pramení v severozápadnej časti Oravskej Magury, v geomorfologickom podcelku Paráč, na severných svahoch vrchu Príslopec (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v blízkosti hornej hranice lesa, tečie krátko na východ a postupne sa stáča na severovýchod. Vedie popod Držatín (), kde priberá pravostranný prítok a následne pokračuje severovýchodným smerom zalesnenou dolinou popod hrebeň Predný grúň. V strednej časti prijíma významný pravostranný potok z oblasti Očkajka a ďalej pokračuje už bez významnejších prítokov. Opúšťa bočnú dolinu a v nadmorskej výške približne  sa pravostranne vlieva do Lomnice, prítoku Bielej Oravy v povodí Oravy. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Predný potok pramení a preteká iba katastrom obce Lomná v okrese Námestovo v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
* Oravská Magura, Paráč (geomorfologický podcelok)

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Oravskej Magure
Kategória:Povodie Oravy
Kategória:Vodné toky v okrese Námestovo
Kategória:Lomná
Borový potok (prítok Hrona)

**Borový potok** je potok v regióne Pohronie, na území mesta Zvolen v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Zvolenská kotlina a ústi do rieky Hron. Má dĺžku  a je tokom III. rádu. 
## Sútok zdrojníc
Borový potok sa začína sútokom zdrojníc v  na území mesta Zvolen v severovýchodnej časti katastrálneho územia Zvolen, v poľnohospodárskom extraviláne, na západnom okraji pasienka aj poľa Lukovská studňa, v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. Severovýchodná zdrojnica pramení v  v extraviláne na západnom svahu vrchu Bakova jama so  a má dĺžku . Juhovýchodná zdrojnica pramení v extraviláne v  a má dĺžku .
## Opis toku
Borový potok tečie od sútoku zdrojníc západným smerom poľnohospodárskym extravilánom územia mesta Zvolen v katastrálnom území Zvolen, v  vteká do intravilánu mesta, pravým brehom obmýva miestnu časť Hronský mlyn a severne od nej ležiacu miestnu časť Borová hora, v  podteká Železničnú trať Zvolen – Banská Bystrica - Vrútky, v  v časti Nad mlynom v intraviláne Zvolena ústi do Hrona ako jeho ľavostranný prítok. Hron ďalej ústi do Dunaja. Borový potok patrí do okresu Zvolen v Banskobystrickom kraji. Pramení, preteká a ústi do Hrona na území mesta Zvolen. Vodný tok sa nachádza v geomorfologickom celku Zvolenská kotlina na pomedzí jej geomorfologických podcelkov Sliačska kotlina a  Zvolenská pahorkatina. Borový potok nemá prítok. 

## Pôvod názvu
Názov vodného toku Borový potok má pôvod v prvej zložke dvojslovného terénneho názvu Borová hora a sekundárne i v názve miestnej časti Borová hora, v susedstve ktorých potok preteká. Zo slovného základu  borová po kombinácii so slovom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Borová hora ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Borový potok bol štandardizovaný v roku 2008. V množine slovenskej štandardizovanej hydronymie vodných tokov hydronymum Borový potok nie je jedinečným hydronymom; na Slovensku sú dva vodné toky s týmto názvom (február 2026).
## Referencie

Kategória:Vodné toky v okrese Zvolen
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky vo Zvolenskej kotline 
Kategória:Zvolen
Kategória:Povodie Hrona
Biatlon na Zimných olympijských hrách 2018

**[[Biatlon]]** na Zimných olympijských hrách 2018 prebiehal v Alpensia Biathlon Centre od 10. do 23. februára 2018.

## Medailové poradie krajín

## Medailisti
### Muži

### Ženy

### Zmiešaná štafeta

## Referencie

## Zdroj


Kategória:Zimné olympijské hry 2018
Ekklésia

**Ekklésia** ( – *ekklésia*, v doslovnom význame „zvolávanie“) bolo ľudové zhromaždenie a najvyšší orgán moci v demokratických Aténach v 5. a 4. storočí pred Kr. Predstavovala vrchol priamej demokracie, kde mal každý dospelý občan právo vystúpiť a hlasovať.

## Členstvo a účasť
Právo účasti na zhromaždení mali všetci dospelí muži s aténskym občianstvom, ktorí dosiahli vek 18 (neskôr 20) rokov a absolvovali vojenský výcvik (efébia). Zo systému boli vylúčené ženy, cudzinci (metoikovia) a otroci. Hoci počet potenciálnych účastníkov presahoval 30 000, kapacita zhromaždiska na pahorku Pnyx bola obmedzená na približne 6 000 až 8 000 ľudí, čo sa považovalo za kvórum pre dôležité rozhodnutia.
 
Účasť bola pôvodne čestná, no od začiatku 4. storočia pred Kr. bol zavedený príspevok za účasť (*ekklésiastikon*), ktorý kompenzoval stratu ušlého zárobku. V čase nízkeho záujmu boli občania z agory na Pnyx hnaní pomocou lana natretého červenou farbou; zašpinenie odevu znamenalo pokutu.

## Priebeh a kompetencie
Ekklésia sa schádzala zvyčajne štyrikrát počas každej prytaneie (desatiny roka). Zhromaždenie viedla rada päťsto (*Boulé*), ktorá vopred pripravovala program rokovania (*probouleuma*). Medzi hlavné právomoci ekklésie patrili: 
 
* Zákonodarná moc: Prijímanie uznesení (*pséfismata*), ktoré mali v určitých obdobiach platnosť zákonov.
* Zahraničná politika: Vyhlasovanie vojny, uzatváranie mieru a spojenectiev.
* Kontrola úradníkov: Voľba stratégov a finančných úradníkov, ako aj preverovanie ich činnosti.
* Ostrakizmus: Rozhodovanie o vypovedaní nebezpečných občanov z mesta.

## Agón reči a hlasovanie
Základným princípom ekklésie bola *iségoria* – rovné právo každého občana vystúpiť na rečnícku tribúnu (*béma*). Rozhodnutia sa prijímali prostým väčšinovým hlasovaním, najčastejšie zdvihnutím ruky (*cheirotonia*), pri citlivých otázkach (napr. ostrakizmus) sa používalo tajné hlasovanie pomocou črepov alebo kamienkov.

## Referencie
 

## Pozri aj
* Demokracia

Kategória:Staroveké Grécko
Kategória:Politológia
Lucia Šušková

**Lucia Šušková** (* 27. marec 1993, Čadca) je bývalá slovenská futbalistka a slovenská reprezentantka.

## Klubová kariéra
S futbalom začala v klube FK Čadca. Keď mala 15 rokov prešla do Žiliny pretože už nemohla hrávať za chlapčenský tím a dievčenský v Čadci zrušili. Od 2011 bola na hosťovaní v Slovane.

Rok hrala v švajčiarskej lige v tíme Neunkirch. V rokoch 2014 — 2017 hrala za poľský tím Mitech Żywiec, v sezónach 2014/2015 (15 gólov) a 2015/2016 (12 gólov) sa stala najúspešnejšou zahraničnou hráčkou poľskej ekstraligy.

2017 prestúpila z Mitech Żywiec do poľského Czarni Sosnowiec V máji 2018 si zranila koleno, mala poškodený predný krížový väz a bočné väzy na pravom kolene.

2020 prestúpila z poľského Czarni Sosnowiec do ROW Rybnik.

## Reprezentácia
Slovensko reprezentovala od roku 2009 do 2018, odohrala 78 zápasov a dala 7 gólov. V roku 2019 bola len v nomináciách na prípravné zápasy, a v roku 2020 z nominácie vypadla kvôli zdravotným problémom. Tiež hrala za reprezentáciu do 19 rokov a do 17 rokov.

## Ocenenia
Talent roka 2011

Jedenástka roka 2011, 2012, 2013, 2014, 2015

## Referencie

Kategória:Slovenské futbalistky
Kategória:Osobnosti z Čadce
Ján Mazúch

**Ján Mazúch** (* 14. jún 1944, Hrochoť – † 1. február 2026) bol slovenský futbalista a tréner. Najvýraznejšie pôsobil v klube TJ ZSNP Žiar nad Hronom (dnešný FK Žiar nad Hronom), s ktorým nastupoval v Slovenskej národnej futbalovej lige v 70. rokoch 20. storočia. Patril k hráčom generácie, ktorá dosiahla historicky najvýraznejšie výsledky futbalu v meste Žiar nad Hronom.

## Pôsobenie
V sezóne 1973/1974 bol Ján Mazúch členom mužstva TJ ZSNP Žiar nad Hronom, ktoré obsadilo 6. miesto v Slovenskej národnej futbalovej lige, čo patrí medzi najlepšie ligové umiestnenia klubu.

V nasledujúcej sezóne sa TJ ZSNP Žiar nad Hronom prebojoval do semifinále Slovenského pohára vo futbale, kde nastúpil proti klubu ŠK Slovan Bratislava. Zápas sa odohral pred približne 7 000 divákmi a skončil prehrou domáceho mužstva 2 : 3. Mazúch bol súčasťou základnej zostavy.

V roku 1986 sa na štadióne v Žiari nad Hronom odohral exhibičný zápas výberu sveta proti československým majstrom Európy pri príležitosti 10. výročia víťazstva na Majstrovstvách Európy vo futbale 1976. Súčasťou výberu sveta bol aj futbalista Eusébio.

Po ukončení pôsobenia v Žiari nad Hronom hrával za rodnú Hrochoť, kde sa neskôr venoval aj trénerstvu.

## Referencie

Kategória:Osobnosti z Hrochote
Kategória:Slovenskí futbalisti
Kategória:Slovenskí futbaloví tréneri
Kategória:Šport v Žiari nad Hronom
Biatlon na Zimných olympijských hrách 2022

**[[Biatlon]]** na Zimných olympijských hrách 2022 prebiehal od 5. do 18. februára 2022.

## Program
Plánovaný program súťaží podľa oficiálnych stránok.

## Medailové poradie krajín
} ROV
| 0
| 1
| 3
| 4
|-
| 6.
|align=left| Bielorusko
| 0
| 1
| 0
| 1
|-
| 7.
|align=left| Taliansko
| 0
| 0
| 1
| 1
|- class="sortbottom"
!
| Celkom
| 11
| 11
| 11
| 33
|}

## Medailisti
### Muži
} ROV
| 39:42,8
|-
| hromadný štart detaily
|Johannes Thingnes Bø Nórsko
| 38:14,4
|Martin Ponsiluoma Švédsko
| 38:54,7
|Vetle Sjåstad Christiansen Nórsko
| 39:26,9
|-
| štafeta detaily
| NórskoSturla Holm LægreidTarjei BøJohannes Thingnes BøVetle Sjåstad Christiansen
| 1:19:50,2
| FrancúzskoFabien ClaudeÉmilien JacquelinSimon DesthieuxQuentin Fillon Maillet
| 1:20:17,6
| ROVSaid Karimulla ChaliliAlexander LoginovMaxim CvetkovEduard Latypov
| 1:20:35,5
|}

### Ženy
} ROVIrina KazakevičováKristina RezcovováSvetlana MironovováUljana Nigmatullinová
| 1:11:15,9
| NemeckoVanessa VoigtováVanessa HinzováFranziska PreussováDenise Herrmannová
| 1:11:41,3
|}

### Zmiešaná štafeta
} ROVUljana NigmatullinováKristina RezcovováAlexander LoginovEduard Latypov
| 1:06:47,1
|}

## Referencie

## Zdroj


Kategória:Zimné olympijské hry 2022
Marian Dyda

Doc. RNDr. **Marian Dyda**, CSc. (* 21. júl 1945, Kežmarok - † 27. január 2026, Bratislava) bol slovenský petrológ a vysokoškolský pedagóg.

## Život
Narodil sa v Kežmarku. V rokoch 1962 - 1967 absolvoval štúdium geológie na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1974 získal titul RNDr. Následne nastúpil na Ústav anorganickej chémie SAV. V roku 1978 získal titul CSs. Bol uznávaný expert vo výskume fázových rovnováh silikátových systémov a geotermobarometrii. V rokoch 1982 - 1983 pôsobil na zahraničnej expertíze v Mozambiku. Po návrate pracoval do roku 1992 na Geologickom ústave SAV.

Od roku 1990 vyučoval na Katedre mineralógie, petrológie a ložiskovej geológie Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Vyučoval optickú mineralógiu a magmatickú a metamorfnú petrológiu a viedol aj praktické cvičenia z týchto predmetov.

V rokoch 1995 - 1996 ako hosťujúci profesor prednášal na Universidada de Sao Paulo v Brazílii. V roku 2015 odišiel do dôchodku.

## Významné práce
Skriptá a vysokoškolské učebnice
* Dyda, M., 1995: Geotermobarometria. Univerzita Komenského v Bratislave, Bratislava
* Dyda, M., 2009: Horninotvorné minerály pod mikroskopom. Univerzita Komenského v Bratislave, Bratislava

## Referencie

Kategória:Slovenskí geológovia
Kategória:Vyučujúci na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Igor Broska

RNDr. **Igor Broska**, DrSc. (* 16. jún 1955, Bratislava) je slovenský geológ a špecialista na petrológiu a petrogenézu granitoidov a felzických vulkanitov. Jeho výskum je zameraný na detailnú geochemickú a petrogenetickú charakteristiku akcesorických minerálov (zirkón, monazit, xenotím, allanit, titanit, apatit, granáty, turmalín, Fe-Ti oxidy) vrátane ich chemického zloženia, textúry, stability, izotopového datovania a alteračných procesov.

## Život
Študoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde promoval v roku 1979. Následne nastúpil na ašpirantské štúdium na Katedru geochémie na tej istej univerzite. Od roku 1982 pracoval na Geologickom ústave SAV, kde v roku získal titul CSc. Celá jeho vedecká kariéra je spätá so Slovenskou akadémiou vied a Geologickým ústavom neskôr transformovaným na Ústav vied o Zemi Slovenskej akadémie vied. Venoval sa najmä výskumu akcesorických minerálov v granitoidných horninách a felzických vulkanitoch. Dlhé roky aktívne pôsobil ako zástupca riaditeľa Geologického ústavu SAV. V rokoch 2010 až 2015 vykonával funkciu riaditeľa Geologického ústavu a v rokoch 2015 až 2019 bol riaditeľ Ústavu vied o Zemi Slovenskej akadémie vied. V súčasnosti pôsobí ako zástupca generálneho riaditeľa ústavu a dlhoročný vedecký redaktor geologického periodika Geologica Carpathica.

Absolvoval mnoho zahraničných stáží (napr. 1985 - Ruská akadémia vied v Moskve; 1995 - Univerzita Parida z Lodronu v Salzburgu - štipendium L. Meitnerovej, či stáž v Prírodopisnom múzeu v Londýne). Okrem výskumu územia Západných Karpát, sa zaoberal aj výskumom ultravysokotlakovej UHP metamorfózy v oblasti Pohorje v juhovýchodných Alpách, v oblasti Tso Morari v Himalájach aj v škandinávskych kaledonidách v okolí Tromsø, či v Bulharsku, Českom masíve a na Ukrajine.

## Publikácie
Medzi jeho najvýznamnejšie publikácie patria:
* Broska, I. a kol. 2015: Planéta na ktorej žijeme. Veda, Bratislava
* Broska, I., Petrík, I., Uher, P., 2012: Akcesorické minerály granitických hornín Západných Karpát. Veda, Bratislava
* Broska I., Williams C. T., Uher P., Konečný P., Leichmann J., 2004: The geochemistry of phosphorus in different granite suites of the Western Carpathians, Slovakia: the role of apatite and P-bearing feldspar. Chemical Geology, 205, 1-15.
* Finger, F., Broska, I., Malcolm, R.P., Schermayer, A. 1998: Replacement of primary monazite by apatite-allanite-epidote coronas in an amphibolite facies granite gneiss from the eastern Alps. American Mineralogist, 83, 3-4, 248-258.

## Referencie

Kategória:Slovenskí geológovia
Kategória:Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Dolniansky potok

**Dolniansky potok** je krátky vodný tok v Podbeskydskej vrchovine na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Bielej Oravy v povodí Oravy, má dĺžku približne 2,8 km a je tokom V. rádu. Tečie na území Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.

## Priebeh toku
Potok pramení na juhu strednej časti Podbeskydskej vrchoviny, na severozápadných svahoch vrchu Galanky (), v nadmorskej výške približne  Od prameňa v súvislom lesnom poraste pod horským hrebeňom, tečie severozápadným smerom. Onedlho prijíma krátky ľavostranný prítok spod sedla Kaňova jama a pokračuje dolinou oblasťou Za Lánmi. V strednej časti sa dolina stáča na sever, zovretá masívom Zhorelísk () na juhu a Bukovinami () na severovýchode. V strednej časti v lokalite Kyprisko postupne prechádza oblasťou rednúceho lesa, ktorý napokon ustupuje pred obcou Lomná. Potok sa stáča na severozápad a pokračuje intravilánom obce, okrajom časti Klinkovky. Neďaleko centra obce sa v nadmorskej výške približne  pravostranne vlieva do Bielej Oravy v povodí Oravy. Potok tak patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Dolniansky potok pramení a preteká iba katastrom obce Lomná v okrese Námestovo v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Oravy
* Podbeskydská vrchovina

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Podbeskydskej vrchovine
Kategória:Povodie Oravy
Kategória:Vodné toky v okrese Námestovo
Kategória:Lomná
Kopanický potok (prítok Kováčovského potoka)

**Kopanický potok** je potok v regióne Pohronie, na území mesta Sliač, v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologických celkoch Kremnické vrchy a Zvolenská kotlina a ústi do vodného toku Kováčovský potok. Má dĺžku  a je tokom IV. rádu. 
## Prameň
Kopanický potok pramení v  na území mesta Sliač v katastrálnom území Hájniky, v poľnohospodárskom extraviláne premiešanom stromovou vegetáciou, severozápadne od poľa Kopec, v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. 
## Opis toku
Kopanický potok tečie od prameňa juhovýchodným smerom cez poľnohospodársky extravilán územím mesta Sliač v katastrálnom území Hájniky, ľavým brehom obteká pole Kopec a lúku Kalinovec, pravým brehom obteká les aj pole Horná Trebuľa, ľavým brehom obteká vrch s  aj pole Kopanice, esovite sa skrúca okolo lesa Grečov laz, pravým brehom obteká samotu Trebuľa, ľavým brehom obteká lúku Nivy, v  podteká cestu Kováčová – Sliač – Banská Bystrica I/66, mení smer na juh, v  podteká rýchlostnú cestu R1, ľavým brehom obteká pole Rákoš a pole Chrastavé, mení smer na juh, v extraviláne na južnom okraji katastrálneho územia Hájniky v  na obecnej hranici v trojchotárniku mesta Sliač, mesta Zvolen a obce Kováčová ústi do Kováčovského potoka ako jeho ľavostranný prítok. Kováčovský potok ďalej ústi do Hrona. Kopanický potok patrí do okresu Zvolen v Banskobystrickom kraji. Pramení, preteká a ústi do Kováčovského potoka na území obce Sliač. Hornou časťou toku sa nachádza v geomorfologickom celku Kremnické vrchy v ich geomorfologickom podcelku Turovské predhorie a dolnou časťou toku sa nachádza v geomorfologickom celku Zvolenská kotlina v jej geomorfologickom podcelku Sliačska kotlina. Kopanický potok nemá prítok. 

## Pôvod názvu
Názov vodného toku Kopanický potok má pôvod v názve vrchu aj poľa Kopanice, priestorom ktorého preteká. Pôvodný význam slova kopanica bol pozemok premenený klčovaním na úrodnú pôdu. Zo slovného základu  kopanica rozšírením o formant -ický a po kombinácii so slovom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Kopanický potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Kopanický potok bol štandardizovaný v roku 1993. V množine slovenskej štandardizovanej hydronymie vodných tokov hydronymum Kopanický potok nie je jedinečným hydronymom; na Slovensku sú štyri vodné toky s týmto názvom (február 2026).
## Referencie

Kategória:Vodné toky v okrese Zvolen
Kategória:Potoky na Slovensku 
Kategória:Vodné toky v Kremnických vrchoch
Kategória:Vodné toky vo Zvolenskej kotline 
Kategória:Sliač
Kategória:Povodie Hrona
K. M. Walló

JUDr. **K. M. Walló**, vlastným menom **Ladislav Walló** (* 27. jún 1914, Praha – † 1. apríl 1990, Praha) bol český režisér, textár, spisovateľ a scenárista. Wallo bol aj prekladateľ z francúzštiny, španielčiny, nemčiny, ruštiny, angličtiny a taliančiny. Počas svojej kariéry režíroval české znenie okolo 400 filmom.

Jeho dcérou bola Olga Walló, ktorá sa stala režisérkou českého dabingu.

## Životopis
Po absolvovaní Právnickej fakulty Karlovej Univerzity sa venoval prekladateľskej, dramaturgickej, scenáristickej, textárskej a režijnej práci. Do funkcie režiséra českého znenia nastúpil v polovičke 60. rokov. Práci v dabingu sa venoval, až do svojej smrti v roku 1990. Okrem toho bol počas svojej kariéry filmovým a televíznym scenáristom a režisérom. Popri filmovej práci bol nesmierne činorodým literátom a textárom. Písal aj texty k trampským piesňam Jiřího Srnku. Walló je pochovaný na cintoríne v Číbuzi.

## Filmografia

### Režisér
* 1948: *Léto*
* 1949: *Veliká příležitost*
* 1954: *Botostroj*
* 1956: *Nevěra*

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 
* K. M. Walló na Dabingforum

Kategória:Českí dabingoví režiséri
Kategória:Českí filmoví režiséri
Kategória:Českí filmoví scenáristi
Kategória:Osobnosti z Prahy