Михал Ковач

**Михал Ковач**, *27. октобер 1909, Шид, Австро-Мадярщина – †17. юн 2005, Новый Сад, Сербия и Чорна Гора — учитель и еден з найвызнамнѣйшых писательох, новинарьох и културно–просвѣтных дѣятельох меджи войводинскыма Руснаками в двадцятом сторочу.

## Биография
Михал Ковач родив ся яко пятый дѣтвак в родинѣ желѣзничаря Янка Ковача и Анны Кулич, де были еденадцятеры дѣти. Основну школу и горожанку выходив в Шиду, по чому абсолвовав учительску семинарию в Крижевцях (1929). Учительовав в селах жупы Вуковар-Срѣм, а в року 1931 достав мѣсто учителя в Руском Керестурѣ, де активно ся ангажовав в културной роботѣ: режировав в аматерском театрѣ, быв секретарьом *Руского народного просвѣтного дружства*, быв закладательом и редактором дѣтского часописа Наша заградка (1937–1941). В року 1941 Рускый Керестур вернув ся до Мадярского кральовства, и особы, котры там не жили до року 1918, мусѣли одыйти.  В роках 1941–1952 учительовав в срѣмском селѣ Бикич Дол, де быв меджи основателями културно-просвѣтного дружства *Иван Котляревски* и мѣстным дописовательом Руского Слова. Од року 1952 жив в Новом Садѣ, де учительовав до року 1966 и быв секретарьом Културно-умѣлецкого дружства *Максим Горки*. В року 1966 была основана русинска редакция *Радио Новый Сад*, де став ся автором и редактором програмы *Културна панорама*. В року 1973 пензионовав и одтогды занимав ся лем литературнов творчостьов.   

## Литературна творба
Михал Ковач, подля днешных литературознательох — закладатель основ войводинской русинской литературы и вособлять чисту сущность русинской душѣ. Зачатком его творчости было повѣданя *Атаманов сын* (1927). Быв тыж успѣшным драматиком, даколько его комедий и драм суть незмѣнно в репертоарѣ войводинскых Руснакох.

Выступив и як популаризатор украинскых (И. Драч, Д. Павличко, Б. Олѣйник, М. Винграновскый, Р. Братунь идр.) и подкарпатскых (А.&nbsp;Маркуш, Л.&nbsp;Демян, Й. Жупан, Ф.&nbsp;Потушняк, М. Томчаний идр.) авторох, з перекладами их на войводинскый вариант русинского языка. В часѣ учительства быв тыж автором ряда учебникох про русинскы школы.

Творба Михала Ковача выходила в перекладах на есперанто, мадярскый, румынскый, сербскый, словацкый, украинскый язык.  В Украинѣ ся Михал Ковач поважуе за украинского писателя, а его творба за часть украинской литературы.

### Драма
* *Зборнїк театралних фалатох*, 1962.
### Поезия
* *Мой швет*, 1964.
* *Писнї Дїда Заградара*, 1979.
* *Шветла вечарово*, 1985.
* *Я дуб червоточни*, 1989.
* *Хижочко стара*, 1990.
### Проза
* *Цихи води*, 1970.
* *Дзецински швет*,1971.
* *Гриц Бандурик*, 1972 (роман, сполуавтор Штефан Гудак).
* *Перши радосци*, 1977.
* *Цеглярня*, 1982.
* *Яни Мальовани*, 1981
* *На окраїску*, 1983.
* *Глїбоки коренї*, 1987.
* *Капка по капку живот одцека*, 1988.
* *Длугока драга номадска*, 1990.
* *Дияспора*, 1992.

## Жерела и одказы
* **Винниченко І.І.**: КОВАЧ Михайло Іванович // Енциклопедія історії України: Т. 4: Ка-Ком / Редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. НАН України. Інститут історії України. — Київ: "Наукова думка", 2007.— 528&nbsp;с.   С.&nbsp;389.
: 
* **Олександр Дуліченко**: Ковач Міхал //**Енциклопедія історії та культури карпатських русинів.** Укладачі Маґочій П.Р., Поп І. — Ужгород: Вид-во В.Падяка, 2010. — 856 c.+ХХХІІ с.   С.&nbsp;341.
* **О. В. Мишанич, Н. С. Стаценко, М. М. Цап**: Ковач Михайло // Енциклопедія сучасної України : у 30 т / ред. кол. І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ, Координаційне бюро енциклопедії сучасної України НАН України. — К., 2003­–2019. — .
: 
* **Просалова В. А.**: Українська діаспора: літературні постаті, твори, бібліографічні відомості. — Донецьк: Східний видавничий дім, 2012 — 480&nbsp;с.   Сс.&nbsp;216–217.

## Референции

Катеґорія:Русинскы драматици
Катеґорія:Русиньскы новинаре
Катеґорія:Русиньскы писателї
Катеґорія:Русиньскы поеты