Іван Франко

**Иван Франко**,  *Іван Франко*, *27. август 1856 — 28. май 1916) — украинскый поет, прозаик, драматик, публициста, перекладатель, ученый и политичный дѣятель.

## Биографичны податкы
Отець му быв Яков Франко, заможный селянин, ковач, а мати Мария Кульчицка зо схудобнѣлой дробной шляхты, роду Сас.  

Од молодых рокох Франко зачав писати вершы и драмы. В року1875 поступив на универзиту в Лембергу (днесь Львовска народна универзита Ивана Франка), де ся став социалистом и сполупрацовав з  политичныма и литературныма журналами и популистичныма новинками. Активна политична ангажованость, арешт и наступна тюремна вязба перервали его штудии, котры наконець завершив на Вѣденьской универзитѣ в року 1891. Во своих позднѣйшых роках быв вецей критичный ку марксистичному социализму и став на позиции украинского национализма.

На честь Ивана Франка в року 1962 город Станислав быв перейменованый на Ивано-Франковск, в року 1944 районный центер Янов перейменоване на Ивана Франка, Яновскый район на Ивано-Франковскый, в роках 1952–2009 его родиско Нагуйевичѣ называло ся *Ивана Франка (село)*. 

## Творба
;Проза:
* «Борислав. Картини з життя підгірського народу» (Львов, 1877);
* «Галицькі образки» (Львов, 1885);
* «В поті чола. Образки з життя робучого люду» (Львов, 1890);
* «Obrazki galicyjskie» (Lwów, 1897);
* «Коли ще звірі говорили. Казки для дітей» (Львов, 1899);
* «Полуйка і інші бориславські оповідання» (Львов, 1899);
* «Сім казок» (Львов, 1900);
* «Староруські оповідання» (Львов, 1900);
* «Добрий заробок і інші оповідання» (Львов, 1902);
* «Панталаха і інші оповідання» (Львов, 1902);
* «Малий Мирон і інші оповідання» (Львов, 1903);
* «З бурливих літ» (Львов, 1903);
* «Маніпулянтка і інші оповідання» (Львов, 1904);
* «На лоні природи і інші оповідання» (Львов, 1905);
* «Збірник творів» (Київ, 1903—1905. Т. 1–3);
* «Місія. Чума. Казки і сатири» (Львов, 1906);
* «Батьківщина і інші оповідання» (Кыёв, 1911);
* «Панщизняний хліб і інші оповідання» (Львов, 1913);
* «Рутенці. Типи галицьких русинів із 60-тих та 70-тих рр. мин[улого] в[іку]» (Львов, 1913).

;Поемы:
* «Ботокуди» (1880, 1893)
* «Замість пролога. Святовечірня казка» (1883)
* «Сучасний літопис» (1884)
* «Українсько-руська студентська мандрівка літом 1884 року»
* «Святий Валентій» (1885)
* «Ex nihilio. Монолог атеїста» (1885)
* «Панські жарти (Поема з останніх часів панщини)» (1887)
* «Смерть Каїна» (1888)
* «Лис Микита» (1890)
* «Бідний Генріх» (1891)
* «Пригоди Дон-Кіхота» (1891)
* «П'яниця (Староруська легенда)» (1893)
* «Цар і аскет. Індійська легенда» (1893)
* «Мандрівка русина з Бідою» (1893)
* «Абу-Касимові капці» (1895)
* «Похорон» (1897)
* «Легенда про святого Маріна» (1897—1914)
* «Іван Вишенський» (1898)
* «Великі роковини. Пролог, говорений перед ювілейною виставою „Наталки Полтавки“ в пам'ять столітніх відродин української народності» (1898)
* «Поема про білу сорочку» (1899)
* «Істар» (1899)
* «Сатні і Табубу» (1899)
* «Ор і Сирчан. Половецька історична сага» (1899; 1914)
* «Коваль Бассім. Арабська казка» (1900)
* «На Святоюрській горі» (1900)
* «Лісова ідилія» (1903)
* «Мойсей» (1905)
* «Страшний суд» (1906)
* «Терен у нозі» (1907; 1913—1914)
* «Кончакова слава. Пригоди із літ 1185—87» (1915)

## Интересны факты
* Иван Франко быв атеиста, але дома го называли Мирон, бо вѣрили, же так може здурити Смерть и жити довже.
* Через свой политичный радикализм три раз быв в арештѣ, мусѣв перервати универзитны штудии, а цѣла его универзитна наука тягла ся 15 рокы.
* Наперек тому зыскав во Вѣдню званя доктора филозофии, а во Львовѣ выграв конкурз на мѣсто професора, але не быв допущеный до професорства через свою репутацию украинского националисты.
* Послѣдны 9 рокы живота быв парализованый и терпѣв на психичну хвороту, але продовжовав диктовати свои творы, котры записовав, переважно, его сын Андрѣй.

## Жерела и одказы
* 
* 
* 
* 

## Референции

Катеґорія:Поеты
Катеґорія:Украинскы писателе
Катеґорія:Поеты
Катеґорія:Украинскы поеты