Ekonomický rajón

thumb|upright=2.0|Ekonomické rajóny Ruskej federácie:
**Ekonomický rajón** () je zoskupenie subjektov Ruskej federácie, vytvorené na hospodárske a štatistické účely. Rozdelenie územia Ruskej federácie na ekonomické rajóny vychádza z „Všeruského klasifikátora ekonomických regiónov“ (), ktorý spravuje Ministerstvo ekonomického rozvoja Ruskej federácie a ktorý je súčasťou ruskej sústavy štatistických ukazovateľov. 

## Dejiny
Členenie ruského územia pre potreby efektívneho hospodárskeho spravovania krajiny má vzhľadom na rozsiahlosť a rozmanitosť krajiny svoj racionálny základ. Prvé pokusy o ekonomické členenie Ruska sa objavujú začiatkom 18. storočia v dielach ruského geografa a ekonóma Vasilija Nikitiča Tatiščeva. Od 19. storočia je badateľná snaha o vedecký prístup k problematike vďaka rozvoju humánnej geografie. V roku 1818 ruský štatistik a geograf Konstantin Ivanovič Arseniev v diele „Náčrt štatistiky Ruského štátu“ () prvýkrát definoval čisto na geografickom princípe desať regiónov (tzv. priestranstiev, ): Severné, Alaunské, Baltské, Nížinné, Karpatské, Stepné, Okské, Povolžské, Uralské a Sibírske. Zatiaľ však presne nedefinoval hranice jednotlivých regiónov. V roku 1848 už vo svojom ďalšom diele „Štatistické eseje Ruska“ () presne rozdelil vtedajšie administratívne jednotky - gubernie do jednotlivých priestranstiev, nanovo ich definoval a niektorým zmenil názvy - Severné, Alaunské, Baltské, Nížinné, Karpatské, Stepné, Centrálne či Vnútorné, Uralské, Kaukazské a Sibírske.

Koncom 19. storočia sa presadil nový spôsob ekonomickej rajonizácie Ruska podľa Piotra Petroviča Semionova - Ťan-Šanského, ktorý rozdelil gubernie európskeho Ruska do 12 skupín, tzv. oblastí (): Krajná severná (), Prijazerná (), Pobaltská (), Moskovská priemyselná (), Centrálna poľnohospodárska (), Pouralská (), Dolnovolžská (), Maloruská (), Novoruská (), Juhozápadná (), Bieloruská () a Litovská () oblasť. Toto nové ekonomické členenie prevzali a používali rôzne štátne úrady a inštitúcie.
náhľad|Porovnanie ekonomického rozdelenia Ruska podľa Arsenieva (vľavo) a Semionova (vpravo)

Pre potreby Kolumbovskej výstavy v Chicagu v roku 1893 bol pod vedením D. I. Mendelejeva vydaný zborník „Továrenský priemysel a obchod Ruska“ (), v ktorom Mendelejev prezentuje ekonomické rozdelenie Ruska na 14 ekonomických krajov (). Deväť z nich pokrývalo 50 gubernií európskej časti Ruska a zvyšných päť krajov pokrývalo územie Fínska a Poľska (vtedy súčasť Ruska), Kaukaz, Sibír a stredoázijské územia. Každý kraj opäť tvorili administratívne jednotky - gubernie, pričom rozhodujúcimi pri tvorbe krajov boli podľa Mendelejeva tri prvky, ktoré mali podľa neho zásadný vplyv na priemyselný rozvoj: pôvod obyvateľstva, komfort dostupnosti informácií a hojnosť ľahko a lacno získateľného paliva. 

Okrem týchto delení sa vyskytovalo aj veľké množstvo iných. Prakticky každý významnejší autor geografického či štatistického diela sa snažil o predstavenie vlastného pohľadu na ekonomicko-hospodárske členenie krajiny.

## Zoznam ekonomických rajónov Ruskej federácie

 Zabajkalský kraj vznikol 1. marca 2008 zlúčením Čitskej oblasti a Agského buriatskeho autonómneho okruhu.
 S Krasnojarským krajom sa 1. januára 2007 zlúčili Evenkovský a Tajmýrsky autonómny okruh.
 Do Irkutskej oblasti bol 1. januára 2008 začlenený aj Usťordský buriatsky autonómny okruh.
 Kamčatský kraj vznikol 1. júla 2007 zlúčením Kamčatskej oblasti a Koriackeho autonómneho okruhu.
 Od 18. marca 2014 sa na základe medzinárodne neuznaného referenda pripojili k Rusku dva nové subjekty Federácie, Krymská republika a mesto federálneho významu Sevastopoľ. Aj keď Rusko uvedené subjekty vo svojej ústave a zákonoch považuje sa legitímnu súčasť svojho územia, prevažná väčšina štátov sveta (vrátane Slovenska) považuje tieto územia naďalej za súčasť Ukrajiny.
 Permský kraj vznikol 1. decembra 2005 spojením Permskej oblasti a Komijsko-Permského autonómneho okruhu.

## Pozri aj
* Administratívne členenie Ruska

## Referencie