Taliančina

náhľad
**Taliančina** je románsky jazyk, hovorí ním asi 70 miliónov ľudí, z ktorých väčšina žije v Taliansku. 

Štandardná taliančina je založená na toskánskych dialektoch a je „kompromisom“ medzi jazykmi južného Talianska a galo-románskymi jazykmi na severe. Ustálený toskánsky štandard bol však v priebehu posledných desaťročí mierne ovplyvnený dialektmi, ktorými sa rozpráva v Miláne, ekonomickom centre krajiny. 

Taliančina má zdvojené (alebo dlhé) spoluhlásky ako latinčina (na rozdiel od väčšiny dnešných románskych jazykov ako sú francúzština a španielčina). Ako vo väčšine románskych jazykov (s významnou výnimkou francúzštiny) na prízvuku závisí význam.

## História
História talianskeho jazyka je pomerne zložitá, ale moderný štandard jazyka zväčša formovali pomerne nedávne udalosti. Najskoršie zachované texty v jazyku, ktorý možno s určitosťou nazvať taliančinou (na rozdiel od jej predchodcu vulgárnej latinčiny), sú právne dokumenty z regiónu Benevento datované medzi 960-963. 

Taliančina bola prvýkrát formalizovaná v 14. storočí prácami Dante Alighieriho, ktorý vo svojich básňach spolu známych ako *[[Božská komédia|Komédia]]* (k čomu autor diela Dekameron Boccaccio neskôr pridal titul *Božská*) zmiešal juhotalianske dialekty, obzvlášť sicílsky, s jeho rodnou toskánčinou. Danteho milované práce boli čítané po celom Taliansku a jeho písaný dialekt sa stal kanonickým štandardom, ktorému ostatní rozumeli. Dantemu sa dodnes pripisuje štandardizácia talianskeho jazyka.

Vždy existoval odlišný dialekt taliančiny v každom meste, pretože mestá boli donedávna mestskými štátmi. V roku 1861, keď došlo k zjednoteniu Talianska, bol ustálený spisovný taliansky jazyk, ktorého základom bol toskánsky dialekt mesta Florencie a okolia. Hovorilo ním ale iba 2,5% populácie, takže v školách bolo povolené aj vyučovanie v dialektoch. Jednotný povinný vyučovací jazyk bol zavedený až v roku 1934 za fašistického Talianska. 

Na rozdiel od severotalianskych dialektov zostali staré južné dialekty zväčša nedotknuté francúzsko-okcitánskymi vplyvmi hlavne zo strany bardov z Francúzska v stredoveku (pozri línia La Spezia-Rimini). Ekonomická moc a na vtedajšiu dobu (neskorý stredovek) pomerne vysoké vývojové štádium Toskánska dali jeho dialektu váhu, hoci benátčina zostala rozšírenou v stredovekom talianskom obchodnom živote. Taktiež narastajúci kultúrny význam Florencie v obdobiach humanizmu a renesancie pomohli k ustáleniu jej ľudového dialektu v umení.

## Klasifikácia

Spisovná taliančina (spolu so severotalianskymi a stredotalianskymi nárečiami) je súčasťou východorománskych jazykov, kým juhotalianske nárečia patria do západorománskych jazykov. Románske jazyky patria medzi indoeurópske jazyky.

V iných deleniach je taliančina jediný príslušník tzv. italo-románskych jazykov, ktoré sú časťou románskych jazykov. 

Na web stránke Etnologue majú vlastné delenie románskych jazykov na južné, západné a východné, pričom taliančinu zaraďujú veľmi neobvykle spolu s dalmatínčinou do jednej skupiny „italo-dalmatínske jazyky“, tú zase do „talianskych západorománskych jazykov“ a tie do (ich) západorománskych jazykov.

## Geografické rozšírenie
Taliančina je úradným jazykom Talianska, San Marína a je úradným jazykom kantónochv Ticino a Graubünden (Grigioni) vo Švajčiarsku. Je najpoužívanejším jazykom vo Vatikáne a druhým úradným jazykom v niektorých oblastiach Istrie v Chorvátsku a Slovinsku s talianskou menšinou. Vo veľkom rozsahu ju používajú imigrantské skupiny v Luxembursku, Nemecku, Belgicku, USA, Kanade, Venezuele, Brazílii, Argentíne a Austrálii. Rozpráva sa ňou aj v susednom Albánsku. V menšom rozsahu sa používa v častiach Afriky s bývalou talianskou nadvládou ako Somálsko, Líbya a Eritrea. Do veľkej miery sa taliančina učí v Monaku a na ostrove Malta a bola úradným jazykom krajiny do zavedenia angličtiny ústavou v roku 1934.

## Oficiálne postavenie
Taliančina je úradným jazykom v Taliansku, San Maríne, Švajčiarsku, na Istrii v Chorvátsku a v samosprávnych celkoch Koper, Piran a Izola v Slovinsku.

## Dialekty

### Delenie

***galoitalská skupina dialektov** 
**ligúrsky dialekt
**piemontský dialekt
***hornopiemontské nárečie 
***dolnopiemontské nárečie 
**lombardský dialekt
***západne nárečie 
***východné nárečie 
***alpské nárečie 
***novarské nárečie 
***západotridentské
**emiliánsky dialekt
***západné nárečie 
***východné nárečie 
***mantovské nárečie 
***voghersko-pavijské nárečie 
***lumidžánske nárečie
***romaňolské nárečie 
***severomarkidžánske nárečie
**venetský dialekt
***lagúnové nárečie 
***južné nárečie 
***stredoseverné nárečie 
***veronské nárečie 
***tridentsko-julské nárečie
***východotridentské
***toskánska skupina dialektov** 
**florentský dialekt
**siensky dialekt
**západný dialekt
***pizansko-livornsko-albanské nárečie
***pistojské nárečie
***luccské nárečie
**arezzský dialekt
**grossetsko-amiatinský dialekt
***stredná skupina dialektov** 
**apuánsky dialekt
**stredomarkidžánsky dialekt
***ankonské nárečie 
***maceratské nárečie 
***severné nárečie
**umbrijský dialekt
***centrálno-južné nárečie
***viterbské nárečie
***juhovýchodné nárečie
**lacijský dialekt
***lacijsko-centrálno-severné nárečie 
***rímske nárečie
**čikolansko-rietijsko-aquilský dialekt
***južná prechodná skupina dialektov** 
**markidžánsko-juhoabruzzský dialekt
***juhomarkidžánske nárečie
***teramské nárečie
***juhoabruzzské nárečie
***jadranské nárečie
***západoabruzzské nárečie
**molizský dialekt
**apúlijský dialekt
***dauno-apeninské nárečie 
***garganské nárečie 
***apúlijsko-barijské nárečie
**lácijský južný a kampánsky dialekt
***juholácijské nárečie 
***neapolské nárečie 
***irpinské nárečie
***čilentské nárečie
**lukánsko-severokalábrijský dialekt
***lukánske severozápadné nárečie 
***lukánske severovýchodné nárečie
***stredolukánske nárečie
***lukánsko-kalábrijské arenské nárečie
***severokalábrijské nárečie
***krajná južná skupina dialektov** 
**salentský dialekt
***severosalentské nárečie 
***stredosalentské nárečie
***juhosalentské nárečie
**stredojužný kalábrijský dialekt
***stredokalábrijské nárečie 
***juhokalábrijské nárečie 
***západné nárečie 
**sicílsky dialekt
***centrálne metafonické nárečie
***juhovýchodné metafonické nárečie
***východné metafonické nárečie
***messinské nárečie 
***eolské nárečie

Situácia talianskych dialektov je pomerne komplikovaná. Keďže historicky Taliansko nebolo jednotným štátom a vyvíjalo sa na jeho území viacero rečí, formálne spisovný taliansky jazyk z roku 1861 sa nikdy nestal hovorovým jazykom všetkých obyvateľov. Väčšina obyvateľstva je schopná dohovoriť sa aj v spisovnej taliančine, no popri tom v bežnej komunikácii používa aj svoje nárečie.

### Kultúrne prijatie nárečí
Taliansko sa delí na tzv. „italofónov“ (zastancov spisovnej taliančiny) a „dialektofónov“ (zastancov nárečí). 

Nárečia sa často používajú napr. vo filmoch pre komický efekt alebo dojem stereotypu; severné dialekty zvyknú vyjadrovať nenásytných, úzkoprsých kupcov; rímsky prízvuk sa spája s arogantnými primitívnymi násilníkmi; neapolský pripomína nečestných šikovných flákačov a sicílčina sa dokonca aj v Taliansku spája s mafiou. Mnohí scenáristi však objavujú aj expresívnejšie a spontánnejšie črty nárečí, často na prelomenie klišé a prezentáciu bohatšej, menej známej skutočnosti.

## Poznámky


## Referencie

## Literatúra
* 
* 

## Iné projekty

## Externé odkazy
* Preklady Talianskych dialektov Odkaz na taliansku stránku s prekladmi medzi talianskymi dialektami a taliančinou


Kategória:Románske jazyky
Kategória:Jazyky v Taliansku
Kategória:Jazyky v San Maríne
Kategória:Jazyky v Chorvátsku
Kategória:Jazyky v Slovinsku
Kategória:Jazyky vo Švajčiarsku