Alexandr Sergejevič Puškin

**Alexandr Sergejevič Puškin** (; * 6. jún 1799, Moskva, Ruské impérium – † 10. február 1837, Petrohrad, Ruské impérium) bol ruský romantický básnik a prozaik.

## Život a dielo
Po otcovi Sergejovi Ľvovičovi pochádzal zo starého šľachtického rodu, matka Nadežda Osipovna bola vnučkou černocha Ibrahima Hannibala, krstného syna a obľúbenca cára Petra Veľkého. Mal ešte dvoch súrodencov: sestru Oľgu a brata Leva. Už ako dieťa mal rád knihy a zaujímal sa o literatúru. V roku 1811 vstúpil do lýcea v Cárskom sele, prestížneho učilišťa pre budúcu ruskú elitu. Tam sa začína rozvíjať jeho básnický talent. V roku  1817 zložil maturitné skúšky a zamestnal sa na ministerstve zahraničných vecí. 

V Petrohrade vstupuje do literárneho spolku Arzamas a dostáva sa do víru veľkého sveta, spoznáva liberálne myšlienky prichádzajúce z Francúzska. Schádza sa so spolkom Zelená lampa. Od intímnej lyrickej tvorby prechádza k básňam oslavujúcim slobodu ducha a mysle. V roku 1820 bol z Petrohradu vypovedaný pre svoje satirické básne. Istý čas žil na juhu Ruska a na rodinnom statku pri Pskove. Cestuje po Kryme a Kaukaze. V Kišiňove nadväzuje kontakty s neskoršími dekabristami. Ešte v ten istý rok vyšla jeho lyrická poéma *Ruslan a Ľudmila* a zároveň dokončuje poému *Kaukazský zajatec*.

[náhľad|Puškinova podobizeň na [rubeľ|jednorubľovej minci.]]
V roku 1823 je po intervenciách priateľov preložený do Odesy pod kuratelu kniežaťa Voroncova. Píše poému *Bachčisarajská fontána* a *Cigáni*. Začína písať svoje vrcholné dielo – ''Eugena Onegina''. V roku 1825 dokončil tragédiu *Boris Godunov*, žartovnú poému *Gróf Nulin* a ďalej pokračuje v písaní *Eugena Onegina*. 

V decembri 1825 umrie cár Alexander I. a v Petrohrade vypukne povstanie dekabristov, zhodou náhod sa ho však Puškin nemôže zúčastniť. V roku 1826 mu nový cár Mikuláš I. povolil pobyt v Moskve, kde Puškin žil pod dohľadom polície a pracoval ako cárov osobný cenzor. Cár odmieta Puškinovu stať *O ľudovej výchove*, v ktorej sa Puškin snažil pomôcť svojim uväzneným a vyhnaným priateľom – dekabristom; a taktiež cár nepovolí vydať *Borisa Godunova*.  

Neskôr, v roku 1827, sa púšťa do písania románu o svojom pradedovi – *Černoch Petra Veľkého*. O dva roky na to vydáva poému *Poltava* a vydáva sa na svoju druhú cestu po Kaukaze. V apríli 1830 žiada o ruku vtedy osemnásťročnú Natáliu Gončarovovú, ktorá bola považovaná za jednu z najoslnivejších petrohradských krásavíc. Odchádza na jej statok Boldino. Medzitým v Rusku vypukne cholera a Puškin je nútený ostať v Boldine a čakať niekoľko mesiacov. Nastáva povestná „boldinská jeseň“ – obdobie najväčšej Puškinovej kreativity. Okrem 40 lyrických básní sa z Boldina vracia s poviedkami, štyrmi malými tragédiami: *Skúpy rytier*, *Mozart a Salieri*, *Kamenný hosť* a *Hostina v čase moru*, ale najmä s dokončeným románom vo veršoch – *Eugen Onegin*. 

Vo februári 1831 sa žení s Gončarovovou a definitívne sa sťahuje do Petrohradu. Opäť pracuje ako ministerský úradník a študuje v cárskych archívoch materiály k historickej práci o Petrovi Veľkom. Nasledujúci rok sa stáva otcom – narodila sa mu dcéra Mária, nasleduje dcéra Natália a synovia Alexander a Grigorij. V roku 1833 udelil cár Puškinovi najnižšiu dvorskú hodnosť, aby Puškinova manželka, ktorej sa otvorene dvoril, mala prístup na všetky dvorské plesy. Medzitým Puškin odchádza na Ural zbierať informácie k dejinám Pugačovovej vzbury. Dokončuje novelu *Piková dáma* a svoju vrcholnú poému *Medený jazdec*. 

Zomiera 10. februára 1837 po zranení, ktoré utŕžil v súboji s Georgesom d'Anthèsom dva dni predtým.

## Ukážky
 

## Výberová bibliografia
* <span lang="ru" dir="ltr">1820</span>: *[[Ruslan a Ľudmila]]* (Руслан и Людмила); poéma
* 1822: *Kaukazský väzeň* (Кавказский пленник); poéma
* 1824: *Bachčisarajská fontána* (Бахчисарайский фонтан); poéma
* 1825: *[[Boris Godunov (dráma)|Boris Godunov]]* (Борис Годунов); dráma
* 1827: *Cigáni* (Цыганы)
* 1832: *[[Eugen Onegin]]* (Евгений Онегин); veršovaný román
* 1833: *[[Piková dáma]]* (Пиковая дама); novela
* 1833: *Medený jazdec* (Медный всадник); poéma
* 1836: *[[Kapitánova dcéra (kniha)|Kapitánova dcéra]]* (Капитанская дочка); novela
Do slovenského jazyka Puškinovu poéziu a prózu prekladali Janko Jesenský, Ivan Kupec, Milan Rúfus, Július Lenko a najnovšie Ján Ferenčík, Ján Buzássy a Ján Štrasser.

## Literatúra
* BÁNSKY, Jozef: A. S. Puškin. Bratislava : Štátne vydavateľstvo, 1949. 97 s. 
* BLAGOJ, Dmitrij Dmitrijevič: *A. S. Puškin.* Praha : Československý spisovatel, 1952, 668 s.
* ČERVEŇÁK, Andrej: *A. S. Puškin - človek a básnik.* Martin : Matica slovenská 1989, 183 s.
* ŠIMURKA, Jozef: *Alexander Sergejevič Puškin.* Martin : Matica slovenská, 1987, 105 s.
* TYNJANOV, Jurij Nikolajevič: *A. S. Puškin.* Praha  : Práce 1977, 530 s. [preložila Ludmila Dušková]
* VITALE, Serena: *Puškinův knoflík.* Praha - Příbram : Euroslavica - Pistorius a Olšanská, 2008. 334 s. ISBN 978-80-85494-86-0, ISBN 978-80-87053-24-9

## Iné projekty

## Externé odkazy

* Pushkin.ru: Всероссийский музей А.С.Пушкина; stránka Puškinovho múzea 
* Slovanské múzeum A. S. Puškina v Brodzanoch na Slovensku; stránka Puškinovho slovanského múzea v Brozdanoch 


Kategória:Ruskí spisovatelia
Kategória:Ruskí básnici
Kategória:Básnici romantizmu
Kategória:Spisovatelia romantizmu
Kategória:Osobnosti z Moskvy
Kategória:Osobnosti z Petrohradu