Viliam Šulek

[náhľad|Pamätná tabuľa Viliamovi Šulekovi v obci [Sobotište]]
náhľad|V obci Šulekovo na mieste vykonania popravy, bol postavený v roku 1927 Pamätník Viliamovi Šulekovi a Karolovi Holubymu
náhľad|Súčasť pamätníka K. Holubyho a V. Šuleka v Šulekove

**Viliam „Vilko“ Šulek** (* 21. január 1825, Sobotište – † 20. október 1848, Šulekovo) bol účastník slovenského povstania 1848. Jeho starší brat bol Ľudovít Jaroslav Šulek.

## Životopis
Študoval na evanjelickom gymnáziu v Modre, kde ho učil Karol Štúr. V roku 1848 býval u svojej sestry Ludviky Márie Štefánikovej v Krajnom. Spolu s bratom Ľudovítom sa pridali k slovenským dobrovoľníkom a patrili k najvernejším pomocníkom Jozefa Miloslava Hurbana. Slovenská národná rada ho v septembri roku 1848 vyslala ako splnomocnenca na spostredkovanie jej rozkazov a získanie dobrovoľníkov pre povstanie do Krajného a okolia. V Krajnom sa pridalo 400 dobrovoľníkov a tí sa zúčastnili prvej víťaznej bitky 22. septembra 1848 v Brezovej pod Bradlom. 28. septembra 1848 utrpeli hurbanisti porážku, po ktorej museli ustúpiť na Moravu. Vilko Šulek netušil o tomto ústupe a zorganizoval pri Krajnom ozbrojený odpor občanov voči maďarským gardistom, proti ktorým sa pridali aj obyvatelia Brezovej pod Bradlom a Myjavy. Cesty do Krajného zabarikádovali pozväzovanými bránami na bránenie polí a skryli sa za ne. Nápor maďarskej armády sedliaci nevydržali. Šulek ostal u švagra v Krajnom a neodišiel na Moravu ako mu radili. Chytili ho a uväznili v Hlohovci. Maďari mu chceli odpustiť odpor proti ich gardistom, ak by zanevrel na slovenský národ, prešiel na maďarskú stranu a prisahal na maďarskú vlajku. Tento návrh Vilko Šulek odmietol a celú vinu za odboj v Krajnom vzal na seba. Preto ho 19. októbra 1848 štatariálny súd odsúdil, ako buriča a veliteľa slovenského povstania, na trest smrti obesením. Ten vykonali Maďari 20. októbra 1848. Pred smrťou chcel predniesť svoju záverečnú reč, ale prerušili ho bubny a stihol vykríknuť iba: „*Zbohom národe, pozdrav moju rodinu. Nech žijú Slováci, sláva slovanstvu!*“ Jeho smrť opísal na Holubyho žiadosť evanjelický kňaz Karol Adamiš a poslal posledný pozdrav popraveného rodine Pavla Štefánika. Podľa Adamišových slov bol Šulek pochovaný 23. októbra 1848.  O 3 dní neskôr (26. októbra 1848) bol na rovnakom mieste popravený jeho kamarát Karol Holuby.

## Pohreb
4. februára 1849 ich exhumovaných pochovali slovenskí dobrovoľníci so zaslúženými poctami. Na ich pohrebe rečnil Ján Francisci-Rimavský a Janko Kráľ predniesol, im venovanú, svoju báseň *Dumu dvoch bratov*. Dnes stojí na mieste Šulekovej popravy pamätník od architekta Dušana Jurkoviča z roku 1928.

## Dopad Holubyho a Šuleka
Obeť dvoch mladíkov za slobodu slovenského národa inšpirovala slovenských tvorcov hneď po ich smrti. Označili ich za martýrov a ich obete za ideálne príklady hodné nasledovania. V roku 1849 im Janko Kráľ venoval báseň s názvom *Duma dvoch bratov*, o roku neskôr vyšla smutnohra Jozefa Podhradského *Holuby a Šulek*. Voľnejšie sa objavujú aj v Hurbanovej novele *Slovenskí žiaci* z roku 1853. Odlišný, polemický pohľad priniesla Záborského hra *Holub*, ktorá vyšla až v roku 1962.

## Referencie

## Zdroje
*Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Sobotišti; pokrstený ako Fridericus Wilhelmus Schulek
*Záznam o úmrtí v matrike evanjelického zboru v Horných Zeleniciach; záznam číslo 44
*
*
* 

Kategória:Slovenské vojenské osobnosti
Kategória:Osobnosti zo Sobotišťa
Kategória:Popravení obesením