open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Čertov potok (prítok Vyšehradného potoka)

**Čertov potok** je vodný tok v pohorí Žiar a v Hornonitrianskej kotline na území okresu Prievidza. Je to ľavostranný prítok Vyšehradného potoka v povodí rieky Nitry s dĺžkou približne 4,6 km a je tokom V. rádu. 

## Priebeh toku
Potok pramení v strednej časti pohoria Žiar, v geomorfologickom podcelku Vyšehrad, na južných svahoch Vyšehradu  (), v nadmorskej výške približne  Prameň sa nachádza v lesnom poraste v závere Čertovej doliny, pod sedlom, oddeľujúcom Vyšehrad a Malý Vyšehrad (), neďaleko turistickej magistrály. Tečie západným, dočasne až juhozápadným smerom, priberajúc malý ľavostranný a významnejší pravostranný prítok zo svahov Vyšehradu. Preteká dolinou popod Čertovo pole a v strednej časti priberá svoj najvýznamnejší, ľavostranný Kamenný potok. Pod týmto sútokom opúšťa pohorie Žiar a jeho podcelok Vyšehrad a pokračuje Hornonitrianskou kotlinou a jej podcelkom Prievidzská kotlina. Priberá menší ľavostranný potok z lokality Pálenisko a esovito sa stáčajúc pokračuje k severnému okraju Pravenca. Na dolnom toku vedie už nivou rieky Nitry a napokon sa v nadmorskej výške približne  vlieva do Vyšehradného potoka. Potok patrí do širšieho povodia rieky Váh.

Potok pramení a celou dĺžkou preteká hranicou katastrálnych území obce Pravenec a Nitrianske Pravno v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji, výnimkou je oblasť ústia, ktoré patrí časti Solka.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Nitry
* Žiar, Vyšehrad (geomorfologický podcelok)
* Hornonitrianska kotlina, Prievidzská kotlina

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Žiari
Kategória:Vodné toky v Hornonitrianskej kotline
Kategória:Povodie Nitry
Kategória:Vodné toky v okrese Prievidza
Kategória:Pravenec
Kategória:Nitrianske Pravno
Zirka Grendža-Donska

**Zirka Grendža-Donska** (vlastným menom **Alisa Vasylivna Grendža-Donska**; * 7. január 1921, Budapešť, Maďarské kráľovstvo, dnes Maďarsko† 10. máj 2017, New Jersey, USA) bola ukrajinská spisovateľka a literárna vedkyňa. Venovala sa výskumu tvorby Vasyľa Stepanovyča Grendžu-Donského, svojho otca, ktorú usporiadala a v USA vydala v 12 zväzkoch medzi rokmi 1981 až 1992.

## Životopis
Narodila sa 7. januára 1921 v Budapešti v rodine spisovateľa Vasyľa Stepanovyča Grendžu-Donského. Po absolvovaní základnej školy v Užhorode pokračovala na gymnáziu v Chuste, kde štúdium dokončila v roku 1938. V roku 1939 odišla do Budapešti, kde absolvovala skúšky na Obchodnej akadémii a kurzy nemčiny.

Pracovala na rôznych miestach. V roku 1944 emigrovala do Viedne, o rok neskôr sa presťahovala do Mníchova. Študovala na filozofickej fakulte. Od roku 1948 pôsobila v európskej organizácii *Ukrajinsko-amerického podporného výboru*. V roku 1950 so svojím manželom Mychajlom Danyľukom emigrovala do USA, kde žili v Minneapolise. Manžel ju opustil, keď ich syn mal 2 roky. V roku 1983 odišla do dôchodku.

Zomrela v máji 2017 v USA, v štáte New Jersey. Pohreb sa uskutočnil 10. mája 2017 na ukrajinskom cintoríne *St. Andrew's Ukrainian Cemetery* v South Bound Brook v štáte New Jersey.

## Referencie


## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

## Zdroj
* 

Kategória:Ukrajinskí spisovatelia
Kategória:Ukrajinskí literárni vedci
Kategória:Absolventi Ludwig-Maximilians-Universität München
Kategória:Ukrajinci v USA
Kategória:Ukrajinci v Nemecku
Kategória:Osobnosti z Budapešti
Mychajlo Danyľuk

**Mychajlo Danyľuk**, resp. **Mychajlo Jakovyč Danyľuk** (* 1. október 1919, Kremenec, Druhá poľská republika, dnes Ukrajina† 2. marec 1981, Minneapolis, USA) bol ukrajinský lekár, spisovateľ, občiansky činiteľ, redaktor a novinár. Bol členom Ukrajinskej slobodnej akadémie vied (Ukrainian Free Academy of Sciences).

## Životopis
Mychajlo Danyľuk sa narodil 1. októbra 1919 v meste Kremenec. Študoval na ukrajinskom gymnáziu Lesi Ukrajinky v Kremenci, kedy aj začal písať do novín.

V rokoch 1940 až 1941 bol poručíkom Červenej armády. Počas vojny pôsobil v ilegálnej Organizácii ukrajinských nacionalistov. Organizoval povstalecké oddiely v oblasti Kremenca. Zastával funkciu veliteľa Kremenského okresu, používal pseudonym ataman Blakytnyj. Keď sa približovala Červená armáda, emigroval na západ.

Študoval medicínu v Mníchove. Po získaní doktorátu v roku 1950 emigroval do USA, kde o 2 roky nato v Minnesote nostrifikoval svoj diplom v americkom medicínskom zbore raketových síl. V roku 1964 sa stal povereným lekárom generálneho konzulátu Nemecka v USA. Od roku 1971 prednášal na lekárskej fakulte univerzity v Minnesote. Pôsobil aj ako medicínsky komentátor v Hlase Ameriky.

Mychajlo Danyľuk zomrel 2. marca 1981 v Minneapolis, kde je aj pochovaný.

## Publikácie

* *Povstanskyj zapysnyk* (po slovensky *Povstalecký zápisník*, 1968).
* *Likarskyj dovidnyk* (po slovensky *Lekárska príručka*, 1970).
* *Korotkyj anhlo-ukrajinskyj medyčnyj slovnyk* (po slovensky *Krátky anglicko-ukrajinský medicínsky slovník*, 1970.
* 

## Referencie


## Externé odkazy
* 
* 
* 

## Zdroj
* 

Kategória:Ukrajinskí lekári
Kategória:Ukrajinskí spisovatelia
Kategória:Ukrajinci v USA
Kategória:Absolventi Ludwig-Maximilians-Universität München
Kategória:Vyučujúci na University of Minnesota
Kategória:Osobnosti z Ternopiľskej oblasti
Arsenij Kocak

**Arsenij Kocak** (vlastným menom **Oleksij Kocak**; * 14. marec 1737, Veľké Bukovce, Habsburská monarchia, dnes Slovensko† 12. apríl 1800, Mukačevo, Habsburská monarchia, dnes Ukrajina) bol gréckokatolícky kňaz, mních rádu svätého Bazila Veľkého, spisovateľ, pedagóg, filozof, teológ a jazykovedec. Považuje sa za autora prvej gramatiky rusínskeho jazyka.

## Životopis
Arsenij Kocak sa narodil 14. marca 1737 vo Veľkých Bukovciach, jeho otec bol kňaz. Prvé vzdelanie získal od dedinského kostolníka. Študoval v Prešove a v Sárospataku. Filozofiu študoval v Košiciach. Štúdium kvôli zdravotným problémom prerušil, a preto vstúpil do Monastiera Zostúpenia Svätého Ducha v Krásnom Brode. V roku 1759 sa stal diakonom Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve. V roku 1763 bol vysvätený za kňaza. V roku 1767 ukončil štúdium na teologickej fakulte Košickej univerzity, keď získal titul doktora teológie. Učil v monastierskych školách na Podkarpatskej Rusi a na území dnešného severovýchodného Slovenska. Počas 80. a 90. rokov 19. storočia pôsobil ako igumen v monastieri na Bukovej Hôrke pri obci Veľké Bukovce, kde sa narodil. Zároveň vyučoval bohoslovectvo v monastieri v Krásnom Brode. V roku 1798 ťažko ochorel, odišiel do monastiera v Mukačeve, kde 12. apríla 1800 zomrel.

## Vedecká činnosť
Zostavil učebnicu s názvom *Hramatyka russkuju syrič pravyla yzviščateľnaja y nastavyteľnaja o slovosloženiy slova jazyka slovenskogo yly russkaho* (po slovensky *Gramatika ruská alebo pravidlá upovedomujúce o zložení slova slovienského alebo ruského*), ktorá vyšla v troch verziách medzi rokmi 1768 až 1788, pričom v tlačenej podobe vyšla až v roku 1927. Vychádza z gramatík Meletija Smotryckého, Lavrentija Zizanija, z kníh latinskej gramatiky od Manuela Álvara a od Philippa Melanchtona z obdobia neskorého stredoveku, ako aj z ruskej gramatiky od Michaila Vasilieviča Lomonosova. Učebnicu tvoria štyria časti (pravopis, prozódia, etymológia a syntax). Josyp Oleksijovyč Dzendzelivskyj pri skúmaní gramatiky v práci našiel tri dovtedy neznáme diela Arsenija Kocakamoralistické-didaktické dielo *Pochvala o premudrosti trojakoj vo vici samojavlenoj* (po slovensky *Pochvala za veľkú samovzniknutú trojakú múdrosť*), ako aj diela *Tropus* (po slovensky *Tróp*) a *Linguda* (po slovensky *Jazyk*) napísané po latinsky. Celkovo sa zachovalo viac ako 30 rukopisov jeho kníh napísaných v cirkevnej slovančine. Väčšina má filozoficko-teologický charakter, pričom niektoré z nich majú približne 400 až 600 strán. Nachádza sa v Mukačevskej monastierskej knižnici a na Užhorodskej štátnej univerzite.

Gramatika od Arsenija Kocaka patrí medzi dôležité základy rusínskeho jazyka.

Dôležitou je tiež historická práca *Opisanie obitelej Maramorošskich drevne byvšich* (po slovensky *Opis obyvateľov zaniknutých Maramorošských obcí*), ktorá sa venuje histórii monastierov na Podkarpatskej Rusi.

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Zdroj
* 

Kategória:Gréckokatolícki kňazi
Kategória:Baziliáni
Kategória:Rusíni na Slovensku
Kategória:Spisovatelia píšuci po rusínsky
Kategória:Osobnosti z Bukoviec
Eugen Perfecký

**Eugen Perfecký**, resp. **Jevhen Julianovyč Perfeckyj** (* 11. apríl 1884/10. apríl 1888, Nosów, Ruská ríša, dnes Poľsko† 18. august 1947, Bardejov, Československo, dnes Slovensko) bol historik, slavista a profesor. Vydával publikácie pod pseudonymom Viktor Domontovyč. Patril medzi najvýznamnejších historikov zameriavajúcich sa na obdobie stredoveku v medzivojnovom Československu.

## Životopis
Narodil sa v obci Nosów v dnešnom Poľsku. Absolvoval štúdium na gymnáziu v meste Siedlce. V roku 1912 po absolvovaní štúdia zostal na Petrohradskej univerzite, kde bol študentom u známeho filozofa Alekseja Aleksandroviča Šachmatova. Mal brata Leonida, jeho bratrancom bol Roman Romuaľdovyč Perfeckyj.

Bol členom prvého Dočasného výboru Štátnej dumy. Po vzniku Národnej knižnice Ukrajiny v nej pracoval ako sekretár. Spolu s Veniaminom Oleksandrovyčom Kordtom sa podieľal na vytvorení prvý stanov Národnej knižnice Ukrajiny. V jeseni 1918 sa usiloval o zachovanie monastierskych knižníc a o prenos zachovaného obsahu do Národnej knižnice Ukrajiny. V roku 1919 získal titul docenta na Kyjevskej univerzite za obhajobu habilitačnej práce na tému z oblasti histórie východnej Európy. V roku 1921 vycestoval do Československa, aby uskutočnil výskum histórie Uhorskej Rusi. Druhýkrát získal titul docenta na Univerzite Komenského v Bratislave, kde do konca svojho života pôsobil na pozícii dekana filozofickej fakulty. Od roku 1926 patril medzi členov Učenej spoločnosti Šafárikovej. Väčšinu svojich prác publikoval v slovenčine a v češtine.

Zomrel 18. augusta 1947 v Bardejove. Je pochovaný v Bratislave.

## Publikácie
Práce z oblasti histórie Podkarpatskej Rusi:
* *Relihijnyj ruch y 16 ta na počatku 17 stoliťťa v Uhorskij Rusi* (po slovensky *Náboženské hnutie v 16. a na začiatku 17. storočia v Uhorskej Rusi*, 1915).
* *Uhorska Rus v 12 stolitti* (po slovensky *Uhorská Rus v 12. storočí*, 1917).
* *Sociaľno-hospodarski vzajemovidnosyny Pidkarpatskoji Rusi v 13**14 stoliťťach* (po slovensky *Sociálno-hospodárske vzájomné vzťahy na Podkarpatskej Rusi v 13. a v 14. storočí*, 1924).

## Referencie


## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Zdroj
* 

Kategória:Narodenia 11. apríla
Kategória:Úmrtia 18. augusta
Kategória:Úmrtia v 1947
Kategória:Ukrajinskí historici
Kategória:Ukrajinskí pedagógovia
Kategória:Slovenskí pedagógovia
Kategória:Univerzita Komenského v Bratislave
Kategória:Vyučujúci na Univerzite Komenského v Bratislave
Kategória:Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Absolventi Petrohradskej štátnej univerzity
Kategória:Ukrajinci na Slovensku
Mychajlo Andrijovyč Vrabeľ

**Mychajlo Andrijovyč Vrabeľ** (* 20. november 1866, Výrava, Rakúske cisárstvo, dnes Slovensko† 4. január 1923, Budapešť, Maďarské kráľovstvo, dnes Maďarsko) bol rusínsko-ukrajinsky pedagóg, folklorista, novinár a vydavateľ.

## Životopis
Mychajlo Andrijovyč Vrabeľ sa narodil 20. novembra 1866 v obci Výrava v rodine kňaza. V roku 1887 ukončil štúdium v Užhorodskom grécko-katolíckom učiteľskom seminári. Ako učiteľ najskôr pacoval na Zemplíne, medzi rokmi 1888 až 1898 pôsobil v Ruskom Krsture, vo Vrbase a v Novom Sade. Od roku 1898 až 1918 pracoval ako redaktor novín *Nediľa* (po slovensky *Nedeľa*) v Budapešti, ktoré vydávalo uhorské ministerstvo poľnohospodárstva, priemyslu a obchodu pre miestnych sedliakov v rusínskom dialekte. V dialekte okrem článkov z oblasti hospodárstva boli publikované diela karpatských, ukrajinských aj ruských spisovateľov (Taras Hryhorovyč Ševčenko, Marko Vovčok, Leonid Ivanovyč Hlibov, Osyp-Jurij Adaľbertovyč Feďkovyč, Stepan Vasyľovyč Rudanskyj, Vasyľ Semenovyč Stefanyk, Lev Nikolajevič Tolstoj, Anton Pavlovič Čechov...), ako aj publikácie z oblasti folklóru. Od roku 1908 k novinám *Nediľa* (po slovensky *Nedeľa*) bol ako príloha vydávaný kalendár s názvom *Prijateľ seľan* (po slovensky *Priateľ sedliaka*). V roku 1898 publikoval v tzv. jazyčiji *Bukvar* (po slovensky *Šlabikár*), ktorý do roku 1910 mal 4 vydania. Mychajlo Andrijovyč Vrabeľ zomrel 4. januára 1923 v Budapešti.

## Publikácie
Mychajlo Andrijovyč Vrabeľ napísal mnoho článkov z oblastí histórie, kultúry, etnografie, folklóru aj spoločenského života karpatských Rusínov. Jeho prvé zápisy ľudových piesní boli publikované v časopise *[[Lystok]]* (po slovensky *Lístok*). V odbornom časopise *[[Etnographia (časopis)|Etnographia]]* (po slovensky *Etnografia*), ktorý vychádzal v maďarčine od roku 1890, uverejnil článok o večerných posiedkach a o svadbách bačvanských Rusínov obsahujúci aj zápisy ľudových piesní a povesť o Matejovi Korvínovi.

### Folklórne zbierky

* 
* 

V roku 2014 boli v jednej knihy publikované obidve zbierky Mychajla Andrijovyča Vrabeľa, mecenáškou bola Natalia Hattas zo Spojených štátov.

## Zdroje

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Kategória:Osobnosti rusínskeho pôvodu
Kategória:Ukrajinskí pedagógovia
Kategória:Ukrajinskí folkloristi
Kategória:Ukrajinskí novinári
Kategória:Ukrajinskí spisovatelia
Kategória:Ukrajinskí etnografi
Kategória:Osobnosti z Výravy
Dmytro Mykolajovyč Verhun

**Dmytro Mykolajovyč Verhun** (* 18. október 1871, Horodok, Rakúsko-Uhorsko, dnes Ukrajina† 3. september 1951, Houston, USA) bol ukrajinský literárny historik, publicista, novinár, spisovateľ a básnik. V rámci vedeckej činnosti sa zameriaval na karpatskorusínsku, resp. zakarpatskoukrajinskú literatúru a na promoskovsky orientovanú slavistiku.

## Životopis
Dmytro Mykolajovyč Verhun sa narodil 18. októbra 1871 v meste Horodok. V roku 1889 na Viedenskej univerzite obhájil záverečnú prácu na tému *Meletij Smotryckyj jak zachidno-ruskyj pysmennyk ta hramatyk* (po slovensky *Meletij Smotryckyj ako západnoruský spisovateľ a gramatik*). Od roku 1900 do roku 1905 vo Viedni vydával neoslovanofilský časopis *[[Slavianskij vek]]* (po slovensky *Slovanské storočie*). Zároveň sa zaoberal poéziouv roku 1901 v Ľvove publikoval zbierku *Červenorusskije otzvuki* (po slovensky *Červenoruské ohlasy*) napísanú po rusky. Prispieval do ľvovského periodika *[[Beseda (časopis)|Beseda]]* (po slovensky *Beseda*). Kvôli proruskej orientácii ho sledovala rakúska polícia, ktorá ho v roku 1897 aj zatkla. Po tom, ako vydal prácu *Nemeckij Drang nach Osten v faktach i cifrach* (po slovensky *Nemecký Drang nach Osten v faktoch a v číslach*), ktorá bola preložená do viacerých jazykov, sa tlak zo strany rakúskej vlády na Verhuna zintenzívnil. Preto ho odmietli prijať ako lektora na Viedenskej univerzite, pričom miesto mal už predtým sľúbené. V zapätí na to sa vrátil do Ruska.

Od roku 1907 viedol slovanský oddiel novín *[[Novoje vremia (noviny)|Novoje vremia]]* (po slovensky *Nový čas*) v Petrohrade. V roku 1919 sa zúčastnil Parížskej mierovej konferencie, kde bol členom Karpatskoruského kongresu, ktorý sa usiloval o vytvorenie autonómnej Karpatskej Rusi. V roku 1921 sa presťahoval do Prahy, kde spočiatku prednášal ruštinu a slavistiku na vysokej škole. Potom pracoval na Ruskej pedagogickej univerzite Jána Amosa Komenského. Viedol tzv. ruské školstvo. Keď nacistické Nemecko začalo okupovať Československo, odišiel do Juhoslávie. Od roku 1945 žil v Spojených štátoch, kde bol profesorom na univerzite v Houstone.

Dmytro Mykolajovyč Verhun zomrel 3. septembra 1951 v Houstone.

## Tvorba
V roku 1901 *Literaturnyj kružok obščestva galicko-russkich studentov „Drug“ v Ľvove* (po slovensky *Literárny krúžok spoločnosti haličsko-ruských študentov „Drug“ v Ľvove*) vydal jeho zbierku *Červenorusskije otzvuki* (po slovensky *Červenoruské ohlasy*). Vydavatelia chceli publikácii dať medzinárodný rozmer, preto zbierku hodnotili aj ruskí literárni kritici.

V jednej zo svojich básní opísal vlastné detstvo prežité v okolí Ľvova.

## Publikácie

* .
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Referencie

## Zdroje
* .
* 
* 
* 

Kategória:Ukrajinskí literárni vedci
Kategória:Ukrajinskí historici
Kategória:Literárni historici
Kategória:Ukrajinskí publicisti
Kategória:Ukrajinskí novinári
Kategória:Ukrajinskí spisovatelia
Kategória:Ukrajinskí básnici
Kategória:Vyučujúci na University of Houston
Kategória:Osobnosti USA ukrajinského pôvodu
Kategória:Osobnosti z Ľvivskej oblasti
Andrij Petrovyč Deško

**Andrij Petrovyč Deško** (* 1816 alebo 1821, Deškovycia, Rakúske cisárstvo, dnes Ukrajina† 1874, Petrohrad, Ruská ríša, dnes Rusko) bol pedagóg, historik, etnograf, folklorista a spisovateľ.

## Životopis
Andrij Deško sa narodil v roku 1821 v obci Deškovycia v rodine kňaza. Absolvoval bohoslovecký seminár v Užhorode. Počas štúdia napísal drámu *Požeža Mukačivskoji forteci, abo Novyj meč?* (po slovensky *Požiar mukačevskej pevnosti alebo Nový meč?*).

Po tom, ako bol vysvätený za kňaz, určitý čas pôsobil v obci Velyki Lučky. Kvôli konfliktu s vedením eparchie bol v roku 1841 vylúčený z duchovenstva.

Andrij Deško pokračoval v štúdiu v Chuste. Študoval ďalej teóriu práva na univerzite v Pešti, kde sa v roku 1845 zoznámil s Michalom Baluďanským. S jeho podporou odišiel do Ruska, kde od roku 1847 žil a pôsobil do konca života. Napísal vtedy článok *O karpatskoj Rusi* (po slovensky *O karpatskej Rusi*) venovaný arcibiskupovi Arsenijovi (rukopis sa nachádza v Národnej knižnici Ukrajiny).

Po absolvovaní štúdia na univerzite v Kamenci Podolskom. Neskôr od júna 1849 do roku 1855 učil latinčinu na gymnáziu v mestách Simbirsk (jeho kolegom a učiteľom ruštiny bol Nikolaj Alexandrovič Gončarov). V rokoch 1856 a 1859 učil latinčinu a gubernskom gymnáziu v Pskove.

V roku 1867 navštívil Etnografickú výstavu v Moskve. Začiatkom 70. rokov prišiel na Zakarpatskú Ukrajinu.

27. decembra 1863 získal vyznamenanie Rád sv. Stanislava II. stupňa. Stal sa členom dvoru a civilným radcom.

Andrij Deško zomrel v roku 1874 v Petrohrade.

## Odborná činnosť
S pomocou Michaila Petroviča Pogodina v roku 1855 vydal gramatiku maďarského jazyka, ktorá bola prvou v Rusku. Vytváral maďarsko-ruský slovník.

Karpatských Rusínov považoval za južnú vetvu ruského národa. Okrem histórie, etnografie a folklóru karpatských Rusínov skúmal tiež pôvod a históriu Maďarov vrátane historický vzťahov medzi Rusmi a Maďarmi.

Kvôli politickým dôvodom mu rakúska vláda nedovolili publikáciu maďarskej gramatiky na území Rakúskeho cisárstva.

Udržiaval blízke vzťahy s viacerými ruskými slavistami a zakarpatskými učencami, ktorým posielal ruskú odbornú literatúru.

## Referencie

## Zdroje
* 
* 
* 

Kategória:Narodenia v 1816
Kategória:Úmrtia v 1874
Kategória:Ukrajinskí pedagógovia
Kategória:Ukrajinskí historici
Kategória:Ukrajinskí etnografi
Kategória:Ukrajinskí folkloristi
Kategória:Ukrajinskí spisovatelia
Kategória:Absolventi Kyjevskej štátnej univerzity
Kategória:Osobnosti zo Zakarpatskej oblasti
Fiodor Fiodorovič Aristov

**Fiodor Fiodorovič Aristov** (* 26. október 1888, Varnavino, Ruská ríša, dnes Rusko† 5. november 1932, Moskva, Sovietsky zväz, dnes Rusko) bol ruský vedec, slavista, literárny vedec, historik a etnograf.

## Životopis
Fiodor Fiodorovič Aristov sa narodil 26. októbra 1888 v meste Varnavino v rodine úradníka. Študoval ekonómiu na Moskovskom obchodnom inštitúte a na historicko-filologickej fakulte Moskovskej univerzity, kde ukončil štúdium v roku 1912. Bojoval v prvej svetovej vojne.

Prednášal viaceré predmety vrátane histórie a literatúry na univerzite v Tbilisi v rokoch 1918 až 1920, medzi rokmi 1920 až 1922 na inštitúte národnej osvety v meste Feodosija. V roku 1922 sa stal profesorom na Moskovskej univerzite.

V rámci vedeckej činnosti sa venoval hlavne výskumu histórie a kultúry v regiónoch západnej Ukrajiny, ako aj tvorbe a kultúrno-osvetovej činnosti osobností pôsobiacich v týchto regiónoch (Marijan Feofilovyč Hluškevyč, Bohdan Andrijovyč Didyckyj, Adolf Dobriansky, Alexander Duchnovič, Anatolij Kralickij, Ioann Rakovskij, Izydor Ivanovyč Šaranevyč, Julijan Andrijovyč Javorskyj...). Napísal viac ako 200 prác z oblasti slavistiky, ktoré v značnej miere obsahujú fakty a materiály poznačené panslavizmom a mosovofilstvom. Patrí medzi nich 3-zväzková práca *Karpatoruski pysmennyky* vydaná v Moskve v roku 1916, ktorá v seba zahŕňa prepracovaný náčrt *Istorija Karpatskoji Rusi* (po slovensky *História Karpatskej Rusi*). Začiatkom obdobia revolučných udalostí v Ruskej ríši bol publikovaný prvý z troch zväzkov jeho prác. Značná časť jeho práce sa však zachovala iba v rukopisoch.

Zároveň sa venoval aj kultúrnej-osvetovej činnosti: v Moskve vytvoril Karpatskoruské múzeum existujúce v rokoch 1907 až 1917, kde sa nachádzalo približne 100 tisíc rôznych exponátov z histórie a z kultúry Ukrajincov z oblastí východne Haliče, Bukoviny, severnej a Zakarpatskej Ukrajiny. Viedol študentské tovarišstvo *Slavija* (po slovensky *Slávia*) a redakciu časopisu *Slavianskoje obiedinenije* (po slovensky *Slovanské zjednotenie*).

Počas 20. a 30. rokov 20. storočia sa stal obeťou represií. Preto časť jeho prác bola skonfiškovaná. Zomrel 5. novembra 1932 v Moskve.

## Práce

* *Aleksandr Vasilievič Duchnovič* (po slovensky *Alexander Vasilievič Duchnovič*, 1913).
* *Adoľf Ivanovič Dobrianskij-Sačurov* (po slovensky *Adolf Ivanovič Dobriansky-Sačurov*, 1913).
* *Istinnaja istorija karpato-rossov A. V. Duchnoviča. Značenije A. V. Duchnoviča kak ugro-russkogo istorika* (po slovensky *Skutočná história karpatorusov A. V. Duchnoviča. Význam A. V. Duchnoviča ako uhro-ruského historika*, 1914).
* *Karpatorusskije pisateli: Issledovanija po neizdannym istočnikam* (po slovensky *Karpatoruskí spisovatelia: Bádanie v nepublikovaných prameňoch*, 1916).

## Zdroje

* 
* .
* .
* 
* .

Kategória:Ruskí vedci
Kategória:Ruskí slavisti
Kategória:Ruskí etnografi
Kategória:Ruskí literárni vedci
Kategória:Ruskí historici
Kategória:Absolventi Moskovskej štátnej univerzity M. V. Lomonosova
László Szabó (herec)

**László Szabó** (* 24. marec 1936, Budapešť) je maďarský herec, režisér a scenárista pôsobiaci vo Francúzsku. Od roku 1952 hral vo viac ako 120 filmoch.

## Životopis
Ako herec začal v tínedžerskom veku počas 50. rokov. V roku 1956 opustil Maďarsko a presťahoval sa do Paríža, kde sa spriatelil s členmi okolo časopisu Cahiers du cinéma. Práve jeho priatelia mu ponúkli prvé filmové úlohy. Objavil sa vo filmoch ako *Bratranci* ​​​​(1959), *Na dva západy* (1959), *Vojačik* (1960), *Žiť svoj život* (1962), *Bláznivý Petríček* (1965) *a Made in USA* (1967). Neskôr Szabó spestril svoju kariéru účinkovaním vo filme *Spoveď* (1970) v réžii Costa-Gavrasa. Ako režisér natočil niekoľko filmov, vrátane *Les Gants blancs du diable* (1973), *Zig zig* (1975) *David, Thomas et les autres* (1985) a *Az ember, aki nappal aludt* (2003), pričom druhý menovaný sa nakrúcal v Maďarsku. Zároveň pokračoval v intenzívnej hereckej kariére s vedľajšími úlohami vo filmoch *L’affiche rouge* (1976), *Le convoi de la peur* (1977), *Judith Therpauve* (1978), *Girls* (1980), *Posledné metro* (1980), *Vášeň* (1982) alebo *Les nuits de la pleine lune* (1984). Často hrával po boku režisérov novej vlny, medzi ktorými boli François Truffaut, Jean-Luc Godard, Eric Rohmer či Jacques Rivette.

## Filmografia (výber)
* 1959: *Na dva západy*
* 1966: *Made in U.S.A.*
* 1968: *Zapadlo slnko*
* 1968: *Ticho a výkrik*
* 1969: *Zimný vietor z juhu*
* 1969: *Mesačný dvor*
* 1975: *Adopcia*
* 1976: *Talpuk alatt fütyül a szél*
* 1980: *Girls*
* 1982: *Sup*
* 1985: *Vŕtač dier*
* 1988: *The Unbearable Lightness of Being*
* 1997: *Modré z neba*
* 2001: *Opustený*
* 2017: *Ismaelove prízraky*

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Maďarskí filmoví herci
Kategória:Maďarskí televízni herci
Kategória:Maďarskí divadelní herci
Kategória:Maďarskí režiséri
Kategória:Maďarskí scenáristi
Kategória:Osobnosti z Budapešti
Veľká cena Rakúska 2025

**Veľká cena Rakúska 2025** (oficiálne angl. **Formula 1 MSC Cruises Austrian Grand Prix 2025**), ktorá sa uskutočnila 29.júna 2025 na pretekárskom okruhu Red Bull Ring v Spielbergu. Preteky sa konali ako jedenáste v poradí, v sezóne 2025 šampionátu Formuly 1.

## Hlavné preteky

### Kvalifikácia
Kvalifikácia na hlavné preteky sa uskutočnila 28. júna 2025 o 16:00 miestneho času (UTC+01:00).

### Hlavné preteky
Hlavné preteky sa uskutočnili 29. júna 2025 o 15:00 miestneho času (UTC+01:00).

## Priebežné poradie šampionátu

**Poradie šampionátu jazdcov**

**Poradie šampionátu konštruktérov**

## Poznámky

*  — Andrea Kimi Antonelli dostal za spôsobenie kolízie s Maxom Verstappenom trest straty troch pozícií do ďalších pretekov. 

## Referencie

2025
Kategória:Formula 1 v roku 2025
Kategória:2025 v Rakúsku
Franz Bydlinski

**Franz Bydlinski** (* 20. november 1931, Rybnik, Druhá poľská republika† 7. február 2011, Gran Canaria, Kanárske ostrovy) bol rakúsky právnik, právny vedeccivilista a univerzitný profesor. Bol významnou osobnosťou rakúskej i kontinentálnej vedy súkromného práva. V rokoch 1963 až 1989 bol šéfredaktorom časopisu *Juristische Blätter*.

Je dvojnásobným laureátom Ceny Theodora Körnera a Ceny kardinála Theodora Innitzera. Bol členom Rakúskej akadémie vied a korešpondentom Akadémie vied v Göttingene, Poľskej akadémie vied a Bavorskej akadémie vied. Je držiteľom viacerých čestných doktorátov: Salzburg, Mníchov, Katovice a v roku 2000 mu bol titul doctor honoris causa udelený aj Trnavskou univerzitou v Trnave.

## Život
Bydlinski sa narodil v roku 1931 v sliezskom Rybniku. Jeho otec bol Poliak, matka Nemka. Počas druhej svetovej vojny sa jeho rodina presťahovala do Knittelfeldu v Štajersku, kde v roku 1950 ukončil strednú školu. Na jeseň roku 1950 začal Bydlinski študovať právo v Grazi, kde sa stretol so svojím budúcim akademickým učiteľom Walterom Wilburgom. Wilburg Bydlinského vymenoval za svojho asistenta. Po získaní doktorátu z práva (1954) sa v roku 1957 habilitoval na Právnickej fakulte Univerzity v Grazi. Po mimoriadnej profesúre v Grazi (1960 až 1963) prijal v roku 1963 riadnu profesúru v Bonne, kde pôsobil až do letného semestra 1967. Od 1. apríla 1967 až do odchodu do dôchodku v októbri 2000 bol riadnym profesorom občianskeho práva na Právnickej fakulte vo Viedni. Zomrel 7. február 2011 počas dovolenky na Gran Canaria.

## Dielo
Bydlinski sa venoval širokej množine tém zo súkromného práva. Napísal najmenej 25 knižných publikácií a 148 štúdií a článkov v odborných časopisoch a zborníkoch. Zaujali už jeho práce k princípu rovnosti v rakúskom súkromnom práve (*Der Gleichheitsgrundsatz im österreichischen Privatrecht*; 1961) a k problémom spôsobenia škody (nem. *Probleme der Schadensverursachung nach deutschem und österreichischem Recht*; 1964). Pozornosť vzbudila aj monografia „Súkromná autonómia a objektívne základy záväzkového právneho úkonu“ (nem. *Privatautonomie und objektive Grundlagen des verpflichtenden Rechtsgeschäfts*) z roku 1967.

Okrem civilistiky sa Bydlinski venoval aj metodológii práva. Vrcholom Bydlinského metodologických výskumov sú tri monografie: „Právna metodológia a pojem práva“ (nem.*Juristische Methodenlehre und Rechtsbegriff*; 1982), „Základné právne princípy“ (nem.*Fundamentale Rechtsgrundsätze*; 1988) a „Systém a princípy súkromného práva“ (nem. *System und Prinzipien des Privatrechts*; 1996). Významné je tiež spracovanie práva kúpnej zmluvy v druhom vydaní Klangovho komentára.

## Referencie

## Ďalšia literatúra
* 

Kategória:Rakúski právni civilisti
Kategória:Rakúski univerzitní profesori
Kategória:Absolventi Univerzity v Graze
Kategória:Vyučujúci na Univerzite v Graze
Kategória:Vyučujúci na Viedenskej univerzite
Kategória:Držitelia čestných doktorátov Trnavskej univerzity v Trnave
Solčiansky potok (prítok Vyšehradného potoka)

**Solčiansky potok** je krátky vodný tok v pohorí Žiar a v Hornonitrianskej kotline na území okresu Prievidza. Je to ľavostranný prítok Vyšehradného potoka v povodí rieky Nitry s dĺžkou približne 2,6 km a je tokom V. rádu. 

## Priebeh toku
Potok pramení na západnom okraji strednej časti pohoria Žiar, v geomorfologickom podcelku Vyšehrad, na západných výbežkoch Vyšehradu  (), v nadmorskej výške približne  Prameň sa nachádza v okrajovej časti lesného porastu, v lokalite Čertova, odkiaľ tečie západným smerom. Opúšťa pohorie Žiar a jeho podcelok Vyšehrad a pokračuje Hornonitrianskou kotlinou a jej podcelkom Prievidzská kotlina. Tečie juhozápadným smerom zvlnenou krajinou cez lokalitu Balaškova a Čertov pasienok, pod ktorým priberá významnejší ľavostranný prítok. Pred osadou Solka priberá menší ľavostranný potok a následne vteká do jej intravilánu. Centrom pokračuje na juhozápad, kde po opustení miestnej časti ústí v nadmorskej výške približne  do Vyšehradného potoka. Potok patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Potok pramení a celou dĺžkou preteká iba katastrálnym územím Solky, patriacej k obci Nitrianske Pravno v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Nitry
* Žiar, Vyšehrad (geomorfologický podcelok)
* Hornonitrianska kotlina, Prievidzská kotlina

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Žiari
Kategória:Vodné toky v Hornonitrianskej kotline
Kategória:Povodie Nitry
Kategória:Vodné toky v okrese Prievidza
Kategória:Nitrianske Pravno
Alain Cuny

**Alain Cuny** (* 12. júl 1908, Saint-Malo – † 17. máj 1994, 14. parížsky obvod) bol francúzsky herec. Počas svojej kariéry hral rôznorodé role v okolo 70 filmoch. Alain Cuny zomrel 17. mája v Paríži v nemocnici Cochin vo veku 85 rokov.

## Životopis
Navštevoval lekársku fakultu s úmyslom stať sa psychiatrom, no neskôr sa rozhodol pre Parížsky umelecký inštitút a stal sa maliarom. K filmovému priemyslu sa dostal ako kostýmový výtvarník a scénograf pre režisérov ako Alberto Cavalcanti či Jacques Feyder a zároveň navštevoval herecké školy. Koncom 30. rokov 20. storočia začal hrať profesionálne, najprv v divadle a neskôr aj vo filme. Svoju prácu rozdeľoval medzi Francúzsko a Taliansko, striedajúc romantické úlohy a záporné role. Jednou z jeho najznámejších interpretácii zostáva rola Steinera, komunistického intelektuála vo filme Federica Felliniho *Sladký život* (1960). Okrem Felliniho spolupracoval s rôznymi umelcami, ako napr. Luis Bunuel, Marcel Carnè alebo Louis Malle. Medzi ďalšie filmy, v ktorých Cuny hral patria aj *Milenci* (1958), *Mliečna dráha* (1969) či *Le Christ s'est arrêté à Eboli* (1979). Účinkoval aj v snímke *[[Emanuela (film z roku 1974)|Emanuela]]* (1974) od Justa Jaeckina, ktorá vtedy zaznamenala obrovský úspech. V divadle Cuny hral v Shakespearových klasikách a v drámach Paula Claudela. Ako herec bol aktívny až do svojej smrti v roku 1994.

## Filmografia (výber)
* 1941: *SOS*
* 1942: *Les Visiteurs du soir*
* 1952: *Karmínová opona*
* 1953: *Dáma bez kamélií*
* 1956: *Chrám Matky Božej v Paríži*
* 1958: *Milenci*
* 1960: *Sladký život*
* 1963: *La Corruption*
* 1963: *Peau de banane*
* 1969: *Satyrikon*
* 1969: *Mliečna dráha*
* 1970: *Uomini contro*
* 1971: *L'udienza*
* 1972: *Il maestro e Margherita*
* 1974: *Touche pas à la femme blanche*
* 1974: *[[Emanuela (film z roku 1974)|Emanuela]]*
* 1976: *Ctihodné mŕtvoly*
* 1978: *La Chanson de Roland*
* 1979: *Cristo si è fermato a Eboli*
* 1982: *Les Maîtres du temps*
* 1985: *Detektiv*
* 1987: *Kronika vopred ohlásenej smrti*
* 1988: *Camille Claudelová*
* 1992: *Návrat Casanovu*

## Referencie

## Literatúra
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Francúzski filmoví herci
Kategória:Francúzski televízni herci
Kategória:Francúzski divadelní herci
Kategória:Osobnosti zo Saint-Malo
Jennie Carignanová

Gen. **Jennie Carignanová** (neprechýlene Jennie Carignan; * 19. júl 1968, Val-des-Sources, Quebec) je kanadská generálka. Od júla 2024 je náčelníčka Generálneho štábu Kanadských ozbrojených síl.

## Životopis
Svoje štúdium na Royal Military College of Canada začala v roku 1986. V roku 1990 sa stala súčasťou Canadian Military Engineers.

Získala tiež magisterský titul z Université Laval a z amerických škôl United States Army Command and General Staff College a School of Advanced Military Studies. Získala tiež čestný doktorát z Université Laval a Huntington University.

V roku 2008 sa stala prvou ženou veliacou ozbrojenej jednotke. Pôsobila v Afganistane, Iraku, Sýrii, Bosne a Hercegovine. V rokoch 2021 až 2024 bola *Chief of Professional Conduct and Culture*. V roku 2021 bola povýšená do hodnosti generálporučík.

### Náčelníčka Generálneho štábu
Do funkcie náčelníka Generálneho štábu ju 3. júla 2024 nominoval predseda vlády Justin Trudeau. Postu sa oficiálne ujala 18. júla 2024. Ceremónia prebehla v Canadian War Museum v Ottawe, viedla ju generálna guvernérka Mary Simonová. Carignanová je prvá žena v tejto funkcii. Jej predchodcom vo funkcii bol generál Wayne Eyre.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Osobnosti z Quebecu
Kategória:Kanadskí generáli
Kategória:Absolventi Royal Military College of Canada
Kategória:Absolventi Université Laval
Kategória:Držitelia čestných doktorátov Université Laval
Kategória:Príslušníci Kanadskej armády
Kategória:Náčelníci Generálneho štábu Kanadských ozbrojených síl
Stille dage i Clichy

***Stille dage i Clichy*** je dánska filmová komédia z roku 1970, ktorú natočil Jens Jørgen Thorsen. Ide o adaptáciu románu *Quiet Days in Clichy* () od Henryho Millera. Film mal svetovú premiéru na filmovom festivale v Cannes.

## Dej

Americký spisovateľ Joey a jeho priateľ Carl zdieľajú na konci 60. rokov 20. storočia byt v Paríži. Životní umelci bez práce sa úplne venujú erotickým dobrodružstvám. Ak občas získajú peniaze, okamžite ich minú za prostitútky. Do ich bytu prichádza surrealistka, ponúka na predaj svoje služby a maľuje texty na steny kúpeľne.

Joey stretne mladú Nys na Place de Clichy v Café Wepler. Nys požiada Joeyho o peniaze, ten jej dá všetky, čo má, ale čoskoro to ľutuje, pretože následne sám nemá peniaze na jedlo. Hladný nepokojne blúdi mestom a márne hľadá príležitosť niečo zjesť. Doma má problém zaspať. Uprostred noci ho prebudí Carl, ktorý ho zoznámi s maloletým imbecilným dievčaťom Colette, ktoré sa k nim nasťahuje. Keď ich rodičia jedného dňa vyzdvihnú, Carl a Joey môžu byť radi, že rodičia nezavolajú políciu pod podmienkou, že ju nesmú znovu vidieť. Pre istotu odišli na chvíľu do Luxemburska. Po návrate do Paríža pokračujú v predchádzajúcom spôsobe života.

## Obsadenie
* Paul Valjean ako Joey
* Wayne Rodda ako Carl
* Louise Whitová ako surrealistka
* Ulla Koppelová ako Nys
* Lisbet Lundquistová ako Jeanne
* Elsebeth Reingaardová ako Colette}}
* Olaf Ussing ako Colettin zákonný zástupca
* Noemie Roosová ako Colettina matka
* Ben Webster ako on sám
* Petronella ako Adrienne
* Avi Sagildová ako Mara
* Susanne Kragová ako Christine
* Anne Kehlerová ako Corinne

## Referencie

## Externé odkazy
* 

## Zdroj

Kategória:Filmy z 1970
Kategória:Filmy podľa názvu
Ferreol z Uzès

Svätý **Ferreol** alebo **Ferréol** (* 521 alebo 530, Narbonne† 4. január 581, Uzès) bol 5. biskupom v Uzès, jeho episkopát trval 28 rokov, od roku 553 do roku 581. Je synovcom svätého Firmína. Miestni si ho pripomínajú 4. januára ako katolíckeho aj pravoslávneho svätca.

## Životopis
Ferréol sa narodil v provincii Narbonne okolo roku 521. Je synom Fidentia a jeho manželky Sidónie.

Od svojho strýka, biskupa Ruricia, získal vynikajúce vzdelanie. Jeho druhý strýko, svätý Firmín, ho vysvätil za kňaza a určil ho za nástupcu hlavy diecézy Uzès.

Ferréol v skutočnosti nahradil svojho strýka Firmína ako biskupa v Uzès vo veku 32 rokov v roku 553. Vysvätil ho biskup z Arles Sapaudus, vtedajší metropolita, za účasti biskupov z Avignonu a Orange, jeho provinčných kolegov.

Na základe sťažnosti závistivých ľudí, ktorí mu vyčítali dobré vzťahy so Židmi, bol v roku 556 poslaný do vyhnanstva. Kráľ Childebert I. ho prinútil prísť do Paríža a spoznal ho ako Božieho muža. V roku 558 sa vrátil do Uzès a bol privítaný s nadšením. Pokračoval tam v konverziách. Celkovo slúžil 28 rokov.

Založil kláštor Saint-Ferréol v Uzès.

Zomrel 4. januára v Uzès a bol pochovaný v kostole svätých Petra a Pavla, za hradbami, ktoré dal postaviť, severne od mesta.

## Referencie

## Externé odkazy
* biografia na Životopisy svätých

## Zdroj

Kategória:Narodenia v 6. storočí
Kategória:Úmrtia 4. januára
Kategória:Úmrtia v 581
Kategória:Osobnosti z Narbonne
Kategória:Katolícki svätci majúci sviatok 4. januára
Kategória:Franskí biskupi
Kategória:Franskí spisovatelia
Kategória:Francúzski katolícki svätci
Kategória:Francúzski rímskokatolícki biskupi
Kategória:Francúzski rímskokatolícki kňazi
Kategória:Biskupi Uzèskej diecézy
Kategória:Pravoslávni svätci
Kategória:Francúzski spisovatelia
Komplex I

náhľad|Mechanizmus NADH dehydrogenázy: 1. Sedem primárnych centier železa a síry slúži na prenos elektrónov z miesta dehydrogenácie NADH na ubichinón. Treba poznamenať, že N7 sa nenachádza v eukaryotoch. 2. Dochádza k redukcii ubichinónu (CoQ) na ubichinol (CoQH<sub>2</sub>). 3. Energia z redoxnej reakcie vedie ku konformačnej zmene, ktorá umožňuje vodíkovým iónom prechádzať štyrmi transmembránovými helixovými kanálmi.
**Komplex I** (tiež **NADH-ubichinónoxidoreduktáza**, **NADH-ubichinónreduktáza**, **NADH-dehydrogenáza,** **NADH dehydrogenázový komplex**) je enzým dýchacieho reťazca umiestnený vo vnútornej mitochondriálnej membráne, ktorý prenáša dva elektróny z NADH na ubichinón, čiže reoxiduje NADH na NAD+ a redukuje ubichonón na ubichinol. Komplex I je protónová pumpa, ktorá prenáša štyri protóny z matrix mitochondrií do medzimembránového priestoru mitochondrií proti koncentračnému gradientu, na čo využíva energiu získanú prenosom elektrónov z NADH na ubichinón. 

Komplex I je zložený z 44 podjednotiek a má molekulovú hmotnosť 980&nbsp;kDa. Je to najväčší proteínový komplex dýchacieho reťazca. Komplex I má tvar písmena L: jedno jeho rameno je hydrofóbne a je ponorené do vnútornej mitochondriálnej membrány, druhé rameno je hydrofilné a ponorené do matrixu. Hydrofilné rameno zviera uhol približne 120° s povrchom membrány: ramená nie sú navzájom kolmé.  V Komplexe I je priestorovo oddelený prenos elektrónov a prenos protónov: prenos elektrónov sa realizuje v hydrofilnom ramene, prenos protónov sa realizuje v hydrofóbnom ramene. Toho dôsledkom je, že konformačné zmeny vyvolané prechodom elektrónov cez hydrofilné rameno, sa musia prenášať na hydrofóbne rameno, kde musí dochádzať ku konformačným zmenám, ktorých dôsledkom je pumpovanie protónov z matrixu mitochondrie do medzimembránového priestoru. To zabezpečuje 6&nbsp;nm dlhý amfipatický α helix, ktorý je umiestnený paralelne v rovinou membrány, pričom sa nachádza na matrixovej strane membrány. 

## Koenzýmy komplexu I
Koenzýmami komplexu I je jeden flavínmononukleotid (FMN) a niekoľko železno-sírových klastrov, ktorých počet sa líši podľa literatúry: Koolman uvádza 5 až 6 železno-sírových klastrov, Dobrota uvádza až 8 železno-sírových klastrov, Alberts uvádza tiež 8 železno-sírových klastrov, Voet a Voetová uvádzajú 6 až 7 železno-sírových klastrov.

Flavínmononukleotid sa nachádza na cípe hydrofilného ramena. Elektróny ďalej postupujú sekvenciou železno-sírových klastrov smerom ku membráne, kde je rozpustený ubichinón.

## Gény pre podjednotky komplexu I
Podjednotky hydrofóbneho reťazca ND1, ND2, ND3, ND4, ND4L, ND5 a ND6 sú kódované génmi v mitochondriálnej DNA. Dôsledkom toho je, že expresia génov v mitochondrii a v bunkovom jadre musí byť koordinovaná, aby vznikol funkčný a kompletný Komplex I.

Hydrofilné rameno obsahuje sedem podjednotiek, ktoré sú kódované génmi v jadrovej DNA: Ide o podjednotky NDUFV1, NDUFV2, NDUFS1, NDUFS2, NDUFS3, NDUFS7, NDUFS8.

## Referencie


## Pozri aj
* Dýchací reťazec

Kategória:Bunkové dýchanie
Kategória:Oxidoreduktázy
Kategória:Bielkoviny
Kategória:Metaloproteíny
Vyšehradný potok

**Vyšehradný potok** je vodný tok v pohorí Žiar a v Hornonitrianskej kotline na území okresu Prievidza. Je to ľavostranný prítok rieky Nitry s dĺžkou približne 6,5 km a je tokom V. rádu. 

## Priebeh toku
Potok pramení v strednej časti pohoria Žiar, v geomorfologickom podcelku Vyšehrad, na severozápadných výbežkoch Páleného vrchu (), v nadmorskej výške približne  Prameň sa nachádza v lesnom poraste v lokalite Uhliarska, pod hlavným hrebeňom pohoria, približne 1 km severne od Vyšehradského sedla. Tečie juhozápadným smerom a onedlho podteká hlavnú cestu do Turca a zároveň opúšťa pohorie Žiar a jeho podcelok Vyšehrad. Pokračuje výbežkom Hornonitrianskej kotliny a jej podcelkom Prievidzská kotlina, kde priberá ľavostranný prítok z oblasti Vyšehradského sedla. Tečie poblíž hlavnej cesty a pokračuje do intravilánu miestnej časti Vyšehradné, kde priberá viacero ľavostranných prítokov zo svahov Vyšehradu () a významný pravostranný spod Rozložnej () a menší z Kravskej doliny. Pred Solkou sa stáča viac na juh a priberá opäť viaceré ľavostranné prítoky z masívu Vyšehradu. V miestnej časti Nitrianskeho Pravna do neho ústi významný Solčiansky potok, onedlho aj Čertov potok. Nad obcou Pravenec sa v nadmorskej výške približne  vlieva do rieky Nitry. Potok patrí do širšieho povodia rieky Váh. 

Potok pramení a celou dĺžkou preteká iba katastrálnym územím obce Nitrianske Pravno v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Zoznam vodných tokov v povodí Nitry
* Žiar, Vyšehrad (geomorfologický podcelok)
* Hornonitrianska kotlina, Prievidzská kotlina

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky v Žiari
Kategória:Vodné toky v Hornonitrianskej kotline
Kategória:Povodie Nitry
Kategória:Vodné toky v okrese Prievidza
Kategória:Nitrianske Pravno
Stone Town

[náhľad|Prístav v Stone Towne v [Zanzibar (mesto)|Zanzibare]]
**Stone Town** alebo **Mji Mkongwe** je historická časť mesta Zanzibar, hlavného mesta štátu Zanzibar v Tanzánii. Stone Town sa nachádza na západnom pobreží Unguja, hlavného ostrova Zanzibarského súostrovia. 

Stone Town je mesto veľkého historického a umeleckého významu vo východnej Afrike. Jeho architektúra, väčšinou pochádzajúca z 19. storočia, odráža rôzne vplyvy, ktoré sú základom svahilskej kultúry a poskytuje jedinečnú zmes arabských, perzských, indických a európskych prvkov. Z tohto dôvodu bolo mesto v roku 2000 zapísané do zoznamu svetového dedičstva UNESCO.

Toto mesto je tiež známe aj ako rodisko anglického rockového speváka Freddieho Mercuryho.

## Iné projekty

Kategória:Tanzánia
Glycerolfosfátdehydrogenáza

vpravo|bezrámu
**Glycerolfosfátdehydrogenáza** (tiež **glycerol-3-fosfátdehydrogenáza**, ***s,n-''glycerofosfátdehydrogenáza''', ***s,n-*glycerolfosfátdehydrogenáza*') je enzým dýchacieho reťazca, glycerolfosfátového člnku a glukoneogenézy. Glycerolfosfátdehydrogenáza má dva izoenzýmy, ktoré sú lokalizované vo dvoch rôznych kompartmentoch bunky:

* cytozolická glycerolfosfátdehydrogenáza: je volne rozpustená v cytozole, nie je viazaná na žiadnu membránu a v glycerolfosfátovom člnku redukuje dihydroxyacetónfosfát na glycerol-3-fosfát. V glukoneogenéze oxiduje glycerol-3-fosfát na dihydroxyacetónfosfát, ktorý je intermediátom glykolýzy a glukoneogenézy,
* mitochondriálna glycerolfosfátdehydrogenáza je ukotvená vo vnútornej mitochondriálnej membráne tak, že je schopná viazať svoj substrát (glycerol-3-fosfát) z medzimembránového priestoru mitochondrie a získané elektróny prevedie na ubichinón rozpustený vo vnútornej mitochondriálnej membráne. Mitochondriálna glycerolfosfátdehydrogenáza v glycerolfosfátovom člnku oxiduje glycerol-3-fosfát na dihydroxyacetónfosfát, ktorý sa následne vracia voľnou difúziou cez póry vo vonkajšej mitochondriálnej membráne do cytozolu.

## Referencie


## Pozri aj

* Dýchací reťazec
* Glycerolfosfátový člnok
* Glukoneogenéza
* Ubichinón
* Komplex I
* Komplex II
* Komplex III

Kategória:Glykolýza
Elektróny prenášajúci flavoproteín

náhľad|Ľudský ETF ako model s FAD, podľa PDB 1EFV
**Elektróny prenášajúci flavoproteín** (tiež **flavoproteín prenášajúci elektróny**, **ETF**, ang. *electron-transferring flavoprotein,* **elektróntransférový flavoproteín**) je rozpustný redoxný enzým prítomný v matrix mitochondrií, ktorý obsahuje jednu molekulu FAD a jeho úlohou je prijímať dva elektróny od dehydrogenáz, ktoré obsahujú flavíny, a ktoré dehydrogenujú C-C jednoduché väzby na C=C dvojité väzby. Príkladom je:

* beta-oxidácia mastných kyselín, ktorá prebieha v matrixe mitochondrií: elektróny získané acyl-CoA-dehydrogenázou, ktorá dehydrogenačnou reakciou zoxiduje jednoduchú väzbu C-C na dvojitú väzbu C=C,
* katabolizmus aminokyselín: katabolizmus aminokyselín s rozvetvených reťzcom (BCAA) pripomína beta-oxidáciu mastných kyselín introdukciami dvojitých väzieb medzi α a β uhlík,
* katabolizmus cholínu.

Získaný FADH2 v ETF sa reoxiduje pomocou ETF-ubichinónoxidoreduktázy, ktorá obsahuje:

# jeden FAD,
# jeden železno-sírový klaster,
# väzobné miesto pre ubichinón,
# hydrofóbny paralelný α-helix a β-skladaný list, ktorým sa ukotvuje do vnútornej mitochondriálnej membrány.

## Referencie


## Pozri aj

* Beta-oxidácia
* ETF-ubichinónoxidoreduktáza
* Dýchací reťazec

Kategória:Bunkové dýchanie
Kategória:Transportné bielkoviny
ETF-ubichinónoxidoreduktáza

náhľad
**ETF-ubichinónoxidoreduktáza** (tiež **ETF-dehydrogenáza**) je enzým dýchacieho reťazca (hoci mu nebolo pripadené číslo Greenovho komplexu), ktorý je ukotvený v vnútornej mitochondriálnej membráne pomocou hydrofóbneho α-helixu a β-skladaného listu. ETF-ubichinónoxidoreduktáza neobsahuje žiadne transmembránové α-helixy na rozdiel od iných komplexov dýchacieho reťazca. ETF-ubichinónoxidoreduktáza je globulárny proteín s 10 α-helixami a 21 β-skladanými listami.

ETF-ubichinónoxidoreduktáza je exponovaná do matrixu mitochondie, kde prijíma elektróny od elektróny prenášajúceho flavoproteínu (ETF), ktoré prenáša do dýchacieho reťazca na ubichinón. Na rozdiel od Komplexu I, ETF-ubichinónoxidoreduktáza nie je protónová pumpa, prenáša teda elektróny bez tvorby transmembránového potenciálu. ETF-ubichinónoxidoreduktáza má veľký význam pri napojení dejov, ako je katabolizmus mastných kyselín (beta-oxidácia), katabolizmus aminokyselín s rozvetveným reťazcom (BCAA) alebo katabolizmus cholínu na dýchací reťazec, čím sa z týchto látok získava energia za tvorby ATP.

ETF-ubichinónoxidoreduktáza obsahuje:

# jeden FAD,
# jedno železno-sírový klaster,
# jedno väzobné miesto pre ubichinón.

Nie je jasné, či FAD alebo železno-sírový klaster je priamym akceptorom elektrónov od ETF, ale vie sa, že FADH2 je schopný preniesť elektróny na ubichinón naviazaný v väzobnom mieste. 

## Referencie


## Pozri aj

* dýchací reťazec
* ubichinón
* Beta-oxidácia

Kategória:Bunkové dýchanie
Kategória:Oxidoreduktázy