open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mliečny bar

[náhľad|Dom Dunajskej banky na [Gorkého ulica (Bratislava)|Gorkého 1 v Bratislave (2008), na ktorého rožnom prízemí v rokoch 1950 – 1998 sídlil mliečny bar]]
[náhľad|Budova na [Nádražní (Brno)|Nádražní 4 v Brne (2022), na ktorej prízemí v rokoch 1958 – 1999 sídlil mliečny bar (Mléčné lahůdky)]] 
**Mliečny bar** (hovorovo *mliečak*; , hovorovo *mlíčňák*) bol typ bufetu (rýchleho občerstvenia) v ČSSR spadajúci pod národný podnik Reštaurácie a jedálne (*Restaurace a jídelny*). 

Na Slovensku sa v jeho ponuke sa nachádzali mliečne koktaily mixované s ovocím či kakaom, pudingy s ovocím a smotanovou šľahačkou, syrové misy, korbáčiky, parenice, čisté hutné mlieko, šaláty (parížsky, vlašský, švajčiarsky), zákusky, chlebíčky, ruské vajce, palacinky, vtáčie mlieko, rožky alebo lupáčiky, teplý kakaový nápoj a bryndzové halušky. Mliečny bar poskytoval aj raňajky pre školákov.

V Česku sa v jeho ponuke okrem iného nachádzali aj indiánky, veterníky (*věnčeky*), sladké kocky s agarom, zmrzlinové poháre, palacinky (*amolety*) s tvarohom, smaženky, mini rezne a zemiakový, rumcajs, camping a hanácký šalát.

## V populárnej kultúre
V roku 1995 na štúdiovom albume *[[hlavně nesmí býti smutno…]]* od autorskej dvojice Zdeněk Svěrák a Jaroslav Uhlíř vyšla pieseň „Mléčný bar“.

## Referencie

Kategória:Rýchle občerstvenie
Vtáčie mlieko

**Vtáčie mlieko** (, , , ) je dezert pozostávajúci z mäkkých snehových halušiek alebo pusiniek, ktoré sa pripravujú vo vodnom alebo mliečnom kúpeli, plávajúcich na custarde alebo vanilkovom pudingu. Dezert môžeme podávať v izbovej teplote alebo vychladený.

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Dezerty
Coco Chanel (film)

***Coco Chanel*** () je francúzsko-belgický životopisný film, ktorý mal premiéru v apríli 2009. Film režisérky Anne Fontaine sa zameriava na biografiu francúzskej módnej návrhárky Coco Chanel. Hlavnú úlohu vo filme stvárnila Audrey Tautou, ktorej výkon bol nominovaný na BAFTU a Césara.

## Dej
Dievčatko zo stredného Francúzska umiestnené so sestrou do sirotinca, ktoré každú nedeľu márne čaká, kým si po ňu príde otec. Zakríknutý spevák so slabým hlasom, ktorý čelí publiku opitých vojakov. Malá krajčírka predurčená na módu s príliš útlym telom, nájde útočisko u svojho ochrancu Etienna Balsana. Coco Chanelmilenka, ktorá vie, že bude „manželkou nikoho“, dokonca ani Boya Capela, muža, ktorý ju miloval. Rebelka, ktorej dobové konvencie bránia tvoriť a ktorá sa oblieka do košieľ svojich milencov. Toto je príbeh Coco Chanel, ktorá stelesnila modernú ženu predtým, ako ju vynašla.

## Herecké obsadenie
* Audrey TautouGabrielle „Coco“ Chanel
* Benoît PoelvoordeÉtienne Balsan
* Alessandro NivolaBoy Capel
* Emmanuelle DevosÉmilienne d'Alençon
* Marie GillainAdrienne
* Marie ParoutySophie
* Claude Brécourriaditeľ Alcarazu

## Fakty a zaujímavosti
* Na území Francúzska videlo snímku 1 030 096 divákov.
* Prehliadka poslednej sekvencie filmu sa konala v Chaneli pod slávnym schodiskom módneho domu.
* Pre televíziu nakrútil Christian Duguay v roku 2008 televízny film s Barborou Bobulovou a Shirley MacLaine v úlohe Coco v rôznych etapách jej života.

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Filmy podľa názvu
Kategória:Filmy z 2009
Kategória:Francúzske biografické filmy
Kategória:Francúzske filmy inšpirované skutočnou udalosťou
Ivan Holub

**Ivan Holub** (* 19. september 1964, Česko-Slovensko) je slovenský divadelný a filmový režisér, scenárista, fotograf, kameraman a bývalý herec. V médiách pracuje od roku 1990. Po absolvovaní réžie na VŠMU pôsobí od roku 1992 v Divadle Jonáša Záborského v Prešove ako režisér.

## Filmografia
### Filmy
* 1978: *[[Radosť až do rána]]* (herec)
* 1994: *[[Medveď (TV film)|Medveď]]* (TV film, réžia)
* 1998: *[[Drahí príbuzní]]* (TV film, scenár)

### Seriály
* 1991: *[[Štúrovci (seriál)|Štúrovci]]* (S01E01, herec)
* 2019, 2021: *[[Delukse]]* (S01E01–16 a S02E01–08, réžia)
* 2024: *[[Lásky v Istambule]]* (E01–10, réžia)

### Relácie
* 1996: *[[Level majstrov]]* (réžia)
* 2001: *[[Cestoviny (televízna relácia)|Cestoviny]]* (réžia)
* 2004: *[[Dievča za milión]]* (réžia)
* 2005: *[[Miliónový tanec]]* (réžia)
* 2008: *[[Modré z neba]]* (réžia)
* 2014: *[[V siedmom nebi]]* (réžia)
* 2017 – súčasnosť: *[[Záhady tela]]* (réžia)

## Ocenenia
* Cena Grand Prix súťaže Slovak Press Photo – fotografia „Večera“ (2016)

## Referencie

## Externé odkazy
* 
* Ivan Holub na The Movie Database (TMDB)

Kategória:Slovenskí režiséri
Kategória:Slovenskí scenáristi
Kategória:Slovenskí herci
Kategória:Absolventi Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení
Nôž

**Nôž** môže byť:
* všeobecne: ručný nástroj, alebo zbraň, pozri: nôž (nástroj)
*v strojárstve: činná časť obrábacích strojov
** pre sústuženie pozri sústružnícky nôž
** pre hobľovanie pozri hobľovací nôž
* v medicíne: lekársky prístroj, pozri gama nôž
Jan Stejskal (historik)

Doc. Mgr. **Jan Stejskal** M.A., PhD. (* 28. október 1970, Pardubice) je český historik a univerzitný pedagóg, od roku 2022 dekan Filozofickej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci.

## Životopis
Absolvoval Filozofickú fakultu Univerzity Palackého v Olomouci (históriu, bohemistiku a filozofiu) a Stredoeurópsku univerzitu. Postgraduálne štúdium absolvoval na Historickom ústave Akadémie vied Českej republiky. Pred začiatkom práce na Filozofickej fakulte UPOL pracoval okrem iného ako archivár a informačný analytik rozhlasovej stanice Slobodná Európa.

V roku 2009 bol menový za docenta. Pôsobí na Katedre histórie Filozofickej fakulty Univerzity Palackého. V rokoch 2014 až 2018 bol vedúcim tejto katedry. Odborne sa zameriava hlavne na obdobie neskoršieho stredoveku, dejiny mníšstva a taliansky humanizmus 15. storočia. Práca, na ktorú je najviac hrdý, je životopis a cestovný denník talianskeho humanistu a prekladateľa Ambrogia Traversariho (13861439).

13. októbra 2022 bol ako jediný kandidát zvolený za dekana Filozofickej fakulty.

## Referencie

Kategória:Českí historici
Kategória:Historici stredoveku
Kategória:Českí vysokoškolskí pedagógovia
Kategória:Osobnosti z Pardubíc
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci
Kategória:Absolventi Central European University
Kategória:Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci
Kategória:Dekani Filozofickej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci
Astra kopcová

**Astra kopcová** () je druh trvácej byliny rodu astra, z čeľade astrovité (*Asteraceae*). Jej prirodzeným areálom je Európa až západná Sibír a Kaukaz.

## Opis
Astra kopcová je trváca bylina s krátkym, valcovitým a rozkonáreným podzemkom. Byľ je jednotlivá, zriedkavo niekoľko bylí, vystúpavá až priama, jednoduchá, v hornej časti (v súkvetí) rozkonárená, bohato listnatá, krátko drsno chlpatá, často červenkastá, vysoká 20 až 50 (70) cm.

Prízemné a dolné byľové listy sú stopkaté, stopka je krátka, čepeľ je elipsovitá až obrátene vajcovitá, na báze zúžená, celistvookrajová, alebo oddialene zúbkatá, na vrchu tupo končistá, na líci a rube krátko drsno chlpatá, dlhá do 80 mm a široká do 20 mm. Čepeľ stredných a horných listov je podlhovastá až kopijovitá, zúženou bázou sediaca, celistvookrajová, na vrchole končistá.

Úbory s priemerom 25 až 55 mm sú usporiadané v chocholíkovitom alebo metlinovitom súkvetí, zriedka sú aj jednotlivé. Zákrovné listene sú podlhovasté až obrátene kopijovité, dlhé do 6 mm, na vrchole odstávajúce, často s fialovým brvitým lemom. Lúčovité kvety s počtom 10 až 40 sú zväčša svetlo fialovomodré, vzácne červené alebo biele, dlhé do 22 mm. Rúrkovité kvety sú žlté, dlhé 5 až 8 mm.

Plodmi sú chlpaté nažky, dlhé do 4 mm, s  červenkastým chocholcom, dlhším ako nažka.

## Rozšírenie
Astra kopcová je rozšírená od Európy cez južnú a strednú časť Ruska a Kaukaz až po Sibír. Na Slovensku je pomerne hojná v Bielych Karpatoch, Strážovských vrchoch, Slovenskom rudohorí, Nízkych Tatrách, Slovenskom krase, na Devínskej Kobyle a Podunajskej nížine. Jej najvyšší výskyt bol zaznamenaný vo výške  v prírodnej rezervácii Baba, pri Svite.

## Ekológia
Astra kopcová rastie na výhrevných, vysychavých, piesčitých až hlinitých pôdach na svahoch, lúkach a pasienkoch od nížin po podhorský vegetačný stupeň. Kvitne od júla do novembra. Na Slovensku je považovaná za takmer ohrozený (NT) taxón.

## Zoznam poddruhov
V rámci druhu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné poddruhy:
**[[Aster amellus subsp. amellus]]* – Európa až západná Sibír a Kaukaz.
**[[Aster amellus subsp. bessarabicus]]* (Bernh. ex Rchb.) Soó – východná Európa až Kaukaz.
**[[Aster amellus subsp. ibericus]]* (Steven ex M.Bieb.) Avetisyan – Ukrajina, Turecko až Kaukaz.

## Referencie

## Iné projekty

Kategória:Flóra na Slovensku
Kategória:Takmer ohrozené druhy
kopcová
Kategória:Rastliny s fialovými kvetmi
Kategória:Rastliny s modrými kvetmi
Kategória:Rastliny so žltými kvetmi
Kategória:Trvalé rastliny
Salatín (potok)

**Salatín** je vodný tok vo Veľkej Fatre na území okresu Ružomberok. Je to pravostranný prítok Ľubochnianky s dĺžkou približne 5,3 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím Národného parku Veľká Fatra.

## Priebeh toku
Potok pramení v severnej polovici Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Šiprúň., na severozápadnom úbočí Maďarovej (), v nadmorskej výške približne 

Od prameňa v lesnom poraste tečie severozápadným smerom a onedlho priberá pravostranný prítok spod Horského sedla. Pokračuje dolinou, zovretou masívom Magury () na severovýchode a Čierňavského vrchu () na juhozápade. Z ich svahov priberá niekoľko kratších i jeden významnejší ľavostranný prítok, viacero ľavostranných prítokov priberá Salatín na strednom toku aj zo svahov Chovanovej (). Z pravej, severovýchodnej strany priteká spod Pálenice () významnejší prítok dolinou Biela. Na dolnom toku už bez významnejších prítokov vteká do Ľubochnianskej doliny, kde sa v rovnomennej lokalite Salatín, pri horárni v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do Ľubochnianky. Potok patrí do povodia rieky Váh.  

Potok pramení a preteká katastrálnym územím obce Ľubochňa v okrese Ružomberok v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Veľká Fatra
* Šiprúň (geomorfologický podcelok)

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky vo Veľkej Fatre
Kategória:Povodie Váhu
Kategória:Vodné toky v okrese Ružomberok
Hugues Loubenx de Verdalle

Fra' **Hughes Loubenx De Verdale** (* 13. apríl 1531, Languedoc, Francúzske kráľovstvo† 4. máj 1595, Valletta) bol francúzsky šľachtic a 52. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Do rádu vstúpil v *Langue of Provence* (jazyk provensálsky) a ako mladý rytier sa rýchlo vyznamenal výpravy do Zuára (Zwarah) v roku 1552. Potom zastával množstvo dôležitých funkcií v Ráde, vrátane veľkého veliteľa a priora z Toulouse. Po smrti veľmajstra Jean de la Cassière medzi rytiermi z rôznych Langues stále panovalo napätie a Rád potreboval múdru a umiernenú vládu, aby zabezpečil mier. Vďaka súhlasu pápeža Gregora XIII. bol Verdale 12. januára 1582 zvolený za veľmajstra.

V prvých rokoch svojej vlády Verdale udržiaval harmóniu v Ráde a dohliadal na množstvo dôležitých projektov. Postavil nové opevnenie na Goze a impozantný lovecký zámoček na Boschetto, ktorý sa nachádza v jedinej zalesnenej oblasti ostrova (maltský *Buskett*, taliansky *Boschetto*, slovensky *Malý les*) a dnes je oficiálnym letným sídlom prezidenta Malty. V roku 1583 zvolal generálnu kapitulu a priviedol na Maltu klauzúrne sestry sv. Uršule. Verdale tiež poveril Giacoma Bosia, neskoršieho vicekancelára rádu, aby napísal históriu rádu.

Hoci veľkorysá povaha veľmajstra doteraz udržiavala pokoj, medzi rytiermi v roku 1587 opäť vypukla vzbura. Podobne ako jeho predchodca la Cassière, aj Verdale bol obvinený zo zlého vládnutia. Verdale, pobúrený vzburou, odcestoval do Ríma, kde ho s veľkou poctou prijal pápež Sixtus V. Pápež mu udelil kardinálsky klobúk v nádeji, že mu to prinesie väčšiu úctu od vzbúrených rytierov. Medzi Languemi opäť na niekoľko rokov zavládol mier. V nasledujúcich rokoch svojej vlády zvolal Verdale svoju druhú generálnu kapitulu a stanovy rádu boli revidované a zverejnené.

V roku 1592 sa Maltou prehnal mor a vyžiadal si životy 3 000 Malťanov vrátane 40 rytierov. Po tejto zničujúcej strate vypukol v Ráde opäť konflikt. Teraz v starobe a trpiaci dnou už Verdale nedokázal znášať stres z konfliktu a zomrel 24. mája 1595. Podľa jeho umierajúcich želaní bol uložený na odpočinok v krypte pod hlavným oltárom Konventného kostola svätého Jána (dnes Konkatedrála svätého Jána vo Vallette).

## Referencie

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Francúzski šľachtici
Kategória:Francúzski kardináli
Jan Stejskal

**Jan Stejskal** môže byť:

* český geológ (19021972), pozri Jan Stejskal (geológ)
* český ekonóm, bankár a politik (19332013), pozri Jan Stejskal (politik)
* český futbalový brankár (* 1962), pozri Jan Stejskal (futbalista narodený v roku 1962)
* český historik a dekan (* 1970), pozri Jan Stejskal (historik)
* český futbalový brankár (* 1997), pozri Jan Stejskal (futbalista narodený v roku 1997)

## Pozri aj
* Ján Stejskal

Stejskal, Jan
Heike Makatsch

**Heike Makatschová** (* 13. august 1971, Düsseldorf, Západné Nemecko dnes Nemecko) je nemecká filmová a dabingová herečka a speváčka.

## Detstvo a mladosť
Makatschová sa narodila v Düsseldorfe v Západnom Nemecku ako dcéra bývalého brankára nemeckej národnej hokejovej reprezentácie Rainera Makatscha. V roku 1988 strávila niekoľko mesiacov v Novom Mexiku, aby si zlepšila angličtinu. Neskôr študovala politológiu a sociológiu na Univerzite v Düsseldorfe. Absolvovala tiež učňovskú prax ako krajčírka, ktorú ukončila v roku 1994.

## Kariéra
Makatschová začala svoju kariéru v televízii v roku 1993, keď sa stala moderátorkou hudobného kanála VIVA. Počas svojho pôsobenia na VIVA viedla relácie ako *Interaktiv* a *Heikes Hausbesuche*. V roku 1995 prešla do stanice RTL II, kde moderovala populárnu hudobnú show *Bravo TV*, ktorá mapovala aktuálne hudobné rebríčky. V tejto pozícii zostala do leta 1996. V roku 1997 dostala vlastnú nočnú talkshow *Heike Makatsch Show*, ktorá bola zrušená po iba osem epizódach kvôli nižšej sledovanosti.

Jej filmová kariéra začala v roku 1996, keď debutovala v nemeckom filme *Männerpension* režiséra Detleva Bucka. Za svoj výkon si odniesla Bavorskú filmovú cenu pre najtalentovanejšieho mladého herca. Tento úspech jej otvoril dvere do sveta filmu a odvtedy sa objavila v mnohých nemeckých aj medzinárodných produkciách.

Medzi jej najznámejšie roly patrí postava Lisy Addison vo filme *Resident Evil* z roku 2002. O rok neskôr si zahrala po boku hereckého obsadenia ako Alan Rickman, Emma Thompson, Hugh Grant a Keira Knightley v romantickej komédii *[[Láska nebeská]]*.

Okrem hrania vo filmoch sa venuje aj dabingu. V nemeckej verzii Disneyho animovaného filmu *Tarzan* (1999) prepožičala hlas postave Terk.

Od roku 2012 je tvárou francúzskej značky L’Oréal, ktorá ju zaradila medzi svoje prominentné ambasádorky. V roku 2017 bola členkou poroty prestížneho filmového ocenenia Goldene Kamera, kde hodnotila najlepšie výkony vo filme a televízii.

V roku 2024 sa pripojila k hereckému obsadeniu nemeckého televízneho seriálu *Where’s Wanda?*.

## Súkromný život
Makatschová bola sedem rokov vo vzťahu s britským hercom Danielom Craigom.

Makatschová má tri dcéry a od roku 2022 žije v Berlíne. Neskôr chodila s hudobníkom Maxom Martinom Schröderom z nemeckej indie kapely Tomte. Od roku 2017 je vo vzťahu s hercom Trystanom Pütterom.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 

## Zdroj

Kategória:Nemecké filmové herečky
Kategória:Nemecké televízne herečky
Kategória:Nemeckí televízni moderátori
Kategória:Osobnosti z Düsseldorfu
Martin Garzéz

Fra' **Martin Garzés** (* 1525, Aragónske kráľovstvo − † 7. februára 1601, Valletta, Malta) bol španielsky rytier z Aragónska a 53. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád) v rokoch 1595 až 1601.

Martin Garzés bol kastelánom z Amposty, kým ho 9. júna 1595 vo veku 70 rokov zvolili za veľmajstra. Jeho päťročná vláda bola v podstate mierová a prosperujúca, vyznačovala sa množstvom úspešných námorných aktivít. Veľmajster Garcés nemal obľúbencov ani nepatril do žiadnej frakcie. Jeho vláda bola teda uspokojivá pre rytierov Rádu, ako aj pre obyvateľov Malty.

Počas tureckých útokov na Uhorsko v roku 1597 Garzés vyzval rádových rytierov, aby bojovali za podporu uhorského odboja, pričom vyhlásil, že každý rytier, ktorý bude pomáhať Uhorsku, dostane rovnaké privilégiá ako tí, ktorí slúžili na palube rádových galér alebo v rádovom kláštora.

Veľmajster Garzés pokračoval v posilňovaní obrany maltských ostrovov opevnením ostrova Gozo. Úspešne získal grant 40 000 scudi od Filipa II. na financovanie výstavby strážnej veže na ostrove. Hoci zomrel skôr, ako sa jeho sen zhmotnil, vežu postavili o niekoľko rokov neskôr a na jeho počesť sa stala známou ako *Veža svätého Martina* alebo *Veža Garzés*. Bola zničená britskými silami v 19. storočí.

Na základe petície Fra' Manuela de Cours z Priorstva Portugalska v roku 1598 Garzés založil *Monte di Pietà* (*slovensky* záložne) na boj proti vykorisťovateľskej praxi úžery. Táto inštitúcia umožnila chudobným ľuďom prístup k pôžičkám s veľmi rozumnými úrokovými sadzbami. Okrem toho založil fondy *Cumoli di Carità* (*slovensky* Hromady lásky) na rôzne charitatívne účely, najmä na poskytovanie vena pre chudobné nevesty.

V roku 1599 vydal veľmajster dekrét v prospech Švajčiarov, ktorý umožnil švajčiarskym deťom vysokopostaveného rímskokatolíckeho pôvodu prijímať v nemeckom priorstve. V snahe udržať mier veľmajster nedokázal zabrániť zasahovaniu inkvizície do jurisdikcie Rádu. To viedlo k tomu, že Garzésova autorita bola ku koncu jeho vlády ohrozená.

Vo veku 75 rokov zomrel 7. februára 1601 a jeho telo bolo pochované v krypte kláštorného kostola (dnes Konkatedrála svätého Jána) vo Vallette. Jeho brnenie sa nachádza v palácovej zbrojnici vo Vallette.

## Referencie

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Španielski šľachtici
Apoštolská nunciatúra na Slovensku

**Apoštolská nunciatúra na Slovensku** je cirkevným úradom Katolíckej cirkvi na Slovensku. Ide o diplomatický post Svätej stolice, ktorej predstaviteľ sa volá apoštolský nuncius s hodnosťou veľvyslanca.

## Apoštolskí nunciovia na Slovensku
Arcibiskup Giovanni Coppa bol vymenovaný za apoštolského nuncia v Česko-Slovensku 30. júna 1990. Po zániku Česko-Slovenska a vzniku samostatného Slovenska a samostatného Česka 1. januára 1993 sa arcibiskup Giovanni Coppa stal apoštolským nunciom každého z nich so sídlom v Prahe.

* Giovanni Coppa (1. január 19932. marec 1994)
* Luigi Dossena (2. marec 19948. február 2001)
* Henryk Józef Nowacki (8. februára 200128. novembra 2007)
* Mario Giordana (15. marec 20081. apríl 2017)
* Giacomo Guido Ottonello (1. apríla 201731. októbra 2021)
* Nicola Girasoli (2. júl 2022súčasnosť)

## Referencie

## Zdroj

Kategória:Cirkevné tituly
Kategória:Apoštolskí nunciovia na Slovensku
Kategória:Vatikánski diplomati
Kategória:Veľvyslanci na Slovensku
Coluche : L'Histoire d'un mec

***Coluche, l'histoire d'un mec*** je francúzsky životopisný film, ktorý mal premiéru v októbri 2008. Film režiséra Antoine de Caunesa sa zameriava na biografiu francúzskeho herca a komika Colucha. Hlavnú úlohu vo filme stvárnil François-Xavier Demaison, ktorého výkon bol nominovaný na cenu Césara.

## Herecké obsadenie
* François-Xavier DemaisonColuche
* Léa DruckerVéronique Colucci
* Olivier GourmetJacques Betruger
* Laurent BateauJean-Paul
* Jean-Pierre MartinsRomain Goupil
* Alexandre AstierJean-Marc Reiser
* Denis PodalydèsJacques Attali
* Valérie CrouzetLaurence
* Serge RiaboukineÉric
* Éric DefosseMaurice Najman

## Fakty a zaujímavosti
* Na území Francúzska videlo snímku 576 620 divákov.
* Za projektom stáli producenti Edouard de Vesinne a Thomas Anargyros, ktorí poslali režisérovi Antoinovi de Caunesovi scenár, ktorý si predtým objednali od scenáristu Diastèma.
* Hlavný herec François-Xavier Demaison vysvetľuje, že k svojej postave pristupoval s veľkou pokorou a rešpektom.

## Referencie

## Iné projekty

## Externé odkazy
* 
* 
* 
* 

Kategória:Filmy podľa názvu
Kategória:Filmy z 2008
Kategória:Francúzske biografické filmy
Kategória:Francúzske filmy inšpirované skutočnou udalosťou
Filippo Iannone

Mons. **Filippo Iannone** (* 13. december 1957, Neapol, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky duchovný kňaz, arcibiskup a prefekt Dikastéria pre biskupov.

## Život
Vstúpil do karmelitánskeho rádu 1. októbra 1977 a sľuby zložil 15. októbra 1980. Za kňaza bol vysvätený 26. júna 1982 neapolským pomocným biskupom Antoniom Ambrosaniom. Po tom, čo spočiatku pracoval na rôznych pozíciách pre svoju rehoľu, sa v roku 1990 stal vikárom diecézneho súdu v Neapole. Po tom, čo v rokoch 1994 až 1996 slúžil ako biskupský vikár pre IV. pastoračnú oblasť, sa  stal generálnym provikárom Neapolskej arcidiecézy a túto funkciu zastával do roku 2001.

## Biskup
Pápež Ján Pavol II. ho 12. apríla 2001 vymenoval za titulárneho biskupa z Nebbi a neapolského pomocného biskupa. Neapolský arcibiskup, kardinál Michele Giordano, ho 26. mája toho istého roku vysvätil za biskupa. Spolusvätiteľmi boli Vincenzo Pelvi, neapolský pomocný biskup, a Agostino Vallini, diecézny biskup Albana.

Pápež Benedikt XVI. ho 19. júna 2009 vymenoval za biskupa v Sora-Aquino-Pontecorvo.  Dňa 25. januára 2010 bol vymenovaný za člena Apoštolskej signatúry. Dňa 31. januára 2012 ho pápež vymenoval za vicegerenta pre Rímsku diecézu a udelil mu osobný titul arcibiskupa.

Dňa 11. novembra 2017 bol vymenovaný za asistenta tajomníka Pápežskej rady pre legislatívne texty. Pápež František ho 7. apríla 2018 vymenoval za predsedu tohto koncilu. Nadobudnutím platnosti apoštolskej konštitúcie Praedicate Evangelium 5. júna 2022 Rada dostala názov Dikastérium pre legislatívne texty a prezident titul prefekt.

Pápež František ho 13. júla 2019 vymenoval za člena Kongregácie pre klérus na päťročné obdobie. Pápež František ho 29. júla toho istého roku vymenoval za člena odvolacej komisie pre závažné trestné kauzy, ktorých rozhodovanie je vyhradené Kongregácii pre náuku viery. Pápež František ho 5. decembra 2020 vymenoval za člena Kongregácie pre kauzy svätých a 1. júna 2022 za člena Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí.

Pápež Lev XIV. ho 26. septembra 2025 vymenoval za prefekta Dikastéria pre biskupov.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Talianski rímskokatolícki arcibiskupi
Kategória:Talianski rímskokatolícki biskupi
Kategória:Talianski rímskokatolícki kňazi
Kategória:Absolventi Pápežskej lateránskej univerzity
Kategória:Osobnosti z Neapola
Kategória:Prefekti Dikastéria pre biskupov
Luís Mendes de Vasconcellos

Fra' **Luís Mendes de Vasconcellos** (* 1542, Évora, Portugalské kráľovstvo – † 7. marec 1623, Valletta, Malta) bol portugalský šľachtic, ktorý v rokoch 1617 až 1621 pôsobil ako koloniálny guvernér Angoly a v rokoch 1622 až 1623 bol 55. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzaléma (*dnes* Maltézsky rád).

Do rádu vstúpil vo veku 30 rokov a zastával funkciu súdneho exekútora v Akko, pričom sa vyznamenal odvahou a inteligenciou, ktorú prejavoval na rôznych veľvyslanectvách, ktoré mu boli zverené.

Za veľmajstra bol zvolený 17. septembra 1622, keď mal 80 rokov a stal sa tak najstarší veľmajster, ktorý bol kedy zvolený. Vládol však len šesť mesiacov. Hoci jeho vláda bola krátka, urobil niekoľko dôležitých menovaní v rámci Rádu – nominoval Fra' Berndardina Zunigu za súdneho správcu Negroponte, Fra' Pedra de Vargas de Azevedo za súdneho správcu Akko, Fra' Jacques de Montagu bol poverený zodpovednosťou priorstva v Toulouse, zatiaľ čo Fra' Nicolo della Marra bol vymenovaný za generála galejí. Veľmajster pokračoval v obohacovaní a skrášľovaní Magistrálneho paláca a vytvoril skupinu gardy, ktorá ho nasledovala na verejných obradoch.

De Vasconcellos sa dostal do konfliktu s biskupom Fra' Baldassare Cagliaresom o budovu biskupského paláca vo Vallette a napriek jeho odporu bolo Maltské biskupstvo presunuté z Birgu do Valletty. Čoskoro po svojom zvolení de Vasconcellos vážne ochorel a na smrteľnej posteli vymenoval Fra' Luigi Mazzinghiho, priora z Capuy, za svojho poručíka. Zomrel 7. marca 1623 a bol pochovaný v krypte Kláštorného kostola svätého Jána (dnes Konkatedrála svätého Jána) vo Vallette.

## Referencie

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Portugalskí šľachtici
Nemecké popravy zajatých povstalcov v Priekope

**Nemecké popravy zajatých povstalcov v [[Priekopa (Martin)|Priekope]]** boli vojnové zločiny spáchané nemeckou 178. divíziou Tatra v dňoch 14.21. septembra 1944 počas bojov o Priekopu trvajúcich 16 dní od 5. do 20. septembra. Príslušníci 178. nemeckej divízie *[[Tanková divízia Tatra|Tatra]]* popravili 14. septembra na Rúbani 11 zajatých povstalcov a 21. septembra v Jedľovinách 21 zajatých povstalcov. V obci Priekopa v dôsledku bojov zhorelo 77 domov a 117 hospodárskych budov. 43 osôb bolo deportovaných do koncentračných táborov.

## Predohra
Od prvých dňov povstania prebiehali tvrdé boje na severozápadnom úseku povstaleckého frontu, kde útočili okupačné bojové skupiny plk. von Ohlena a plk. von Juncka. 30. augusta bola Nemcami obsadená Žilina, po piatich dňoch ťažkých bojov v Strečnianskej tiesňave sa Nemci prebojovali do dolného Turca a 4. septembra vstúpili do Vrútok.  Následne sa v Priekope a jej okolí odohrávali 16 dní ťažké boje, v ktorých slovenskí vojaci a partizáni odolávali tlaku nemeckých bojových skupín Junck a Ohlen (z ktorých bola sformovaná 178. divízia *[[Tanková divízia Tatra|Tatra]]*). Napriek prevahe Nemcov v ťažkých zbraniach a letectve boli povstalci donútení ustúpiť z Priekopy až potom, ako nemecká bojová skupina Schill prenikla do Turca z Hornej Nitry a ohrozila povstalecké tylo.

## 14. september
Dňa 14. septembra sa v katastri obce Priekopa v lokalite na Rúbani zmocnili jednotky nemeckej 178. divízie Tatra 11 ranených povstaleckých vojakov, ktorých spolubojovníci nestihli odniesť. Ranení zajatci boli povraždení. Keď povstalci zatlačili Nemcov, podľa svedeckej výpovede vojaka Mirka Haláta z Banskej Bystrice zo dňa 25. júna 1945 našli svojich druhov *„zmasakrovaných, s porozbíjanými lebkami, poprepichovaných bodákmi, vykrvácaných“*. Vojakov pochoval občan Miloš Pleško, ktorý zároveň pozbieral doklady a v dvoch vojenských čiapkach ich vložil do prvého hrobu.

14. septembra boli zavraždení:

## 21. september
Dňa 21. septembra v lokalite Jedľoviny príslušníci nemeckej 178. divízie Tatra zavraždili BRNDIARA Andreja (* 6. 12. 1923 Klenovec), partizána, a ďalších 20 neznámych povstaleckých vojakov.

## Dohra
V obci Priekopa v dôsledku bojov zhorelo 77 domov a 117 hospodárskych budov. 43 osôb bolo deportovaných do koncentračných táborov. Telá popravených povstalcov boli exhumované v máji 1945. V obci Priekopa bol v apríli 1945 založený Vojenský pamätný cintorín, na ktorom boli postupne sústredené pozostatky povstalcov a vojakov z Priekopy, Vrútok, Martina a Polomu.

## Referencie

Kategória:1944 na Slovensku
Kategória:Martin (mesto na Slovensku) 
Kategória:Česko-slovenský odboj počas druhej svetovej vojny
Priekopa
Priekopa
Priekopa
Antoine de Paule

Fra' **Antoine de Paule** (* 1551, Toulouse, Francúzske kráľovstvo† 9. jún 1636, Valletta, Malta) bol francúzsky šľachtic a 56. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

De Paule vstúpil do rádu v Langue of Provence v roku 1572. Zastával niekoľko dôležitých funkcií v rámci rádu, vrátane priora St. Gilles a hlavného veliteľa. Súčasníci o De Pauleovi hovorili ako o mužovi veľkej odvahy, udatnosti a spravodlivosti, no zároveň prísneho, keď to bolo potrebné.

Po zvolení za veľmajstra 10. marca 1623 de Paule okamžite čelil odporu v rámci rádu. De Pauleho autoritárska osobnosť spôsobila medzi rytiermi a ostatnými členmi rádu určité napätie, čo spôsobilo, že členovia rádu spochybňovali jeho vládu. Počas svojho magistrátu čelil obvineniam z korupcie, svätokupectva a iným obvineniam, pretože vďaka prísnej povahe mal nepriateľov, bol však zbavený viny bez toho, aby sa musel brániť v Ríme.

Počas generálnej kapituly, ktorú zvolal de Paul, pápež Urban VIII. trval na prítomnosti inkvizítora, čo vyvolalo odpor rytierov. Počas celej kapituly bol prítomný inkvizítor Fabio Chigi, neskorší pápež Alexander VII. Napriek tomu Urban VIII. vydal v roku 1630 pápežskú bulu, v ktorej udelil Antoine de Paule titul „Najvyššia výsosť“, ktorým veľmajstrov Rádu oslovujú dodnes.

De Paule zväčšil a skrášlil palác San Anton, ktorý si ešte ako rytier dal postaviť ako rezidenciu. Dnes je palác oficiálnym sídlom prezidenta Malty. Založil mesto Paola, aby vyhovovalo rastúcej populácii v okolí Troch miest.

Veľmajster de Paule ochorel v marci 1636 a zomrel 10. júna vo veku 85 rokov. Pochovali ho v kaplnke Provence v Kláštornom kostole svätého Jána (dnes Konkatedrála svätého Jána) vo Vallette.

## Referencie

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Francúzski šľachtici
Kategória:Osobnosti z Toulouse
Turecké vajcia

náhľad|''Çılbır'' s kačacou masťou restovanými listami cesnaku trojzrného
**Turecké vajcia** (alebo **vajíčka**) alebo ***çılbır*** je turecké jedlo zo stratených vajec s jogurtom (často s vmiešaným cesnakom).

Existujú záznamy o tom, že çılbır už v 15. storočí jedli osmanskí sultáni. Teraz je bežné podávať jedlo preliate rozpusteným maslom s aleppskou paprikou, ktorú možno nahradiť sladkou paprikou.

V niekoľkých balkánskych krajinách, ako je Bosna a Hercegovina, Čierna Hora a Srbsko, je turecké slovo *çılbır* písané ako *čimbur* a označuje jedlo z vyprážaných vajec.  Takmer identické je bulharské jedlo *[[Panagiurište (mesto)|panegyrické]] vajcia*.

## Referencie

## Iné projekty

## Zdroj

Kategória:Turecká kuchyňa
Kategória:Jedlá z vajec
Stratené vajce

náhľad|Rozkrojené stratené vajce
**Stratené vajce** je jedlo podávané najčastejšie ako raňajky alebo desiata. Ide o vajcia rýchlo varené vo vode, keď žĺtok zostane tekutý.

Na prípravu strateného vajcia je ďalej potrebný ocot. Existujú dva spôsoby prípravy, kedy pri jednom sa rozklepne vajce do vriacej vody s octom, druhý variant spočíva v použití malého omáčnika so studeným octom a do neho rozklepnuté vajce sa potom vleje do vriacej vody. Najdôležitejším krokom je vopred vytvoriť vír vo vriacej vode, ktorý vajcia zaobalí do bielka a my tak dosiahneme konečnú podobu jedla.

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Stratené vajce na tchiboblog.sk

## Zdroj

Kategória:Jedlá z vajec
Čierňava (prítok Ľubochnianky)

**Čierňava** je vodný tok vo Veľkej Fatre na území okresu Ružomberok. Je to pravostranný prítok Ľubochnianky s dĺžkou približne 6,5 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím Národného parku Veľká Fatra.

## Priebeh toku
Potok pramení v severnej polovici Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Hôľna Fatra., na severovýchodnom úbočí Maďarovej (), v nadmorskej výške približne 

Od prameňa v lesnom poraste tečie juhovýchodným smerom a onedlho priberá ľavostranný prítok spod Tvarožného grúňa, kde sa stáča na juhozápad. Pokračuje dolinou Zadné Stánky a v lokalite Čierňavy priberá významnejší prítok spod Nižného Šiprúnskeho sedla. Na strednom toku už tečie prevažne na západ, priberajúc menšie prítoky, no i významný ľavostranný z doliny Ožnica. Pokračuje severným úpätím Vyšnej Krivej (), kde priberá svoj najvýznamnejší, ľavostranný prítok Krivá spod Malej Smrekovice (). Na dolnom toku pod Konskou () ešte priberá prítok z doliny Buková, ľavostranný z Bučarísk a pravostranný z Konskej. Vteká do Ľubochnianskej doliny, kde sa v lokalite Čierňavy, v nadmorskej výške približne  vlieva pravostranne do Ľubochnianky. Potok patrí do povodia rieky Váh.  

Potok pramení a preteká katastrálnym územím obce Ľubochňa v okrese Ružomberok v Žilinskom kraji.

## Referencie

## Pozri aj
* Veľká Fatra
* Hôľna Fatra

## Externé odkazy
* Poloha na turistickej mape

Kategória:Potoky na Slovensku
Kategória:Vodné toky vo Veľkej Fatre
Kategória:Povodie Váhu
Kategória:Vodné toky v okrese Ružomberok
Martin de Redin

Fra' **Martin de Redin** (​​* 1579, Pamplona, Navarrské kráľovstvo† 6. február 1660, Valletta, Malta) bol španielsky vojenský a politický predstaviteľ a 58. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Do rádu vstúpil v roku 1609 a rýchlo sa preslávil svojou statočnosťou vo vojenských ťaženiach, najmä pri podnikaní v Korinte. Pôsobil na viacerých dôležitých postoch, bol admirál neapolskej flotily, generál pechoty v Galícii a prezident Cortes v Navarre, ktorého menoval španielsky kráľ. Bol tiež vymenovaný za navarrského veľkopriora v rámci Rádu a v mene veľmajstra bol vyslaný na rôzne diplomatické misie na európske dvory.

V roku 1647 španielsky kráľ vymenoval de Redina za miestokráľa Sicílie. O desať rokov neskôr bol de Redin navrhnutý na uvoľnený post veľmajstra po smrti veľmajstra Jeana-Paula de Lascaris-Castellara. Proti jeho nominácii sa však ostro postavil maltský inkvizítor Giulio Degli Oddi, podľa ktorého mal zlú povesť, a preto bol na túto pozíciu nevhodný. Napriek tejto opozícii bol de Redin 17. augusta 1657 zvolený za veľmajstra a na Maltu prišiel 10. septembra. Až do tohto bodu väčšina veľmajstrov pochádzala z francúzskeho jazyka. Jeho zvolenie znamenalo posun smerom k španielskemu a portugalskému vplyvu.

Prvou prioritou veľmajstra bolo posilniť obranu ostrovov. De Redin na svoje osobné náklady postavil pozdĺž maltského pobrežia štrnásť nových strážnych veží, ktoré sú dnes známe ako De Redinove veže a postavil stály pluk zo 4000 mušketierov. Vo väčších dedinách zriadil aj zbrojnice na skladovanie zbraní a munície v prípade útoku, posilnil opevnenie Mdiny a vo Floriane postavil sýpky na uskladnenie pšenice ako rezervu pre prípad hladomoru. De Redin znovu otvoril ženskú nemocnicu, ktorá bola zrušená v roku 1631, a na žiadosť pápeža Alexandra VII. poslal rádové galeje, aby poskytli zásoby a vojenské posily na benátsku základňu Candia, ktorú Turci obliehali 24 rokov.

Veľmajster de Redin zomrel 6. februára 1660 vo veku 70 rokov a bol pochovaný v kaplnke Aragon v Kláštornom kostole svätého Jána (*dnes* Konkatedrála svätého Jána) vo Vallette.

## Referencie

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Španielski šľachtici
Kategória:Osobnosti z Pamplony
Annet de Clermont-Gessant

Fra' **Annet de Clermont-Gessant** (* 1587, Auvergne, Francúzske kráľovstvo† 2. jún 1660, Valletta, Malta) bol francúzsky šľachtic z rodu Clermont-Tonnerre a 59. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Statočnosť rodiny Clermont-Tonnerre siaha až do 12. storočia, keď bránili Apoštolskú stolicu za pápeža Kallixta II. Ako odmenu za ich neochvejnú vernosť sa rodine dostalo vzácnej a prestížnej pocty začleniť do svojho erbu apoštolské kľúče, ktoré symbolizujú ich oddanosť Cirkvi.

Annet de Clermont-Gessant bol do Rádu prijatý 1. júna 1604. Pri bojoch o Hammamet v severnej Afrike v roku 1605 preukázal odvahu a odhodlanie. Bol vážne zranený, ako zázrakom sa mu podarilo vyplávať na more smerom k sicílskej lodi a vyliezť na palubu, pričom len o vlások unikol smrti. Po krátkom pobyte na Malte sa vrátil do Francúzska.

V roku 1622 poslal francúzsky kráľ Ľudovít XIII. Clermonta späť na Maltu, aby požiadal veľmajstra Alofa de Wignacourta o podporu pre jeho galéry vo vojne proti hugenotom. Clermont sa v roku 1645 znovu usadil na Malte a v priebehu niekoľkých rokov bol vymenovaný za vedúceho Auvergneského jazyka. Čoskoro nasledovala jeho úloha maršala rádu a lyonského exekútora.

Clermontova odvaha na bojisku, cnosť a veľkorysá povaha mu vyslúžili obdiv a úctu jeho kolegov rytierov. Po smrti veľmajstra Martina de Redina bol Clermont 6. februára 1660 jednomyseľne zvolený za veľmajstra. Jeho vláda však trvala tragicky krátko, zomrel 2. júna 1660 na následky zranení, ktoré utrpel pri bojoch pred 54 rokmi v Afrike. Je pochovaný v kaplnke Auvergne v Konkatedrále svätého Jána vo Vallette.

## Referencie

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Francúzski šľachtici
Jeden život (film)

***Jeden život (One life)*** je britský životopisný a dramatický film z roku 2023, ktorý režíroval James Hawes. Film je založený na skutočnom príbehu britského humanitárneho pracovníka Nicholasa "Nicka" Wintona, ktorý rozmýšľa nad svojou minulosťou, keď pred začiatkom druhej svetovej vojny pomohol odviezť 669 židovských detí z Československa. V hlavných rolách sa v tomto filme predstavili Anthony Hopkins, Johnny Flynn ako Nicholas Winton a vo vedľajších úlohách sa tu objavili Lena Olin, Romola Garai, Alex Sharp, Jonathan Pryce a Helena Bonham Carter.
[náhľad|273x273bod|[Nicholas Winton - hlavná postava filmu]]
Svetová premiéra sa uskutočnila 9. septembra 2023 na Medzinárodnom filmovom festivale v Toronte a európska premiéra prebehla na Londýnskom filmovom festivale 2023. Vo Spojenom kráľovstve mal film premiéru 1. januára 2024 a uviedla ho spoločnosť Warner Bros. Pictures. Film získal prevažne pozitívne hodnotenie, ktoré chválili najmä výkon Anthonyho Hopkinsa.

Kategória:Britské filmy
Kategória:Životopisné filmy
Vypálenie obce Smrečany

**Vypálenie obce [[Smrečany]]** bolo represívnou nemeckou reakciou bojovej skupiny SS Wittemayer na partizánske akcie. Partizáni 24. októbra zabili nemeckého vojaka vo Vitálišovciach a 25. októbra zabili pri prepade nemeckého auta dôstojníka Waffen SS. 28. októbra 1944, dva dni po odchode partizánov, obec obkľúčili nemecké jednotky skupiny SS Wittemayer a POHG a spustili na ňu paľbu. Následne boli všetci jej obyvatelia zadržaní a vypočúvaní. Po vysvetlení, že obyvatelia obce za smrť nemeckého vojaka nemôžu, boli všetci prepustení. Pri incidente zahynuli 4 obyvatelia a zhorelo viac ako 20 domov.

## Predohra
24. októbra partizáni 9. liptovského oddielu brigády Za slobodu Slovanov zajali v katastri obce Vitálišovce nemeckého príslušníka delostreleckej batérie vojaka H. Nussa a po výsluchu ho komisár oddielu Ján Galica, partizán Otto Šimko a ďalší partizán zastrelili. 25. októbra prepadli partizáni v Smrečanoch nemecké auto a zastrelili dôstojníka Waffen SS.

## Vypálenie obce
28. októbra nemecká bojová skupina SS Wittemayer spustila na obec delostreleckú a mínometnú paľbu a zapálili ju na viacerých miestach. Zároveň obec v spolupráci s členmi POHG obkľúčili a strieľali na obyvateľov utekajúcich z horiacej obce. Zabili 17ročnú Elenu MUDROŇOVÚ a 7ročného Jurka ŠUTLIAKA v náručí jeho matky. Delostrelecká paľba zranila viacerých obyvateľov obce. Zraneniam podľahli 75ročná Mária ANTOŠOVÁ a 33ročný Michal KACERA. Po skončení paľby Nemci vyháňali obyvateľov z pivníc a vypálili ďalšie domy. Celkovo zhorelo 17 domov úplne a 7 čiastočne vypálených a 78 hospodárskych budov bolo  úplne a 7 čiastočne vypálených. Partizáni prebývajúci v obci unikli do blízkych lesov.
Nemecký plán bol vypáliť obec úplne a zastreliť každého 10. obyvateľa, no vďaka intervenciám okresného náčelníka Mikuláša Hubu, statkára Arpáda Kiselyho, sudcu Dr. Štefana Terena, obchodníka Ivana Schwernocha, MUDr. Rudolfa Rajniaka a farára Juraja Kušníra bola obec ušetrená.

## Ocenenia
Obec bola obec ocenená Radom červenej hviezdy, Radom SNP I. triedy a Pamätnou medailou SNP.

## Poznámky


## Referencie

Kategória:1944 na Slovensku
Kategória:Česko-slovenský odboj počas druhej svetovej vojny
Smrečany
Kategória:Smrečany
Smrečany
3× v sedle

**3× v sedle**, je súbor troch detektívno-trilerovych románov, z prostredia dostihov, ktoré napísal anglický spisovateľ a bývalý džokej Dick Francis.

## Romány
* Vlámanie (Preložil Alojz Keníž)
* Smrť v stajni (Preložila Viera Marušiaková)
* Derby (Preložil Rudolf Lesňák ml.)

## Externé odkazy
* Dick Francis: 3× v sedle (Vlámanie / Smrť v stajni / Derby) - Databazeknih.cz

## Zdroj
* 

Kategória:Detektívna literatúra
Kategória:Britské knihy
Kategória:Britské romány
Kategória:Knihy z 1990
Gregorio Carafa

Fra' **Gregorio Carafa**, celým menom **Gregorio Carafa della Roccella** (* 1614, Castelvetere, Kalábria† 21. júl 1690, Valletta, Malta) bol taliansky šľachtic a 62. veľmajster Rádu svätého Jána z Jeruzalema (*dnes* Maltézsky rád).

Pochádzal z Kalábrie, ktorá bola v tom čase pod španielskou nadvládou. Ako mladý rytier Gregorio preukázal výnimočnú statočnosť a oddanosť Rádu. Ako 42-ročný bol vymenovaný za generála galér, čo je prestížna funkcia v námorníctve Rádu. V tom istom roku bol prvým rytierom, ktorému veľmajster Jean-Paul de Lascaris-Castellar udelili titul *Excelencia*.

Po smrti veľmajstra Nicolasa Cotonera bolo viacero kandidátov na jeho nástupcu, nakoniec bol 2. mája 1680 zvolený za veľmajstra Gregorio Carafa. Jeho zvolenie privítal taliansky jazyk, keďže žiadny taliansky rytier viac ako storočie nezískal tento post. Jedným z jeho prvých krokov vo funkcii ako veľmajstra bolo schválenie revidovaných pravidiel a ústavy pre mníšky v Kláštore sv. Uršule vo Vallette.

Carafa sa primárne zameral na posilnenie obrany ostrova. Na rozšírenie opevnenia zamestnal vojenského inžiniera Carlosa de Grunenbergha a domáceho inžiniera Mederica Blonde. Vybudovali štyri batérie na úpätí pevnosti St. Angelo pre lepšiu ochranu veľkého prístavu a opevnenia okolo pevnosti St. Elmo.

Počas Carafovej vlády sa uskutočnilo niekoľko úspešných námorných výprav v Levante, vo vojne o Morea v rokoch 1683 až 1699 a v bitke pri Viedni v roku 1683, kde rytieri prispeli ku kresťanskému víťazstvu nad Osmanskou ríšou. V roku 1687 osem galér Rádu pod velením uhorského veľkopriora grófa Hebersteina výrazne prispelo k úspešnému obliehaniu Herceg Novi v Čiernej Hore a týmto posledným víťazstvom spojeneckých flotíl boli moslimovia vyhnaní z Jadranu. V roku 1689 flotila Rádu utrpela ponižujúcu porážku pri Negroponte, ktorá bola pre Rád aj pre starého veľmajstra veľkou ranou.

V roku 1686 dal Carafa postaviť administratíve centrum Darl-Annona, ktoré slúžilo dohľad nad distribúciou pšenice, čo výrazne prispelo k posilneniu potravinovej bezpečnosti ostrova. Carafa zomrel 21. júla 1690 vo veku 76 rokov a bol pochovaný v kaplnke Langue of Italy v Konkatedrále svätého Jána vo Vallette.

## Referencia

## Iné projekty

## Pozri aj
* Maltézsky rád
* Zoznam veľmajstrov Rádu maltézskych rytierov

Kategória:Veľmajstri Rádu maltézskych rytierov
Kategória:Talianski šľachtici
Klára Kuzmová

Prof. PhDr. **Klára Kuzmová**, CSc. (rod. **Klára Buranská**; * 28. jún 1955, Nové Zámky† 16. apríl 2022, Nitra) bola slovenská archeologička, prvá profesorka klasickej archeológie na Slovensku. Pôsobila na Filozofickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave. 

Bola jedným *„z najlepších znalcov limitného prostredia na [[Dunaj]]i, [[Topografia|topografie]], politicko-hospodárskeho významu povodia tohto európskeho toku, histórie o dobe rímskej na Slovensku* *[...]. Zaujala ju najmä rímska luxusná keramika [[terra sigillata]]“*, v ktorej poznaní bola odborníčkou európskeho významu. 

## Život
Narodila sa v roku 1955 v Nových Zámkoch. Už od detstva chcela byť archeologičkou. Aby mohla nastúpiť na jej štúdium v Bratislave, ktoré sa otváralo iba raz za niekoľko rokov, absolvovala len trojročnú Strednú všeobecnovzdelávaciu školu v Nových Zámkoch. V rokoch 1973 až 1978 študovala archeológiu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V diplomovej práci sa venovala zázemiu keltských oppíd v strednom Podunajsku. Po ukončení štúdia pôsobila na Archeologickom ústave SAV, kde sa podieľala na výskume rímskeho osídlenia v Podunají. V roku 1982 získala titul doktorky filozofie a v roku 1994 sa stala kandidátkou vied (CSc.). V roku 2004 sa habilitovala na Filozofickej Fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre s prácou na tému *Terra sigillata z rímskeho tábora v Iži v kontexte importu v strednom Podunajsku*. V roku 2011 bola prezidentom Ivanom Gašparovičom menovaná profesorkou v odbore klasická archeológia. Pôsobila ako pedagogička na Filozofickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave. V rokoch 2002 až 2004 pôsobila na fakulte tiež ako prodekanka pre vedu, výskum a doktorandské štúdium. Zomrela v roku 2022 v Nitre, kde bývala.

## Dielo
**Výber**
* KUZMOVÁ, K.ROTH, P.: *Terra sigilata v barbariku. Nálezy z germánskych sídlisk a pohrebísk na území Slovenska*. Materialia Archaeologica Slovaca. Nitra 1988.
*  KUZMOVÁ, K.: *Terra sigillata v zbierkach múzea*. Podunajské múzeum Komárno. Rímske zbierky III. Komárno 1992.
*  KUZMOVÁ, K.: *Terra Sigillata im Vorfeld des nordpannonischen Limes*. Nitra 1997.
*  KUZMOVÁ, K. et al.: *Römische Spolien aus der Mühle von Nové Zámky und ihre kaiserzeitliche und spätere Zusammenhänge*. Slovenská archeológia 45, 1997, 3582.
*  KUZMOVÁ, K.BAZOVSKÝ, I.: Terra sigillata z vicusu antickej Gerulaty. In: *Zborník Slovenského národného múzea*. Bratislava : Slovenské národné múzeumArcheologické múzeum, 2011, 115140.
*  KUZMOVÁ, K.: The occurrence and context of terra sigillata beyond the northern frontiers of Pannonia and Noricum. In: *Seeing Red*. London : University of London, Institute of Classical Studies, 2013, 299305.

## Referencie

Kategória:Osobnosti z Nových Zámkov
Kategória:Slovenskí archeológovia
Kategória:Slovenskí univerzitní profesori
Kategória:Vyučujúci na Filozofickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave
Kategória:Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Kategória:Slovenskí vedeckí spisovatelia
Kempelenov inštitút inteligentných technológií

**Kempelenov inštitút inteligentných technológií** (v skratke **KInIT**) vznikol v Bratislave v septembri 2020 pod vedením Márie Bielikovej ako nezávislý a neziskový inštitút, ktorý sa zaoberá výskumom inteligentných technológií.

Výskumné oblasti KInITu:
* Spracovanie prirodzeného jazyka
* Spracovanie webových a užívateľských údajov
* Bezpečné a zelené životné prostredie
* Etika a ľudské hodnoty v technológiách

KInIT je súkromný nezávislý inštitút prvý svojho druhu na Slovensku. Predstavuje inovatívny prístup k výskumu, vývoju a vzdelávaniu na Slovensku.

Kempelenov inštitút inteligentných technológií (KInIT) tvorí tím nadšených výskumníkov, ktorí sa zaoberajú výskumom inteligentných technológií - umelej inteligencie a viacerých oblastí informatiky a informačných technológií (data science, strojové učenie, spracovanie prirodzeného jazyka, informačná bezpečnosť, softvérové inžinierstvo). Venujú sa aj otázkam etiky v informačných technológiách a v oblasti umelej inteligencie.

7. januára 2025 bol KInIT ocenený prestížnou cenou „HR Strategy For Researchers Award“ (HRS4R), ktorú vydáva Európska komisia. Toto ocenenie zaraďuje KInIT medzi elitnú skupinu výskumných inštitúcií, kam patrí len 8 inštitúcií na Slovensku, ktorým sa podarilo tento míľnik dosiahnuť.

„Cena HRS4R vyzdvihuje organizácie, ktoré preukazujú svoj záväzok vytvárať stimulujúce a podporujúce prostredie pre výskumníkov. Európska komisia udeľuje toto ocenenie inštitúciám, ktoré implementujú princípy uvedené v Európskej charte pre výskumníkov a etickom kódexe pre nábor výskumníkov. Tento rámec zdôrazňuje význam spravodlivých náborových praktík, etického výskumu a podporu kariérneho rozvoja výskumníkov naprieč disciplínami.“

Úspech KInITu poukazuje na podporu excelentnosti vo výskume a na jeho súlad s medzinárodnými štandardmi.

## Referencie

## Externé odkazy
* Oficiálna stránka

Kategória:Vedecké organizácie na Slovensku