open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
SuitSat

thumb|200px|SuitSat-1 vo vnútri ISS

**SuitSat** (tiež známy ako **RadioSkaf** alebo **Radio Sputnik**) je ruský skafander Orlan po záručnej lehote, s rádiovým vysielačom umiestneným v prilbe. SuitSat-1 bol vyhodený na dočasnú obežnú dráhu okolo Zeme 3. februára 2006. Myšienku na takýto nezvyčajný satelit prvýkrát formálne predstavili na sympóziu AMSAT v októbri 2004, ale za jej pôvodcu sa označuje ruský tím ARISS, ktorý chcel takto osláviť 175. výročie založenia Moskovského štátneho technického inštitútu.

## SuitSat-1
thumb|left|200px|Vyhodenie SuitSat-1 (zľava doprava: Astronaut, SuitSat)
Vypustenie bolo pôvodne plánované na 6. decembra 2005, ale SuitSat-1 vstúpil na svoju vlastnú obežnú dráhu 3. februára 2006 o 23:05 UTC, keď ho vzali na kozmickú prechádzku z Medzinárodnej kozmickej stanice Valerij Tokarev a William McArthur. Hlasové správy, ktoré nahral vývojový tím a študenti z celého sveta sa zo skafandra spolu s telemetrickými dátami opakovane vysielali v mnohých jazykoch. Signál sa začal ozývať asi 15 minút po odhodení a bol prenášaný zariadením na palube ISS. Hocikto, kto zachytil signál mohol zapísať na suitsat.org  podrobnosti o čase, mieste a obsahu správy. Ako dlho bude signál vysielaný sa presne nevedelo, ale osudom SuitSat-1 bolo zhorieť v atmosfére. Čoskoro po „štarte“ NASA TV oznámila, že SuitSat prestal vysielať kvôli zlyhaniu batérii, a to iba po dvoch obehoch. SuitSat-1 však pokračoval vo vysielaní, ale oveľa slabšieho signálu, ako sa pôvodne očakávalo. Nakoniec však bola misia SuitSat-1 úspešná. Skafander počas dvoch týždňov odoslal viac ako 3&nbsp;500 správ, posledná bola prijatá 18. februára 2006.

Skafander dostal katalógové číslo 28933 a medzinárodné označenie (COSPAR) 2005-035C, čo je trochu nelogické, pretože je odvodené od označenia Progressu M-54 (2005-035A), s ktorým ale nemá tento skafander žiadnu spojitosť. Na palubu ISS ho 17. septembra 2001 totiž dopravil modul Pirs.

Familiárne bol nazvaný „Ivan Ivanovič“ alebo „Mr. Smith“. Rádiový signál sa niesol na rádioamatérskej frekvencii 145,99 MHz.

## Referencie

## Externé odkazy
*suitsat.org 
*SuitSat Audio Recordings and Updates - AJ3U.com 
*MP3 file and tracking of suitsat. www.g1ksw.co.uk 

Kategória:Umelé družice Zeme
Kategória:Ruské umelé družice
Kategória:Rádioamatérske družice
Kategória:Zaniknuté družice
Fraňo Kráľ

**Fraňo Kráľ** (* 9. marec 1903, Barton, Ohio – † 3. január 1955, Bratislava) bol slovenský medzivojnový básnik, prozaik socialistického realizmu a politik.

## Život
Narodil sa v rodine slovenského vysťahovalca v USA, no ako dvojročný sa s matkou vrátil späť na Slovensko, pričom finančná situácia rodiny bola veľmi zlá. Vzdelanie získal v Smrečanoch, kde bývali po návrate z USA, neskôr pokračoval v štúdiu v Liptovskom Mikuláši a zmaturoval na učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi. Počas štúdia musel ťažko pracovať a i kvôli zlému stravovaniu ochorel na týfus, ktorý zanechal v jeho tele trvalé stopy a neskoršie pľúcne ochorenie bolo jeho priamym dôsledkom. Narukoval na vojenskú službu, no ochorel na tuberkulózu. Liečil sa v Tatranských Matliaroch. Neskôr prešiel do českého sanatória Prosečnice. Ešte nie riadne doliečený bol zo sanatória prepustený a začal pracovať ako učiteľ v Okoličnom, neskôr bol preložený do malej dedinky Kováčovce v okrese Modrý Kameň a na ďalšie miesta. V roku 1931 sa dostal do Bratislavy, no pre svoju komunistickú ideológiu bol predčasne penzionovaný. Po vojne pracoval na Povereníctve školstva, bol členom ÚV KSS, poslancom Slovenskej národnej rady a členom predsedníctva Zväzu československých spisovateľov. V roku 1953 bol vymenovaný za národného umelca.

## Tvorba
Počiatky jeho literárnej činnosti sa datujú do obdobia jeho liečenia v Tatranských Matliaroch, kde napísal a publikoval svoje prvé verše (Pravda a Nový život). Na jeho tvorbu mali veľký vplyv i stretnutia s českými avantgardnými spisovateľmi, s ktorými sa stretol počas svojho liečenia v Česku – Jiří Wolker, Vítězslav Nezval, Pavel Hora a Stanislav Kostka Neumann a iní. Spočiatku bol ovplyvnený proletárskou poéziou, neskôr poetizmom a symbolizmom, no tiež aj vojnovým utrpením. V románoch zachytil spoločenské a politické pomery Slovenska medzi svetovými vojnami; spojil v nich dokumentárnosť s lyrickými výrazovými prostriedkami. Okrem tvorby pre dospelých sa tiež venoval písaniu próz pre deti a mládež.

## Dielo
### Poézia
* 1930 – *Čerň na palete*, zbierka básní
* 1931 – *Balt*, zbierka básní
* 1936 – *Pohľadnice*, zbierka básní
* 1945 – *Z noci do úsvitu*, zbierka básní
* 1952 – *Jarnou cestou*, zbierka básní

### Próza
* 1934 – *Cesta zarúbaná*, román
* 1945 – *Stretnutie*, román (napísaný bol už v roku 1937)
* 1949 – *Za krajší život*, čiastočne spomienková kniha
* 1952 – *Bude ako nebolo*, román

### Diela pre deti a mládež
* 1931 – *[[Jano (kniha)|Jano]]* – autobiografická próza
* 1932 – *[[Čenkovej deti]]*

### Ostatné diela
* 1946 – *Keď sa časy menia*, dráma
* 1961 – *Fraňo Kráľ učiteľom*, zbierka prejavov, článkov, listov a iných dokumentov

## Iné projekty


Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Kategória:Slovenskí prozaici
Kategória:Slovenskí básnici
Kategória:Česko-slovenskí národní umelci
Kategória:Členovia KSČ/KSS
Kategória:Poslanci SNR
Kategória:Osobnosti z Ohia
Pavel Kyrmezer

**Pavel Kyrmezer** (* okolo 1530, Banská Štiavnica – † 19. marec 1589, Uherský Brod) bol slovenský renesančný dramatik a náboženský spisovateľ.

## Životopis
Narodil sa v rodine mestského kuriéra v Banskej Štiavnici, ktorý pochádzal zo Sedmohradska a bol začas zamestnaný pri kráľovskej komore. Po skončení teológie v Krakove pôsobil ako evanjelický farár v Soblahove a v Nemšovej.
Na Morave sa usadil v roku 1560 a pôsobil tu ako učiteľ, mestský pisár a napokon ho v Krakove vysvätili za luteránskeho kňaza. Bol farárom v Sliezsku a na Morave, v roku 1576 sa stal farárom a potom dekanom v Uherskom Brode. Snažil sa o zjednotenie protestantských cirkví na Morave, no nedarilo sa mu to vďaka Jednote bratskej, ktorá odmietala jeho vedenie. Keď ho obvinili z kalvinizmu, odsťahoval sa do Holíča. Napokon zomrel v biede a opatere členov Jednoty bratskej, s ktorými sa pomeril.

## Tvorba

Významné miesto v dejinách literatúry mu zabezpečili po česky alebo ľudovým jazykom vo veršoch písané divadelné hry. Ich námetom sú biblické motívy, ale spracovanie vyniká kritickým pohľadom na súveký svet. Tieto diela sú jedným z prvých prejavov meštianskeho, od školy nezávislého divadla. Jeho hry znamenajú vrchol slovenskej a českej humanistickej a renesančnej literatúry.

## Dielo
*1566 – *Komedia česká o Bohatci a Lazarovi*, divadelná hra
*1573 – *Komedia nová o vdově, kteruž Pán Buoh předivným spuosobem skrze Elizea proroka od věřitele jejiho vysvobodil*, divadelná hra
*1576 – *Cirkevné zákony (Leges ecclesiasticae)*
*1578 – *Huba (Spongia)*
*1579 – *Malá biblí, to jest Vyučování mládeže i lidí sprostných pobožnosti křesťanské*, katechizmus a cirkevný poriadok
*1580 – *Rokovanie o zjednotení (Acta concordiae)*, popísanie sporu s Jednotou bratskou
*1581 – *Komedia o Tobiášovi*, divadelná hra
*1585 – *Vyznanie viery (Confessio fidei)*

## Externé odkazy
* Plné texty diel P. Kyrmezera

Kategória:Úmrtia v 1589
Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí dramatici
Kategória:Osobnosti z Banskej Štiavnice
Kategória:Narodenia v 16. storočí
Kategória:Slovenskí náboženskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí evanjelickí kňazi
Kategória:Úmrtia 19. marca
Eliáš Ladiver

**Eliáš Ladiver** (* okolo roku 1633, Žilina – † 2. apríl 1686, Prešov) bol slovenský profesor Prešovskej školy, filozof a dramatik.

## Životopis

Narodil sa v učiteľskej rodine a vzdelanie získal v Levoči, Bratislave a Sárospataku (Blatnom Potoku, Maďarsko), kde sa jeho učiteľom stal Jan Amos Komenský, a na nemeckých univerzitách vo Wittenbergu a Erfurte. V roku 1655 sa stal rektorom školy v Žiline, v roku 1661 prešiel na bardejovské gymnázium. Krátko pôsobil ako evanjelický farár, neskôr odišiel na evanjelické kolégium do Prešova, kde pôsobil ako profesor logiky. Po zatvorení kolégia bol opäť v roku 1672 krátko farárom v Tisovci. Bol významným pedagógom, jeho zásluhou bardejovská škola a prešovské kolégium mali vynikajúcu úroveň. Popri starých scholastických metódach vyučovania uplatňoval aj niektoré Komenského zásady, usiloval sa priblížiť školské vyučovanie praktickým potrebám.

Ako exulant žil v Toruni, Gdansku, Kráľovci (územie dnešného Ruska, tiež Kaliningrad), Lešne (Poľsko) a Jene (Nemecko). V rokoch 1678 – 81 bol rektorom školy v Sighișoare (Sedmohradsko). Neskôr sa vrátil do Prešova na znovuzriadené kolégium.

## Tvorba a myslenie

Bol prívržencom aristotelovskej filozofie a protestantský scholastik. Písal filozofické rozpravy a školské divadelné hry, ktoré majú polemický charakter. Venoval sa tiež otázkam logiky, etiky, rétoriky a metafyziky. Tieto tendencie sledoval aj vo svojich dielach. 

## Dielo

* 1656 – *Poznámky o duši (Annotationes in pneumaticam)*
* 1658 – *Poznámky o logike (Annotationes in logicam)*
* 1662 – *Neochvejný dôkaz (Assertio immota)*
* 1667 – *O atómoch proti Camanovi (De atomis contra Zabanium)*
* 1668 – *Vo viere stály Eleazár (Eleazar constans)*, divadelná hra rozvíjajúca biblický príbeh o hrdinovi, ktorý odmieta konať proti svojej viere
* 1669 – *Udatný Papinián (Papinianus tetragonos)*, divadelná hra s antickým námetom, vyzdvihujúca morálku nad bezprávím a násilím
* 1671 – *Pravidlá logiky (Summulae logicae)*

Kategória:Narodenia v 17. storočí
Kategória:Úmrtia 2. apríla
Kategória:Úmrtia v 1686
Kategória:Slovenskí spisovatelia
Kategória:Slovenskí filozofi
Kategória:Slovenskí dramatici
Kategória:Slovenskí autori náučnej literatúry
Kategória:Slovenskí evanjelickí kňazi
Kategória:Osobnosti zo Žiliny
Kategória:Osobnosti Evanjelického kolégia v Prešove
Žitava

**Žitava** alebo staršie niekedy **Žitva** môže byť:
* rieka na Slovensku, pozri Žitava (rieka)
* časť obce Radvaň nad Dunajom na Slovensku
* stredoveký názov obce Žitavce na Slovensku
* starší slovenský názov Žitného ostrova, pozri Žitný ostrov

**Žitava** môže byť aj slovenský vžitý historický názov mesta Zittau v Nemecku

**Žitva** môže byť aj:
*staršie: žatva
*staršie: žitné či obilné pole, pozri obilie a pole
*stredoveký slovenský názov obce Felsőzsitfa v Maďarsku (dnes súčasť obce Somogyzsitfa), pozri Somogyzsitfa
*v 19. storočí: hospodárska príloha slovenských novín Slovenská Zorňica, pozri pod Noviny pre hospodárstvo, remeslo a domáci život

## Pozri aj
*žitavský mier

## Odkazy
Polostratená forma

**Polostratená forma**, tiež aj nazývaná **piesková forma** je priemyselná metóda odlievania podľa pozitívu. Polostratená sa volá preto, lebo pozitív sa dá použiť viackrát.

## Postup

# Z dreva sa najprv vyrobí patrica, t. j. pozitív z dreva. To sa robi väčšinou pomocou CNC. Tu sa musí dodržať konicita. 
# Patrica sa postrieka talkom. 
# Patrica sa vloží do formovej krabice 
# Do krabice sa natlačí formový piesok (najlepšie keramický, vydrží aj oceľ) 
# Celé sa to otočí 
# Znovu sa opakujú kroky 1. a .2, plus priložia sa dva cca. 8cm priemerové valčeky pre lievik a stupačku. 
# Nasadí sa druhá krabica a znovu sa natlačí piesok. Treba dávať pozor na lievikové valčeky aby tavenina neskôr vtiekla 
# Forma sa rozoberie, vyberia sa patrica a forma sa dá znovu dokopy. 
# Forma sa pomaly naplní kovom. Pri oceli je dobré ju predhriať. 
# Lievik aj stupačka sa zasypú formovým pieskom
# Ak odlievame oceľ, tak treba odliatky vo forme nechať zhruba cez noc popúšťať v popúšťacej peci.

## Použitie

Forma sa dá rozomlieť a znovu použiť. Pomerne dobré na stredné série (~100 ks) pri presnosti do IT11. Hmotnosť odliatkov môže byť od zhruba kilogramu po desiatky ton.

Odlievajú sa tým najrôznejšie výrobky, od súčiastok až po celé komponenty tankov.

Kategória:Odlievanie
Radoslav Židek

**Radoslav Židek** (* 15. október 1981, Žilina) je slovenský snowboardista.

Je slobodný, vysoký 186 cm a váži 82 kg. Je členom ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho bývalá snowboardová reprezentantka Slovenska Jana Šeďová.

V sezóne 2004/05 skončil vo Svetovom pohári v disciplíne snoubordkros na 9. mieste.
Ako prvý reprezentant Slovenska získal medailu na zimných olympijských hrách. V disciplíne snowboardcross získal v roku 2006 na Zimných olympijských hrách v Turíne striebro. 5. marca 2006 sa stal na Táloch majstrom Slovenska v snowboardingu v disciplíne snowboardcross.

## Iné projekty

Kategória:Slovenskí snoubordisti 
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Slovenskí strieborní olympijskí medailisti
Kategória:Športovec roka na Slovensku
Kategória:Osobnosti zo Žiliny
Preraffaelisti

náhľad|Dante Gabriel Rossetti, Beata Beatrix
náhľad|William Holman Hunt,
náhľad|John Everett Millais, Slepé dievča

**Preraffaelisti** () bolo tajné spoločenstvo, bratstvo, ktoré v roku 1848 založili mladí študenti umenia v Anglicku ako 
protest proti oficiálnej výuke *Kráľovskej akadémie* v Londýne a pokrytectvu vo viktoriánskej spoločnosti.

Zastávali presvedčenie, že skutočné umenie pochádzalo z predraffaelovského obdobia 15. storočia. Raffaelovu tvorbu považovali za vzorový príklad neautentického stvárnenia v maľbe. Inšpirovali sa literárnymi námetmi a biblickými príbehmi, preferovali čisté detaily a žiarivé farby, ktoré kombinovali so secesnými prvkami. 

Spoločenstvo sa prvý raz verejne prezentovalo v roku 1849, kedy jeho členovia vystavovali svoje diela. Verejnosť ich tvorbu neprijala, keďže ich obrazy s náboženskou tématikou boli silne realistické, na rozdiel od vtedy prevládajúceho umeleckého stvárnenia plného prikrášľovania a dramatickosti. 

Napriek všeobecnému nesúhlasu s ich stvárnením biblických príbehov, mytológie a stredovekých povestí, umelci vystavovali v Akadémii. 

Spoločenské uznanie dosiahli až v roku 1851 vďaka anglickému umeleckému kritikovi a spisovateľovi Johnovi Ruskinovi, ktorý ich verejne obhajoval.

Preraffaelistické bratstvo sa rozpadlo v roku 1853.

Vo všeobecnosti sú prerafaelisti považovaní za predchodcov symbolizmu. 

## Zoznam umelcov
### Preraffaelisti
* James Collinson (maliar)
* William Holman Hunt (maliar)
* John Everett Millais (maliar)
* Dante Gabriel Rossetti (maliar, básnik)
* William Michael Rossetti (kritik)
* Frederic George Stephens (kritik)
* Thomas Woolner (sochár, básnik)

### Súvisiaci umelci a osoby
* Ford Madox Brown (maliar, dizajnér)
* Edward Burne-Jones (maliar, dizajnér)
* Thomas Cooper Gotch (maliar)
* Arthur Hughes (maliar)
* Jane Morris (modelka)
* May Morris (vyšívačka, dizajnérka)
* Christina Rossetti (poetka)
* Elizabeth Siddalová (maliarka, poetka a modelka)
* Algernon Swinburne (básnik)
* John William Waterhouse (maliar)
* William Morris (dizajnér, architekt)

## Iné projekty

Kategória:Maliarstvo
Dante Gabriel Rossetti

**Dante Gabriel Rossetti** (* 12. máj 1828, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 9. apríl 1882, Birchington-on-Sea) bol britský maliar a básnik talianskeho pôvodu. 

Spolu s E.Burne-Jonesom, J.E.Millaisom a William Huntom patril k hlavným predstaviteľom spoločenstva preraffaelistov.

## Galéria

Dante Gabriel Rossetti - Self-portrait, 1847.jpg|*Autoportrét*, 1847
Dante Gabriel Rossetti - The Girlhood of Mary Virgin.jpg|*Detstvo Panny Márie*, 1848-1849
Rossetti Annunciation.jpg|*Hľa slúžka pána!*, 1849-1850
Dante Gabriel Rossetti - The Wedding of St George and Princess Sabra.jpg|*Svadba sv. Juraja a princeznej Sabry*, 1857
Dante Gabriel Rossetti. Dantis Amor.jpg|*Dantis Amor*, 1859-1860
Dante Gabriel Rossetti - The Damsel of the Sanct Grael (The Holy Grail).jpg|*Svätý grál*, 1860
Dante Gabriel Rossetti - Beata Beatrice.jpg|*Beata Beatrix*, 1864-1870
The Beloved by Dante Gabriel Rossetti.jpg|*Zaľúbená (Nevesta)*, 1865
Dante Gabriel Rossetti - Monna Vanna.jpg|*Monna Vanna*, 1866
Dante Gabriel Rossetti - The Bower Meadow.jpg|*Tienistá lúka*, 1872
Dante Gabriel Rossetti - The Day Dream (Unfinished).jpg|*Denný sen*, 1872-1878
Astarte Syriaca.jpg|*Astarte Syriaca*, 1877


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Rossetti Archiv
* Dante Gabriel Rossetti, The M's at Ems, Federzeichnung
* Works in the Dante Gabriel Rossetti exhibition 
* The poetry of Drawing Pre-Raphaelites Designs, Studies and Water Colours  (PDF; 5,0&nbsp;MB) 
* Pre-Raphelites and their models 

Kategória:Anglickí básnici
Kategória:Anglickí maliari
Kategória:Preraffaelisti
Kategória:Anglickí freskári
Ivan Heimschild

**Ivan Heimschild** (* 5. marec 1980, Martin) je bývalý slovenský zjazdový lyžiar.

Ivan Heimschild reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodný, vysoký 180 cm a váži 89 kg (údaj z roku 2006). Je členom armádneho športového centra Dukla Banská Bystrica, trénuje ho Miroslav Petruf.

Na Svetovej zimnej univerziáde v roku 2003 skončil na treťom mieste v super-G.

## Iné projekty

## Externé odkazy
*Ivan Heimschild na stránke FIS-ski

Kategória:Osobnosti z Martina
Kategória:Slovenskí alpskí lyžiari
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2002
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2006
Kategória:Pretekári VŠC Dukla Banská Bystrica
Soňa Maculová

**Soňa Maculová** (* 20. máj 1987, Krompachy) je slovenská zjazdová lyžiarka.

Soňa Maculová reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodná, vysoká 165 cm a váži 58 kg (údaj z roku 2006). Je členkou klubu v Banskej Bystrici, trénuje ju Miriam Poprocká a Anton Boris.

Soňa Maculová je majsterka Slovenska v obrovskom slalome v roku 2004 a v super-G v roku 2005. Na majstrovstvách sveta juniorov v roku 2005 skončila 12. v trojkombinácii.

Kategória:Osobnosti z Krompách
Kategória:Slovenské alpské lyžiarky
Kategória:Slovenskí olympionici
Eva Hučková

**Eva Hučková** (* 18. november 1988, Banská Bystrica) je slovenská zjazdová lyžiarka.

Eva Hučková reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodná, vysoká 167 cm a váži 62 kg (údaj z roku 2006). Je členkou LŠK Banská Bystrica, trénuje ju Miroslav Petruf.

Eva Hučková skončila na majstrovstvách sveta juniorov v roku 2004 na 20. mieste v trojkombinácii.

Kategória:Narodenia v 1988
Kategória:Slovenské alpské lyžiarky
Kategória:Slovenskí olympionici
Jana Gantnerová

**Jana Gantnerová** (* 15. júl 1989, Kežmarok) je bývalá slovenská zjazdová lyžiarka.

V roku 2005 sa stala majsterkou Slovenska v obrovskom slalome. Reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne, Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouveri a Zimných olympijských hrách 2014 v Soči.  Meria 165 cm a váži 52 kg. Bola členkou Ski Klub Zelené Pleso, trénoval ju Juraj Gantner a Martin Chorogwicki.

## Referencie

## Externé odkazy
* Výsledky Jany Gantnerovej na fis-ski.com
* Profil na osobnosti.sk 

Kategória:Slovenské alpské lyžiarky
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2006
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2010
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2014
Kategória:Slovenskí zlatí medailisti na univerziáde
Kategória:Slovenskí strieborní medailisti na univerziáde
Kategória:Osobnosti z Kežmarku
Nikola Gálfyová

**Nikola Gálfyová** (* 2. apríl 1990, Banská Bystrica) je slovenská zjazdová lyžiarka.

Nikola Gálfyová bola nominovaná na Zimné olympijské hry 2006 v Turíne, ale pre zranenie nakoniec z nominácie vypadla. Je slobodná, vysoká 170 cm a váži 57 kg (údaj z roku 2006). Je členkou LKŠ OŠG Banská Bystrica, trénuje ju Miriam Poprocká a Anton Boris.

  
Kategória:Narodenia v 1990
Kategória:Slovenské alpské lyžiarky
Ivan Bátory

**Ivan Bátory** (* 3. máj 1975, Liptovský Mikuláš) je bývalý slovenský bežec na lyžiach.

Ivan Bátory reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je ženatý a má dve deti, je vysoký 189 cm a váži 82 kg (údaj z roku 2006). Je členom klubu SŠŠR MV SR ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho Ivan Hudač.

Ivan Bátory sa umiestnil na druhom mieste na majstrovstvách sveta juniorov v roku 1995 v behu na 15 km klasickým štýlom. Bol členom štafety Slovenska na 4x10 km na zimných olympijských hrách v Nagane v roku 1998, ktorá sa umiestnila na 11. mieste. V roku 1999 sa na majstrovstvách sveta umiestnil na 12. mieste v kombinácii a v roku 2003 na 6. mieste na 15 km klasickým štýlom.

Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri. V disciplíne behu na lyžiach mužov na 15 km voľnou technikou s intervalovým štartom skončil na 40. mieste z celkového počtu 95-tich štartujúcich.

## Referencie


## Externé odkazy
* 

Kategória:Slovenskí bežci na lyžiach
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Bežci na lyžiach na Zimných olympijských hrách 1998
Kategória:Bežci na lyžiach na Zimných olympijských hrách 2006
Kategória:Bežci na lyžiach na Zimných olympijských hrách 2010
Kategória:Slovenskí zlatí medailisti na univerziáde
Kategória:Osobnosti z Liptovského Mikuláša
Jaroslav Babušiak

**Jaroslav Babušiak** (* 6. september 1984, Kraľovany) je slovenský zjazdový lyžiar. Reprezentoval Slovensko na viacerých medzinárodných podujatiach, vrátane dvoch Zimných olympijských hier v Turíne a vo Vancouveri.

## Životopis
Narodil sa v Dolnom Kubíne. Úspešne absolvoval Univerzitu Mateja Bela v Banskej Bystrici v odbore slovenčina a telesná výchova. V súčasnosti sú jeho bydliskom Kraľovany. Je slobodný.

## Športová kariéra
### Začiatky
So zjazdovým lyžovaním na súťažnej úrovni začal ako desaťročný v klube v Dolnom Kubíne, neskôr prešiel do lyžiarskeho klubu v Krompachoch a Lyžiarskeho klubu Šachtičky Banská Bystrica. V juniorskej reprezentácii bol jeho trénerom bývalý československý lyžiar Adrián Bíreš. Na Majstrovstvách sveta juniorov v roku 2004 skončil 14. v trojkombinácii a 24. v slalome. 

### Klub
Je členom lyžiarskeho klubu Ski Klub Jasná Nízke Tatry. V súčasnosti nemá stáleho trénera. 

### Zimné olympijské hry
Zúčastnil sa Zimných olympijských hier 2006 v Turíne, kde bolo jeho najlepším výsledkom 24. miesto v slalome. 

Na ZOH 2010 v kanadskom Vancouveri súťažil vo všetkých disciplínach mužského zjazdového lyžovania. V zjazde obsadil 59. miesto so stratou 5,68 sekundy na víťaza (čas 1:59.99). V disciplíne Super G skončil so stratou 4,91 sekundy na víťaza Aksela Lunda Svindala na 37. mieste z celkového počtu 64 pretekárov.

### Majstrovstvá sveta
V roku 2005 sa na Majstrovstvách sveta v talianskom Bormio umiestnil na 48. mieste v kombinácii, v slalome získal 32. miesto, v obrovskom slalome 42. a v super-G skončil ako 48.

V roku 2007 sa na Majstrovstvách sveta vo francúzskom Val-d’Isère umiestnil na výbornom 19. mieste v kombinácii a v obrovskom slalome skončil na 38. mieste.

V roku 2009 sa na Majstrovstvách sveta vo švédskom Åre umiestnil na 49. mieste v Super G a v obrovskom slalome skončil na 40.  mieste.

V roku 2011 sa na Majstrovstvách sveta v nemeckom Garmisch Partenkirchene umiestnil na výbornom 19. mieste v kombinácii a  v obrovskom slalome skončil na 41. mieste.

### Svetový pohár
Prvých 12 bodov vo svetovom pohári získal v decembri 2008, keď skončil na 19. mieste v superkombinácii na pretekoch vo Val-d’Isère.

### Európsky pohár
Prvýkrát štartoval na Európskom pohári roku 2007 v Söldene v Rakúsku, kde sa však v prvom kole nekvalifikoval.

### Ostatné súťaže
Na 24. ročníku svetovej zimnej univerziády v čínskom Charbine v super-G získal 2. miesto.

## Štatistiky

## Referencie

## Externé odkazy
* Jaroslav Babušiak na ''Osobnosti.sk'' 

Kategória:Slovenskí alpskí lyžiari
Kategória:Slovenskí olympionici
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2006
Kategória:Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2010
Kategória:Slovenskí strieborní medailisti na univerziáde
Kategória:Absolventi Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Kategória:Osobnosti z Kraľovian
Svalové tkanivo

**Svalové tkanivo** je tkanivo skladajúce sa z buniek alebo syncýtií (mnohojadrové útvary), ktoré sa vyznačujú špecifickou schopnosťou kontrakcie. Hoci táto schopnosť patrí k bežným vlastnostiam živej hmoty, v prípade svalového tkaniva je výrazne vystupňovaná. 10 až 100 svalových vlákien tvorí svalový snopec.

Už u buniek prvokov (*Protozoa*) môžeme pozorovať diferencované vláknité útvary – myonémy, ktoré majú schopnosť kontrakcie. Podobne svalové bunky majú vo svojej cytoplazme osobité vlákna – myofibrily, ktoré sú nositeľmi svalového pohybu. Svalové tkanivo je u väčšiny druhov mezodermálneho pôvodu. Existujú však výnimky, najmä medzi najjednoduchšími mnohobunkovcami, ktoré majú svalovinu ektodermálneho, prípadne aj endodermálneho pôvodu. Ďalej existujú aj výnimky u človeka: *[[musculus dilatator pupillae]]* a jednotlivé svalové bunky na lalôčikoch potných a niektorých slinných žliaz sú neuroektodermového pôvodu.

Svalové tkanivá rozdeľujeme na:
*hladké
*priečne pruhované
*srdcové

## Pozri aj
* sval

## Externé odkazy

Kategória:Tkanivá
Kategória:Svaly
Hladká svalovina

**Hladká svalovina** je svalové tkanivo zložené z buniek (myocytov) pretiahnutého, vretenovitého tvaru s centrálne uloženým paličkovitým jadrom. Myofilamenty umožňujúce kontrakciu týchto buniek, zložené z aktínu a myozínu, sú na rozdiel od svalových vlákien priečne pruhovaného svalstva usporiadané do podoby siete.

Usporiadanie myocytov v hladkej svalovine:
* *svalové vrstvy* – najčastejšie býva vrstva longitudinálna kombinovaná s vrstvou cirkulárnou, čo umožňuje peristaltický pohyb.
* *nepravidelne roztrúsené bunky*
* *sieť* myocytov, navzájom sa dotýkajúcich svojimi koncami

Tento typ svaloviny prevláda u bezstavovcov (*Evertebrata*) s výnimkou článkonožcov (*Arthropoda*) a srdcového svalu mäkkýšov (*Mollusca*). U stavovcov (*Vertebrata*) je inervácia tejto svaloviny zabezpečená vegetatívnym nervstvom, preto tieto svaly nepodliehajú vôli indivídua.Činnosť hladkých svalov spravidla nepodlieha priamo ústrednej nervovej sústave, ale je regulovaná autonómnym systémom a niektorými hormónmi. Nachádza sa v stene tráviaceho traktu, v dýchacom, vylučovacom a rozmnožovacom systéme, v stenách ciev, v koži a tiež v žľazových vývodoch. Snopčeky hladkých svalov sú aj v koži ako vzpriamovače chlpov a spôsobujú zježenie srsti alebo vlasov.

Hladké svalstvo je v pokoji v určitom stabilnom stupni kontrakcie, ktorý nazývame *svalový tonus* – z tohto stavu sa môže sťahovať (kontrahovať) i uvoľňovať (relaxovať). V určitých orgánoch môže mať táto činnosť rytmický charakter. Všeobecne platí, že sa hladký sval sťahuje i uvoľňuje pomaly a prakticky nepodlieha únave. Podráždenie sa prenáša z jednej bunky na druhú prostredníctvom ich početných vzájomných spojení - preto hladká svalovina v dutých orgánoch pracuje synchrónne a vytvára tzv. kontrakčnú jednotku. Dokonca sú v nej rozosiate špeciálne, tzv. Cajalove bunky, ktoré spontánne vytvárajú rytmické vzruchy a koordinujú kontrakcie pri peristaltickej vlne. Existujú však i hladké svaly, kde sú bunky vzájomne prepojené málo a ich kontrakciu zabezpečuje nervový systém (napr. svalovina dúhovky).

Hladká svalovina je ovládaná vegetatívnym nervovým systémom.

## Pozri aj
* Priečne pruhovaná svalovina
* Srdcová svalovina

## Zdroj
* 
* 

Kategória:Tkanivá
Kategória:Svaly
Srdcová svalovina

**Srdcová svalovina** (iné názvy: **myokard**, **myokardium**, **srdcový sval**, **svalovina srdca**, lat. *myocardium*) je svalové tkanivo u stavovcov (*Vertebrata*).

Predstavuje typ svaloviny, ktorý sa svojimi vlastnosťami nachádza medzi hladkou a priečne pruhovanou svalovinou. Skladá sa z jednotlivých buniek pretiahnutého tvaru, ktoré majú oválne jadrá uložené uprostred bunkových tiel, a ktoré vytvárajú hustú sieť. Bunky sú medzi sebou spojené plazmatickými mostíkmi a jednotlivé jednojadrové bunky myokardu oddeľujú od seba tzv. *interkalárne disky*. Tieto disky zabezpečujú prenos podráždenia z bunky na bunku a tým synchrónnu kontrakciu srdcového svalu.

Na povrchu majú tenkú sarkolemu, vnútro vypĺňa sarkoplazma. Aj v bunkách myokardu sú prítomné vlákna aktínu a myozínu. Ich usporiadanie je také isté ako vo vláknach priečne pruhovanej svaloviny.

## Referencie

## Pozri aj
* Hladká svalovina
* Priečne pruhovaná svalovina
* Svalové vlákno
* Myocyt
* Prevodový systém srdca

## Literatúra
* 
* 

Kategória:Tkanivá
Kategória:Svaly
Myofibrila

**Myofibrila** je fibrilárny proteínový komplex, ktorý predstavuje funkčnú podstatu svalového vlákna. 

## Štruktúra
thumb|Schematické znázornenie štruktúry myofibrily (svetlejšia časť je žltá, tmavšia červená) 
Sú usporiadané pozdĺžne a majú osobitú štruktúru. Základom každej myofibrily sú čiastočne sa prekrývajúce svetlejšie izotropné aktínové a tmavšie anizotropné myozínové myofilamenty. Aktínových je približne 3000, myozínových 1500. K štrukturálnym proteínom myofibríl ďalej patria titín a nebulín, k regulačným tropomyozín a troponín. Pozdĺžne usporiadanie aktínových a myozínových myofilamentov vytvára charakteristické priečne pruhovanie, viditeľné v svetelnom mikroskope. Dôvodom je striedanie ich vzájomne sa prekrývajúcich a neprekrývajúcich úsekov.
Svetlejší úsek je tvorený iba aktínovými myofilamentmi a označuje sa ako *I-prúžok* (izotropný v polarizovanom svetle). Tmavší úsek, tzv. *A-prúžok* (anizotropný v polarizovanom svetle), je tvorený centrálne samotnými myozínovými myofilamentmi (*H-prúžok*), ktoré sa na okrajoch čiastočne prekrývajú s aktínovými. Myozínové filamenty sú ukotvené v tzv. *M-línii*, z ktorej sa rozbiehajú na obe strany. Podobné ukotvenie aktínových filament sa označuje ako *Z-línia* alebo *telofragma*. Z-línia prestupuje všetkými myofibrilami a upevňuje sa na sarkolemu. Úsek medzi dvomi Z-líniami tvorí základnú funkčnú jednotku svalu, označovanú ako *sarkoméra*. Pri kontrakcii svalového vlákna sa skracuje dĺžka sarkoméry a dĺžka úsekov tvorených neprekrývajúcimi sa aktínovými a myozínovými myofibrilami (I-prúžok a H-prúžok). Tam, kde sa aktínové a myozínové myofibrily prekrývajú, je jedna myozínová myofibrila obklopená šiestimi aktínovými.

V myofibrilách je prítomný tretí systém filament, tvorený vláknom obrovskej molekuly bielkoviny pomenovanej ako titín. Jednotlivé molekuly titínu siahajú od Z-línie až po M-líniu a prepájajú tak myofibrilu po celej dĺžke.

## Externé odkazy
*
*

Kategória:Cytológia
Kategória:Fyziológia
Nervové tkanivo

**Nervové tkanivo** je tkanivo, ktorého základnou vlastnosťou je dráždivosť, čiže schopnosť reagovať podráždením na podnety rozličného charakteru, viesť takto vzniknuté vzruchy na miesto určenia a vhodne na ne reagovať. Vytvára centrálnu a periférnu nervovú sústavu.

V tele živočíchov má toto tkanivo zvláštne postavenie, pretože spája všetky ostatné tkanivá a orgány. 

Nervové tkanivo sa skladá z:
* *nervových buniek ([[neurón]]ov)* a
* *[[neuroglia|neuroglie]]* – bunky s podpornou, vyživovacou a ochrannou funkciou

Nervové bunky i väčšina neuroglie pochádza z neuroektodermu.

## Pozri aj
* Nervová sústava

## Externé odkazy

Kategória:Tkanivá
Kategória:Histológia
Kategória:Neurológia
Kategória:Nervová sústava
Synapsia

**Synapsia** môže byť:
* v neurológii: 
** miesto styku neurónov alebo neurónu a inej bunky, slúžiace na prenos vzruchov, pozri synapsia (neurológia)
* v cytológii:
** združovanie („párovanie“) rovnakých chromozómov počas meiotickej profázy, pozri synapsia (meióza)

Kategória:Fyziológia
Neuroglia

**Neuroglia**, **glia** alebo **gliová bunka** je podporná nervová bunka. Spolu s neurónmi tvorí nervové tkanivo. Okrem podpornej má aj vyživovaciu, regeneračnú a ochrannú funkciu. Slúži počas embryonálneho vývoja ako "smerovač" a "sprievodca" migrácie nervových buniek. Niektoré typy neuroglie majú schopnosť fagocytovať poškodené nervové bunky. Je hlavnou zložkou bielej hmoty mozgu a miechy, predstavuje až 90% všetkých buniek nervového systému.

Rozlišujeme nasledujúce typy neuroglií:

* ependýmocyty
* astrocyty 
* oligodendroglia
* mikroglia
* Schwannove bunky
* amficyty (satelitné bunky)

## Referencie


Kategória:Typy buniek
Ependýmová bunka

[thumb|Rez mozgovým tkanivom, ofarbený [hematoxylínom. Vonkajšou vrstvu sú ependymálne bunky]]
**Ependýmocyty** alebo **ependýmové bunky** sú typom buniek, patriacim do skupiny neuroglie.

Sú fylogeneticky aj ontogeneticky najstaršími gliovými bunkami. U vyšších stavovcov tvoria výstelku (ependým) dutín centrálneho nervového systému. Svojim usporiadaním pripomínajú jednovrstvový epitel. Na povrchu je ependým pokrytý brvami, ktoré sú zrejme jedným z mechanizmov pohybu mozgovomiechového moku.

## Referencie


## Zdroj

Kategória:Neuroglie
Kategória:Histológia
Astrocyt

náhľad|Astrocyt z bunkovej kultúry
**Astrocyty** alebo **astroglie** sú bunky patriacim do skupiny neuroglie. 

Sú to veľké rozvetvené hviezdicovité podporné bunky s dlhými výbežkami. Jedným výbežkom zvyčajne priliehajú na stenu kapiláry a druhým sa dotýkajú povrchu neurónu. Tým zabezpečujú jeho výživu. Má sa za to, že sú základom hematoencefalickej bariéry.

Podľa charakteru výbežkov možno astrocyty rozdeliť na *plazmatické* s hrubými, a *vláknité* s tenkými výbežkami. Vláknité sa nachádzajú v bielej hmote, plazmatické v sivej hmote. Hypertrofujú a množia sa pri poškodení centrálnej nervovej sústavy – konečný stav sa označuje ako glióza.

## Referencie


## Iné projekty

## Externé odkazy
* Cell Centered Database - Astrocyty (snímky) 

## Zdroj
*
*

Kategória:Neuroglie
Kategória:Histológia
Oligodendroglia

**Oligodendroglie** alebo **oligodendrocyty** sú typom buniek, patriacim do skupiny neuroglie. Sú strednej veľkosti, s malým počtom krátkych výbežkov.

Obklopujú axóny neurónov v centrálnej nervovej sústave a vytvárajú na nich myelínovú pošvu. Myelínová pošva vzniká rotáciou výbežku oligodendroglie okolo axónu. Jedna takáto bunka môže vytvárať myelín až pre 35 axónov. Okrem toho sa pri zvýšenom funkčnom zaťažení podieľajú oligodendroglie aj na zaistení metabolizmu neurónu. V periférnom nervovom systéme sú ich obdobou Schwannove bunky.

## Externé odkazy

Kategória:Neuroglie
Kategória:Histológia
Mikroglia

**Mikroglie** sú typ buniek, patriaci do skupiny neuroglie.

Sú najmenšími a menej početnými (celkovo 5% neuroglie) gliovými bunkami. Majú mezodermový pôvod a do mozgu vstupujú až v neskorom štádiu prenatálneho vývoja. Sú schopné fagocytózy a sú výrazne pohyblivé. Zúčastňujú sa na imunitnej obrane centrálnej nervovej sústavy.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* The Microglia Home Page (en)

Kategória:Neuroglie
Kategória:Typy buniek
Schwannova bunka

**Schwannova bunka** je typ bunky, ktorý patrí do skupiny neuroglií. Nazvané boli podľa nemeckého fyziológa Theodora Schwanna.

Ich funkcia v periférnom nervovom systéme (PNS) je podobná fukcií oligodendroglií v centrálnej nervovej sústave (CNS) - tvorí istú formu izolantu, ktorý zrýchľuje prenos nervového signálu. Rotáciou Schwannovej bunky okolo axónu vzniká myelínová pošva. Na rozdiel od CNS, kde rotuje iba výbežok oligodendroglie, Schwannova bunka rotuje celá a preto môže tvoriť myelín iba pre jeden axón. Ak sa pri prerušení periférneho axónu zachová jeho pošva, zohráva pri následnej regenerácii nervového vlákna úlohu vodiacej štruktúry.

Okrem mechanického významu majú Schwannove bunky význam aj pri metabolizme neurónov. Navyše sa podľa najnovších výskumov ukazuje, že za patologických podmienok je Schwannova bunka schopná fagocytózy a tým pomáhá k regenerácii nervov.

Dosiaľ sa predpokladalo, že Schwannove bunky síce neuróny obklopujú a vyživujú ich, ale k priamemu kontaktu medzi nimi nedochádza. Podľa výskumu, ktorý švédski vedci zverejnili v časopise *[[Science]]* však spolu tieto bunky tvoria „orgán bolesti“.

## Referencie


## Externé odkazy
* 

Kategória:Neuroglie
Kategória:Eponymické termíny v biológii
Satelitná bunka

**Satelitné bunky** alebo **amficyty** sú typom buniek, patriacim do skupiny neuroglie. Niekedy sú považované za modifikáciu Schwannových buniek. Nepodieľajú sa však na tvorbe myelínu. Väčšinou priliehajú na povrch neurónov v periférnom nervovom systéme a sú dôležité pre ich metabolizmus.

## Externé odkazy

Kategória:Neuroglie
Kategória:Typy buniek
Pučanie

**Pučanie** alebo **gemiparia** alebo **gemácia** môže byť:
*v botanike: rozvíjanie púčikov, pozri pučanie (botanika)
*v zoológii (a u kvasiniek): druh nepohlavného rozmnožovania, pozri pučanie (zoológia)

Kategória:Fyziológia
Pučanie (zoológia)

**Pučanie** (iné názvy: **gemiparia**, **gemácia**) je druh nepohlavného rozmnožovania  u živočíchov a kvasiniek. Spočíva vo vytváraní špeciálnych útvarov (pupeňov), schopných vyvinúť sa v nový organizmus.

U jednobunkovcov ide o zvláštny spôsob tzv. binárneho delenia. Vyskytuje sa u cicaviek (*Suctoria*) a veľmi vzácne aj u niektorých koreňonožcov (*Sarcodina*), bičíkovcov a nálevníkov. Na povrchu materského jedinca (u niektorých druhov smerom dovnútra) sa vytvoria bunkové výrastky, do ktorých prechádzajú dcérske jadrá. Keď tieto „pupene“ dosiahnu určitú veľkosť osamostatňujú sa, nejaký čas volne plávajú, potom prisadajú a postupne nadobúdajú tvar materských jedincov.

U mnohobunkovcov pri pučaní vzniká nový jedinec v podobe pupeňa, ktorý postupne rastie a nakoniec sa oddelí. Materský organizmus pritom neprestáva existovať a môže vytvárať ďalšie pupene. Môže sa vyskytovať u polypovcov (*Hydrozo*a), machoviek (*Bryozoa*), a dokonca aj u najprimitívnejších chordát, u plášťovcov (*Urochordata*, *Tunicata*). Pučaním na centrálnom stvole (stolon, cenosac) vznikajú aj kolónie niektorých polypovcov (rúrovníky – *Siphonophora*). Špeciálnym prípadom je vnútorné pučanie (gemulácia), ktorým vznikajú hibernačné
štádiá sladkovodných hubiek (gemuly) a hibernačné štádiá machoviek (statoblasty). Takto vzniknuté útvary sú veľmi odolné proti nepriaznivým vplyvom prostredia. Keď nastanú vhodné podmienky, zárodok sa uvoľní a vyvíja sa na nového živočícha.

## Externé odkazy

Kategória:Nepohlavné rozmnožovanie
Fisipária

**Fisipária** alebo hovorovo **delenie (mnohobunkovcov)** je druh nepohlavného rozmnožovania u niektorých mnohobunkových živočíchov.

Vyskytuje sa u primitívnych živočíchov s veľkou regeneračnou schopnosťou. Jeden jedinec sa pri tomto spôsobe rozdelí na dva rovnaké. Pozorovať ho môžeme u nezmarov (*[[Hydrida]]*), koralov (*[[Anthozoa]]*), polypovcov (*[[Hydrozoa]]*) a u niektorých ploskulí (*[[Turbellaria]]*) a obrúčkavcov (*[[Annelida]]*). 

Predpokladom pre tento typ delenia je schopnosť dcérskych jedincov regenerovať chýbajúce časti. Táto regenerácia môže nastať ešte pred rozdelením jedinca – paratómia (ploskule – *Turbellaria*), alebo nastáva až dodatočne – architómia. Oddelenie môže byť násilné – traumatická architómia (nezmary – *Hydrida*), ale za určitých okolností môže byť aj normálnym spôsobom rozmnožovania (dážďovky z radu *[[Lumbriculida]]*). V niektorých prípadoch dôjde k vzniku viacerých dcérskych jedincov ešte skôr, ako sa oddelia od predného materského jedinca a vzniká tak celý reťazec zooidov, dočasne navzájom spojených. Tomuto spôsobu delenia hovoríme schizogenéza. U niektorých morských mnohoštetinavcov (Polychaeta) pozorujeme špeciálny variant architómie – epitókiu.

## Externé odkazy

Kategória:Nepohlavné rozmnožovanie
Epitókia

**Epitókia** je špeciálny variant architómie (čo je druh fisipárie) u niektorých morských mnohoštetinavcov (*Polychaeta*).

Spočíva v tom, že nepohlavný jedinec oddeľuje na konci tela postupne reťaz článkov s pohlavnými orgánmi – epitokná časť. Tieto po oddelení voľne plávajú na morskej hladine, kde dochádza k výmene spermií. Epitókna časť má iba rozmnožovaciu funkciu, nevyvíja sa v samostatné indivíduum. Vývin a oddeľovanie epitokných častí je závislý od najvyššieho prílivu, ktorý nastáva pri splne Mesiaca v určitom ročnom období. Podobným procesom – „postupnou epitókiou“ sa rozmnožujú aj pásomnice (*Cestodes*). Vytvárajú nepravé články (proglotidy), ktoré zostávajú spojené s hlavičkou (scolex), až kým pohlavne dozrejú. Potom sa oddeľujú a slúžia na rozmnožovanie.

## Externé odkazy

Kategória:Rozmnožovanie
Strobilácia

**Strobilácia** je druh nepohlavného rozmnožovania, ktorý je akýmsi prechodom medzi fisipáriou a pučaním, a ktorým sa rozmnožujú medúzovce (*Scyphozoa*). 

Prisadnuté polypové štádium sa postupne delí na ústnom konci, ale novovzniknuté jedince sa úplne neoddelia. Tak vzniká reťazec jedincov, ktorých označujeme ako strobila. Najstarší, vrchný jedinec sa postupne oddeľuje, otáča sa a voľne pláva už ako mladá medúza. Tomuto štádiu hovoríme efyra. Efyre postupne dorastajú ramená a mení sa na dospelú medúzu. Z oplodnených vajíčok dospelej medúzy sa vyliahne larva – planula, ktorá prisadá na dno, mení sa na polypa a celý cyklus sa opakuje.

## Externé odkazy
Kategória:Rozmnožovanie
Mnohozárodkovosť

**Polyembryónia** alebo **mnohozárodkovosť ** môže byť:
* v botanike: jav, pri ktorom sa v semene vyskytuje viacero zárodkov rastlín, pozri mnohozárodkovosť (botanika)
*v zoológii: vznik viacerých zárodkov z jednej vajíčkovej bunky, pozri mnohozárodkovosť (zoológia)
Mnohozárodkovosť (zoológia)

**Mnohozárodkovosť** alebo **polyembryónia** je druh nepohlavného rozmnožovania. Rozdelenie rýhujúceho vajíčka na viac buniek, z ktorých sa vytvára zárodok.

U niektorých živočíchov sa nepohlavné rozmnožovanie vyskytuje už vo veľmi raných štádiách embryonálneho vývinu, prípadne je obmedzené iba na toto obdobie a neskôr sa už nevyskytuje. Nepohlavné rozmnožovanie počas embryonálneho vývinu sa nazýva polyembryonia. Vyskytuje sa hlavne u živorodých a parazitických živočíchov, kde zárodky majú dostatok výživy. Pri tomto spôsobe rozmnožovania sa rýhujúce vajíčko rozdelí na viac častí (blastomér), ktoré sa následne vyvinú na úplné jedince. Z jedného vajíčka tak môže vzniknúť 100 aj viac lariev (parazitické čeľade hmyzu *[[Chalcididae]]*, *[[Braconidae]]* a rad *[[Strepsiptera]]*). Polyembryonia sa vyskytuje aj u cicavcov (*[[Mammalia]]*). Je normálnym spôsobom rozmnožovania pásavcov (*[[Dasypodidae]]*), u ktorých z jedného vajíčka vzniká druhovo charakteristický počet 4 – 12 mláďat. Aj u človeka môže dôjsť k fakultatívnej (príležitostnej) polyembrionii pri vzniku jednovaječných dvojčiat,  trojčiat atď. Jedinci, ktorý vzniknú týmto spôsobom, sú rovnakého pohlavia a geneticky úplne zhodní (na rozdiel od dvojvaječných dvojčiat, ktoré vznikli oplodnením dvoch vajíčok, preto môžu mať rozličné pohlavie).

## Externé odkazy
* 

Kategória:Nepohlavné rozmnožovanie
Pedogenéza

**Pedogenéza** môže byť:
*v geológii: vznik a vývoj pôdy z horniny, pozri pedogenéza (geológia)
*v zoológii: nepohlavné rozmnožovanie, pri ktorom v larve vyvíja vajíčko bez oplodnenia, pozri pedogenéza (zoológia)
Pedogenéza (zoológia)

**Pedogenéza** je druh zaraďovania zaraďovaný buď ako zvláštny spôsob nepohlavného rozmnožovania alebo ako typ partenogenézy (pozri článok partenogenéza). 

Pri pedogenéze vznikajú z oplodneného vajíčka larvy, ktoré po krátkom období rastu, ešte pred metamorfózou, dávajú vznik ďalším generáciám lariev. Zárodočné bunky v larvách prekonávajú predčasné zretie bez redukcie chromozómov a vyvíjajú sa v hemolymfe. Larvy z týchto vajíčok parazitujú v materskej larve (alebo sa ňou živia). Takýto vývin pokračuje za priaznivých podmienok ďalej. Pri zhoršení životných podmienok vznikajú larvy, ktoré sa zakuklia a dávajú vznik samčím a samičím indivíduám, ktoré sa pária. Z oplodnených vajíčok sa liahnu pedogenetické larvy ďalšej generácie. Tento typ rozmnožovania je často spojený so živorodosťou a objavuje sa u niektorých čeľadí hmyzu *([[Chironomidae]]*, *[[Cecidomyidae]]*) a mnohonásobná pedogenéza sa objavuje u motolíc *([[Trematodes]])*, u ktorých vznikajú rôzne typy lariev, v súvislosti so striedaním hostiteľov.

## Externé odkazy

Kategória:Rozmnožovanie
Kazimir Severinovič Malevič

náhľad|upright|Krajina (zima), 1909

**Kazimir Severinovič Malevič** (ukr. a rus. Казими́р Севери́нович Мале́вич, poľ. Kazimierz Malewicz; * 23. február 1879, Kyjev, Ruská ríša – † 15. máj 1935, Leningrad, Ruská SFSR) bol ukrajinský maliar pol'ského pôvodu, dizajnér a grafik, predstaviteľ svetovej avantgardy.

## Životopis
Narodil sa v Kyjeve poľským rodičom, ktorí neskôr odišli do Kurska.

Je považovaný za zakladateľa suprematizmu, umeleckého smeru v ktorom umelci vizuálne vnemy z okolitých predmetov považovali za nepodstatné a ich snahou bolo vytvoriť svet bez predmetov.

Jeho diela predstavujú mnoho zaujímavých dvojdimenzionálnych postrehov a geometrických obrazcov.

Po Októbrovej revolúcii v roku 1917 sa stal predsedom umeleckého oddelenia moskovského sovietu, riadil *Dielňu nového umenia*, založil *Múzeum umeleckej kultúry*.

V roku 1918 namaľoval obraz *Biela na bielej*, koniec abstrakcie všetkých abstrakcií, a keďže si uvedomil, že jeho abstrakcia už nemá ďalšie pokračovanie, vrátil sa k figuratívnemu umeniu.

Vďaka tomu, že bol Leninovym chránencom, mal v Moskve v decembri 1919 veľkú retrospektívnu výstavu.

Napísal manifest *Od kubizmu k suprematizmu*, bol zakladateľom spolku *Supremus* a je aj autorom učebnice *Cesta od impresionizmu k suprematizmu*.

Medzi jeho najznámejšie diela patrí *Čierny štvorec na bielom pozadí* z roku 1913.

A. Genis v eseji Kosmetická Utopie uvádza: "Ruské dejiny vstrebali a opravili západnú civilizáciu s takou rýchlosťou, s akou Malevič predbehol svetovú avantgardu. (...) Tvrdí sa, že Malevičova geometria sa objavila akoby odnikiaľ. Včera nebola a dnes sa zrodila." 
S týmto však Genis nesúhlasí. Podľa neho Malevičov prevrat pripravila celá ruská kultúra. So svojim Čiernym štvorcom (1913) priviedol k logickému vyústeniu dominantnú ideu ruskej kultúry, ktorá spočívala vo vášnivom hľadaní jednoduchosti a jednoty, oprostení a celistvosti.

## Referencie


## Iné projekty

Kategória:Ruskí maliari
Kategória:Ruské osobnosti poľského pôvodu
Kategória:Abstraktní maliari
Kategória:Úmrtia na rakovinu prostaty
Kategória:Osobnosti z Kyjeva
Hydroláza

**Hydrolázy** sú druh enzýmov, ktoré využívajú vodu na štiepenie chemických väzieb. Katalyzujú teda hydrolýzu a zvyčajne pomáhajú štiepiť väčšie molekuly na menšie zložky. Reakcia, ktorú katalyzujú, má všeobecný zápis

:A&#x2013;B + H2O → A&#x2013;OH + B&#x2013;H

kde A&#x2013;B reprezentuje chemickú väzbu nešpecifikovanej molekuly.

Bežnými príkladmi sú esterázy, medzi ktoré patria napríklad lipázy, fosfatázy, glykozidázy, peptidázy a nukleozidázy. Esterázy štiepia konkrétne esterové väzby. Príkladom veľmi dôležitej esterázy je acetylcholínesteráza, ktorá pomáha pri prenose nervového impulzu štiepením acetylcholínu na cholín a acetát. Acetát je dôležitý metabolit a kľúčový medziprodukt iných reakcií či metabolických dráh, napríklad glykolýzy. Lipázy štiepia glyceridy. Glykozidázy štiepia cukry zo sacharidov a peptidázy štiepia peptidové väzby. Nukleozidázy štiepia väzby prítomné v nukleotidoch.

Hydrolázy sú dôležité, lebo napomáhajú rozkladu rôznych zlúčenín. Lipázy pomáhajú rozkladu tukov a lipoproteínov a iných veľkých molekúl na menšie molekuly, napríklad mastné kyseliny a glycerol. Mastné kyseliny sa potom využívajú pre syntézu iných látok a zároveň ako zdroj energie.

## Názvoslovie
Systematické názvoslovie sa tvorí v podobe "substráthydroláza". Mnohé názvy sú však triviálne, napríklad "lipáza", a naznačujú substrát v prvej časti názvu.

Názov hydroláza pochádza zo slova *hydrolýza* a všeobecnej koncovky názvu enzýmov *-áza*.

## Klasifikácia
Hydrolázam je v klasifikácii enzýmov priradené EC číslo **EC 3**. Hydrolázy je možné deliť na niekoľko ďalších kategórií, podľa toho, ktoré väzby štiepia:
* EC 3.1: esterové väzby (esteráza: nukleáza, fosfodiesteráza, lipáza, fosfatáza) 
* EC 3.2: cukry (DNA glykozyláza, glykozidhydroláza)
* EC 3.3: éterové väzby
* EC 3.4: peptidové väzby (proteáza, peptidáza)
* EC 3.5: väzby uhlík-dusík, okrem peptidových väzieb
* EC 3.6: anhydridy kyselín (hydrolázy anhydridov kyselín, vrátane helikáz a GTPáz)
* EC 3.7: väzby uhlík-uhlík
* EC 3.8: väzby uhlík-halogenid
* EC 3.9: väzby fosfor-duík
* EC 3.10: väzby síra-dusík
* EC 3.11: väzby uhlík-fosfor
* EC 3.12: väzby síra-síra
* EC 3.13: väzby uhlík-síra

## Klinický význam
Hydroláza sekretovaná baktériou *[[Lactobacillus jensenii]]* v ľudskom tráviacom trakte stimuluje pečeň k tvorbe žlčových kyselín, ktoré pomáhajú pri trávení potravy.

## Hydrolázy viazané na membrány
Mnoho hydroláz a hlavne proteáz je asociovaných s biologickými membránami v podobe periférnych membránových proteínov alebo sú v nich ukotvené pomocou jedného transmembránového helixu. Niektoré transmembránové proteíny môžu mať niekoľko reťazcov zakotvených v membráne.

## Príklady
* amidáza
* amyláza
* karboxypeptidáza
* chymotrypsín
* deoxyribonukleáza (DNáza)
* esteráza
* glykozidáza
* hemicelluláza
* laktáza
* peptidáza
* trypsín
* ureáza

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Hydrolázy