open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Кузьмино (Украйина)

**Ку́зьмино** *(до [[1995]] *'Кузьмино́є*') ([[Мадярскый язык|мад]]. Beregszilvás) ([[Чеськый язык|чис]]. Kuzmyno) ([[Україньскый язык|укр]]. Кузьмино) ([[Румуньскый язык|рум]]. Kuzmîno)* — село у Мукачовськӯм районови, Закарпатьской области, Украйины.

## Історія
У 1864 році чилядником из села найдено глек из великым числом стрібных польськых монет, карбованых у 1610—1851 роках и векшына из них удносилася до періода правліня польського краля Сиґізмунда.

Село первый раз ся споминать у 1565 році.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 221 чилядник, из них:

Украйинці — 98,15%

Русы — 1,39%

Німці — 0,46%

## Знамі Родаци

* Стерчо Петро Юрійович (род. 1919 у Кузьмино&nbsp;— 1987)&nbsp;— украйиньскый економіст и історик.
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Кузьмино
Катеґорія:Основаны 1565
Катеґорія:1565
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Добош Торта

**До́бош То́рта** ()&nbsp;— традичный мадярьскый колач, што складать ся из шести шарӯв бісквіта из човколадным кремом и карамелныв ґлазурёв.

Колач названый на имня свого автора, малярьского кондитера Йожефа Добоша. У 1885 році Мадярьску націоналну выставку вӯн придумав свӯй шедевр&nbsp;— торту, яка ся не прогрекне!  Грекне хыба кроз 10 дню̄в. На современный на тот час розвиток холодильной технікы ото было дуже важно. Свӯй рецепт Добош опубліковав у 1906 році, и у нынішню̄в Мадярщині Добош Торту роблять по ориґіналному рецептови.

Добош Торта быв любимым колачом рішанинкы Ракусько-Мадярщины Елизаветы, жоны Франца Ёвшкы. Добош Торта експортовався у сусідні крайны у спеціално уробленых деривляных коробкох.
Катеґорія:Їдла
Катеґорія:Колачі
Катеґорія:Мадярьска кухня
Пудгорб

**Пу́дгорб** авадь **Гедьфáрок** (, , , ) — село у Ужгородьскому районови, Закарпатьской области, Украйины.

## Назва
Село основано у 1912 році, Бывші назвы насленого пункта&nbsp;— село «Г*етьфорк*», «*Барвінок*».

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1912 році.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 406 людий, из них подля языка:

украйинськый  — 96,55%

руськый — 2,71%

мадярськый — 1,23%

Инні — 0,25%
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Русиньскы села
Катеґорія:Мадярьскі села на Украйині
Леся Адамова-Стецович

**Ле́ся Ада́мова** (рожд.&nbsp;**Стецо́вич**; 7.&nbsp;януара 1974, Павлово, Свалявськый район) є русинська поетка тай писателька.

## Ранньый живот
Леся Стецович ся родила 7.&nbsp;януара 1974 у Павлові Свалявського, а наднесь уже Мукачовського района. Кунчила Плоскувську ошколу.

В 1988.&nbsp;рокови воступила у Свалявськый політехнічный технікум на планово-економічноє удділеня тай го кунчила у році 1991. Робила на Свалявському лісокомбінатови, на фабриці ДСП.

Уд зачатку 1995.&nbsp;рока жиє на Чехах.

## Творьба
У 2017.&nbsp;рокови удала поетичну зберьку „Перегортаючи сторінки щоденника“ из стихами у чотырьох языках: по русинськы, по украйинськы, по російськы тай по &nbsp;чеськы. На вусям стихув (4 по русинськы тай 4 по украйинськы) из сиї зберькы были написані мелодії.

У 2021.&nbsp;рокови удала велику зберьку поезії „Мамины чічкы (2017–2020)“.

Поезія Адамової-Стецович часто уходит у журналови „Отцюзнина“ (головно на першых боках у вступови), єї поетичні тай прозові творы уходят у кажджому из „Алманахув днешньої русинської літературы“. Поетка фурт ся ділит новов творьбов у соціалнуй сітці Facebook.

## Референції


Катеґорія:Русиньскы поеты
Катеґорія:Русиньскы писателї
Петро Береш

**Петро́ Бе́реш** (пудписує ся **Петьо Береш**) (13.&nbsp;мая 1972, Ужгород) є русинськый писатель, товмач.

## Ранньый живот
Родив ся 13.&nbsp;мая 1972 в Ужгороді, де урус тай уходив раз ошколы №7 тай №6, а пак хорову секцію Коледжа културы тай умінь. Уд 1991.&nbsp;по 1996.&nbsp;рук быв студентом богословського факултета Кошицького університета им.&nbsp;Павла Йозефа Шафарика; уд 1996.&nbsp;по 2001.&nbsp;рук добывав докторат у Папському восточному інституті () в Римі. Уд 2003.&nbsp;рока робит у Ватиканськых музейох на удділеньови бізантського тай середньовічного уміня.

## Творьба
Пише бережськым діалектом русинської бесіды позад свого коріня из села Білкы. Реґуларно ся публікує в „Алманахови днешньої русинської літературы“.

## Удкликованя

* Петьо Береш — Общество про русинськый розвуй

## Референції
Завосіно

**Завосі́но** авадь **Заво́сино** (мад. Szénástelek) (укр Завосина) (рум. Zavosîno) (чис. Zavosyna) — село у Ужгородьскӯм районови (бывшый Великоберезняньскый район) Закарпатьской области, Украйины.

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1599 році.

Назву село дӯстало якраз у тот час, кой уд горя на Янувськый діл наближалися страшні грозы. Вітер згынав рӯща и розкӯшні лозы, што росли вздовж завосінського потока. Люди знали, што из тых прутикӯв мож уготовляти файні кошаркы, а ищи добре обплітати ними глиняноє чибря, обы ся не било. Бо товды обычно сохтовали держати у глиняных глеках. Значить, обплетеноє лозов чибря, безопасно сохраняв вино, молоко и другоє.

На місті, де ныні є сільська цирьков появилися перві поселеня. Туй жили файні, ге косиці дівкы. Люди были веселі, щедрі, гостинні, уміли честовати дружбу и приязнь. Того всьых гостий и подорожньых гостили, чим могли, и ищи и наливали погар запашного вина. Торговав исим напитком чоловік, якый не удказовав ся давати товар и на «віру». Свому постачалникови вӯн фурт казав, што годен завозити вино без обмежованя. А єдного раза вӯн попросив старого Гелмана (так звали постачалника), обы завӯз у село сіна коровам. Вӯн так и гойкнув голосно « Завозь сіно!». Исе му так полюбило ся, корчмарёви, што вӯн зачав говорити: «Иду туды де завоссіно». Уд товды за поселеням так и закріпила ся така необычна назва.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 191 чилядник, из них

Украйинці — 98,96%

Русы — 0,52%

Инні — 0,52%

## Туристичны міста

• храм  Воздвижения Честного Креста. 1880.

• крест из фаміліями усьых еміґрантӯв у ЗША, што жертвовали на цирьков.
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Бойковскы села на Украйині
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Колач

**Кола́ч** авадь **шитими́ні** — солодкі добринькы причинены многыми добавниками, главны инґредієнты колача є мед авадь цукор, масло, молоко, оріхы и друга овоцина, яйця, човколада авадь какао и всяка овоцина и мармелада). Може быти различного облика, аци майчасто є круглого ци прямоуголного обліка. Істяникы и кіста называвуть ся *сытні колачі* авадь *колачиды*.

## Історія
Колачі и посластици были ищи из древньых часӯв. Пекли их старі еґиптяне, ґрекы, Римляни. Китайськый изюм, молоко у порошкови, у свю̄м товару мав го каждый торговиць, путник и вандраш Марко Поло. Перві колачі из солодкого сыра (сира и меда), своёверзна подоба торты и сыра (чізкейк) учиненоє у Ґрецьку у час первой Олімпіады , у 776 році до. н. е.

Термін „торта“ мать зовсім другу історію. Тото є перевод вікінґӯв старнордицького слова „кака“.

Старі ґрекы за колач звали πλακοῦς (*plakous*), што є изнамо уд речи за „равно“, πλακόεις (*plakoeis*). Печена є из мукы помішаной из яйцьми, молоком, оріхома и медом. Плацента ся пекла на падиментови за упічку авадь косиці на упічку.

## Ґалерея

Файл:Birthday_cake.jpg|посилання=Датотека:Birthday_cake.jpg|Украшена торта
Файл:Halloween_cake.JPG|посилання=Датотека:Halloween_cake.JPG|Торта за нӯч вестиця у обліку дыні
Файл:At_the_Seattle_Bridal_Show2.jpg|посилання=Датотека:At_the_Seattle_Bridal_Show2.jpg|Свальбна торта на свальбнӯв представі. 


## Иппен позерайте

* Колач (кулінарія)

* Торта

* Упічка

## Удкликованя
Катеґорія:Їдла
Иван Завадяк

**Ива́н Завадя́к** (24.&nbsp;септембра 1939, Новоселиця&nbsp;– 18.&nbsp;фебруара 2026) быв русинськый писатель, прозаїк.

## Ранньый жывут
Pодив ся 24.&nbsp;септембра 1939 у Новоселици Хустського (товды Воловського, а пак Міжгірського) района у многодітнуй селянськуй файті. Фаховоє ошколованя дуставав уд 1954.&nbsp;по 1957.&nbsp;рук у Хустському културно-школовалному технікумови тай Ужгородському державному університеті. Уд 1958.&nbsp;по 1961.&nbsp;рук служив у Збройных Силах СССР. 55&nbsp;рокув робив на разных роботах у културнуй, ошколовалнуй, общественно-політичнуй, правоохороннуй тай выробничуй сферах.

## Творьба
Писати краснописемні творы зачав ужек у пінзійові рокы — из слув самого Завадяка, стало ся тото так, ож му ся у нуч на Руздво 2017.&nbsp;рока наснила покуйна мамка тай попросила написати книжку. Быв єдным из упорядникув тай авторув книгы історично-културолоґічных нарисув „Верховина: Волівщина&nbsp;‒ Міжгірщина“ (2017). Оповіді у русинському языку зачав публіковати у журналови „Отцюзнина“ зачинавучи тым такой 2017.&nbsp;роком, а пак ся публіковав ай у „Алманахах днешньої русинської літературы“. Автор романа у новелах „Брызґы споминÿв из дітвацтва“ (2019) тай трьох повісти из ворошнов назывков „Выпровбалованя любовльôв“ (2021).

22.&nbsp;фебруара 2025 презентовав фіналну часть автобіоґрафічної трилоґії, книгу „Налице та й нарубы“ за характерні тай тайні стороны совітського часу. Михаил Зан написав про неї спередслово тай рецензію.

## Смерть
Иван Завадяк умер 18.&nbsp;фебруара 2026.&nbsp;року; опровуд быв справленый 20.&nbsp;фебруара.

## Референції


Катеґорія:Русиньскы писателї
Гай (окрес Кошиці-околиця)

**Га́й** (мад. Áj) (словен. Háj) — село у окресови Кошиці-околиця, Кошицькый край, Словеньску.

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1409 році.

## Ґеоґрафія
Селом тече Гайськый потӯк.

## Обывательство

## Референції


Катеґорія:Населены пункты Словакии
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Пословачены русиньскы села на Словеньску
Ракош

**Ра́кош** (, , )&nbsp;— село у Хустському районови, Закарпатьской области Украйины.

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1953.&nbsp;році.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 1147 людий, из них:

Украйинці — 98,52%

Инні — 1,48%

## Туристичні місця
• бані из добычи свинцёвої руды.

• Вышковськый замок.
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Катеґорія:Села подля краины
Юрій Шипович

**Ю́рій Шипо́вич** (4.&nbsp;мая 1971, Павлово, Свалявськый район, теперь Мукачовськый) є русинськый педаґоґ, активіста, закладатель тай днешньый голова общественної орґанізації „Русинськый културолоґічный клуб“, спувзакладатель и головный редактор періодичных удань „Отцюзнина“ тай „Алманах днешньої русинської літературы“. Старшый учитель світової літературы у Плоскувськуй ошколі, голова научного общества Малої академії наук Полянської сілської рады.

## Ранньый живот
Родив ся 4.&nbsp;мая 1971.&nbsp;року в Павлові товды Свалявського, а теперь Мукачовського района СССР (теперь Украйина). Подля свойих слув, рус у русинському середовищі, бо у селови кромі русинув жили лиш жидове, котрых по Другуй світовуй войні там ся не остало. Из малых рокув ся інтересовав історійов тай не розумів, чом ипен за минувшость Пудкарпатя так мало доступної інформації.

У септемброви 1989.&nbsp;року познакомив ся из серійов стати „Як русини стали українцями“ Павла Чучкы старшого, котра ся публіковала у „Новинах Закарпаття“, што стало поворотным про никаня молодого Шиповича.

Штудовав на філолоґічному факултетови Ужгородського державного університета; учив старословянськый язык уд Любомира Белея, діалектолоґію уд Йосифа Дзендзелівського, а історичну ґраматику му товды выкладав Василь Лавер.

Активным участником русинського кываня став ужек у 2006, кой директор русинськых неділных ошкол Василь Сарканич предложив Шиповичу вытворити русинську класу у Плоскувськуй ошколі.

## Общественна діятельность

### Русинськый културолоґічный клуб

Юрій Шипович є закладатель и днешньый голова общественної орґанізації „Русинськый културолоґічный клуб“ („Русин-Клуб“).

Бігом габы „декомунізаційных“ змін топонімув в Украйині у майови&nbsp;2022 Юрій Шипович уєдно из другыма членами „Русинклуба“ подав в ужгородську комісію, зодповідну за перейменованя улиць, жменю пропозицій назвати улиці на честь знамых пудкарпатськых діятелюв тай писателюв, напр.&nbsp;поета Ивана Петровція, Михаила Алмашія, Юрія Чорія, айбо на засіданьови комісії 6.&nbsp;мая 2022.&nbsp;рока всі тоты пропозиції были поудмітовані.

### Журнал „Отцюзнина“

У „Отцюзнині“ Юрій Шипович головный редактор, автор інтервюовых матеріалув тай вістий на рубрикы „Актуалноє інтервю“ тай „Новинкы жытя карпаторусинув“ респективно.

### „Алманах днешньої русинської літературы“
Юрій Шипович&nbsp;— головный редактор „Алманаха днешньої русинської літературы“. Кромі того, ун ся занимат гляданьом новых талантув про публікацію в „Алманахови“.

### „Ґраматика русинського языка“
Юрій Шипович&nbsp;— спувавтор „Ґраматикы русинського языка“ (2019) уєдно из Аннов Меґелов.

## Личный живот
Має двох діти, обоє продовжавут няньовоє діло: старша дівка Юлія якыйись час вела телепередачу „Русинська родина“ тай часто брала інтервю уд пудкарпатськых русинськых діятелюв, а сын Богдан навщивлят русинську Літню ошколу в Пряшові. 

## Референції
Букӯвцёво

**Букӯвцё́во** (мад. Ungbükkös) (укр. Буківцьово) (рум. Bukivțovo) (чис. Bukivcovo) — село у Ужгородьскӯм районови (бывшый Великоберезняньскый район), Закарпатьской области, Украйины.

## Назва
Бывша назва&nbsp;— Буківцеве. Очевидно, село одержало назву уд урочища Букова авадь Буковець. Взникло намного май скорше, ге появила ся письменна споминка за нёго.

Первый спомин у 1582 — Bukóc.

Спомины села: 1768 — Bukócz, 1773- Bukocz, 1800 — Alsó Bukócz, Felső Bukócz, 1808 — Bukócz, Bukowec, Bukowce, 1851-Bukócz, 1913 — Ungbükkös, 1925 — Bukovec, Bukoc, Bukocova, 1930 — Bukovcová, 1944 — Ungbukóc, 1983 — Буківцеве, Буковцево, 1995 — Буківцьово.

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1582 році.

## Обывательство
За списанём обывательства Украйины 2001 року, в селі живе 227 людий, из них:

Украйинці — 100%

## Памняткы

У селі сохранилася памнятка деривляної архітектуры&nbsp;— цирьков ст. Анны, яка принадлежить до церков барокового стиля.

## Туристичны міста
* памнятка деривляної архітектуры&nbsp;— храм Ст. Анны.
* Сято-Троицькый жӯнськый монастырь.
* жіванські ямы (пещеры).
* гора Перунка.

## Одказы
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Села подля краины
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Збойник

**Збо́йник**&nbsp;— ге правило, злодій, жулик, чилядина, яка чинить збой, т. е грабитель и убийця, харциза.

Въедно из тым у літературі и народных переказох шыреный образ чиляди, яка у безвыходнӯв ситуації пӯшла на зрушеня порядка и закона, пӯшла против власти и гнобленя из цілёв борьбы за справедливӯсть, мести авадь помочи нужденным. Исе такі історичні ци літературні персонажі ге Робін Ґуд, Микула Шугай.
Катеґорія:Криминалне право
Катеґорія:Русиньскы збойници
Катеґорія:Збойници
Ӱ (кирилиця)

**Ӱ, ӱ**&nbsp;— кирилична буква derived from the Cyrillic letter U (У&nbsp;у&nbsp;*У&nbsp;у*)., утворена уд **У**. Хоснує ся у русиньскӯм, марійськӯм, алтайськӯм, ґаґаузькӯм, хантійськӯм и хакаськӯм языкови. Позначать голосный звук , похожый на тот, якый позначать німицька Ü.

## Иппен позерайте

* У
* Ӳ
* Ü

## Удкликаня
Катеґорія:Кірілічны буквы
Катеґорія:Буквы из Умлаутом
Пудкарпатьска краёва орґанізація КПЧ

**Пудкарпа́тьска краёва́ орґаніза́ція [[Комунистична партия Чехословакии|Комуністи́чной па́ртії Чехослове́ньска]]** — составна часть Комуністичной партії Чехословеньска (КПЧ).

## Історія
Сотворена у маёви 1921 року пӯсля входа у КПЧ у статусови краёвой орґанізації Миженародної (интернаціональной) соціалістичної партії Пудкарпатьской Руси (екзістовала уд марца 1920 року)&nbsp;— первої комуністичної партії у Пудкарпатю по ёго входа у состав Чехословеньска у 1919 році.

У рокы Другой світовой во̄йны пуд час окупації Пудкарпатя мадярами много членӯв партії брало участь у партизаньскому кываню.

Из 1924 року комуністы брали участь у выборах у чехословеньскый парламент и хосновали ся значныв пуддержков майбідных верств обывательства.

По ослобождіню Пудкарпатя Челленыв армадов 19 новембра 1944 року одбылася краёва партизаньска конференція, што при активнӯв участи політроботникӯв Челленой армады прогласила сотвореня Комуністичной партії Закарпатьской Украйины, яка заглавила процес «споя Пудкарпатьской Украйины из УССР».&nbsp;— Рішенём ЦК ВКП(б) уд 15 децембра 1945 року її было прийнято у ВКП(б).

## Жрідла и література

* . Закарпатська крайова організація Комуністичної партії Чехословаччини  // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2005. — Т. 3 : Е — Й. — С. 199. — .
* *М.&nbsp;М.&nbsp;Вегеш, М.&nbsp;Ю.&nbsp;Токар*. Закарпатський крайовий комітет Комуністичної партії Чехословаччини  // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001­–2024. — .
* Гранчак І. М. Олекса Борканюк&nbsp;— полум'яний борець за визволення Закарпаття. —&nbsp;Київ, 1956.
* Сливка Ю.nbsp;Ю.&nbsp;Революційно-визвольна боротьба на Закарпатті в 1929—1937&nbsp;рр.&nbsp;— Київ, 1960.
* Хланта О.&nbsp;В.&nbsp;Їх вели комуністи.&nbsp;— Ужгород, 1962.
* Співак Б.&nbsp;І.&nbsp;Нарис історії революційної боротьби трудящих Закарпаття в 1930—1945 роках.&nbsp;— Львів, 1963.
* Ротман М. Напередодні другої світової.&nbsp;— Ужгород, 1964.
* Шляхом Жовтня: Боротьба трудящих Закарпаття за соціальне і національне визволення, за возз'єднання з Радянською Україною: Збірник документів, т. 1-6.&nbsp;— Ужгород, 1957—1967.
* Співак Б.&nbsp;І.&nbsp;Комуніст Іван Мондок.&nbsp;— Ужгород, 1969.
* Великий Жовтень і розквіт возз'єднаного Закарпаття.&nbsp;— Ужгород, 1970.
* Нариси історії Закарпатської обласної партійної організації.&nbsp;— Ужгород, 1980.
* Нариси історії Закарпаття, т. 2.&nbsp;— Ужгород, 1995.
Катеґорія:История Подкарпатской Руси
Катеґорія:Заникли 1945
Катеґорія:Основаны 1921
Герцовци

**Ге́рцовци** (мад. Hegyrét) (укр. Герцівці) (рум. Herțivți) — село у Мукачовськӯм районови, Закарпатьской области, Украйины. 

## Історія
Село первый раз ся споминать 25 фебруара 1592 року.

У селі є обстанкы золотокопальні.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 79 людий, из них:

Украйинці — 100%

## Туристичны міста
• храм ст. Юрія. кӯниць XIX. ст.&nbsp;

• обстанкы золотокопальні. 
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Села подля краины
Катеґорія:Герцовци
Жудец

**Жуде́ц** авадь **По́віт** (рум. județ) — адміністративно-територіална единка Румыниї I уровня, и иппен адміністративно-територіална единка Молдавії у 1998—2003 роках.

Румыния розділена на 41 жудец и 1 муніципію, што не входить у аниєден из них (2003).

## Історія
Первый раз жудецы были уведені у XV сторочу. Румыньскый судья&nbsp;— **жуд** (рум. jude), исполняв судебні и адміністративны функції.

Нынішньый адміністративный поділ на жудецы было установлено у XIX сторочу за прикладом французькых департаментӯв&nbsp;— у каждому жудецови быв призначеный префект, якый быв представником управы жудеца и містным старостов.

Комуністична партія измінила систему жудецӯв словяньскыв системов районӯв, айбо у 1968 році жудецы были возобновлены.

## Иппен позерайте

* Адміністративный поділ Румыниї
* Повіты Румыниї
* Повіты Молдавії
* SIRUTA
Катеґорія:Историчны области Румынии
Катеґорія:Административны части Румыниї
Катеґорія:Румыния
Катеґорія:Молдавия
Намюр

**Намю́р** (вал. Nameur) (нід. Namen) (нім. Namur) (фр. Namur) — варош у централнӯв Белґії, адмін. центр провінції Намюр.

## Історія
У VII ст. Меровінґы постройили кріпость у місті впадіня рікы Самбра у Маас. У 908 році взникло ґрафство Намюр.

## Туристичны міста

* Цитадель Намюр
* Цирьков Сен-Лу
* Намюрськый собор

## Знамі Родаци

* Фелісьєн Ропс — майстер живописа.

## Ґалерея

Файл:01-Namur-290305_(3).jpg|Жамбськый мӯст из видом на кріпость
Файл:Rue_des_brasseurs.jpg|Квартал пивоварӯв
Файл:2h_Namur_13.jpg|Купол собора
Файл:Namur_by_Night_1_Luc_Viatour.jpg|Ночный Намюр
Файл:01-Namur-100109_(1)_JPG.jpg|Зимньый Намюр
Файл:Namur_cathedral.jpg|Собор
Файл:Arcs_namur.jpg|Бефруа & Товарна біржа

Катеґорія:Міста Белґії
Катеґорія:Міста
Катеґорія:Белґія
Камерун

**Камеру́н** авадь **Репу́бліка Камеру́н** (фр. Cameroun) (анґл. Caneroon) — крайна у Централнӯв Африці, мать берегову лінію у 320 км.

## Ґеоґрафія

Камерун, шчо занимать 475&nbsp;442&nbsp;км², є 53-ыв за площадёв крайнов у світови. Исе мало бӯлше, ге Свеньско вадь штат Каліфорнія; крайну мож поруняти за розмірами из Папуа Новыв Ґвінеёв.

Камерун розділеный на пять основных ґеоґрафічных зон, шчо удрознявуть ся домінувучыми фізичными, кліматичными и озелененныма особенностями.

## Історія

### Нова історія
Камерун быв німицькыв колоніёв из 1884 року; пуд час Первой світовой во̄йны крайна была захвачена союзными силами и поділена миже Великыв Британіёв и Франціёв.

### Новӯтня історія
У 1960 Камерун получив независность, а у 1961 розшырилася у бӯк Ніґерії.

## Иппен позерайте

* Вароші Камерунуа
Катеґорія:Державы Африкы
Катеґорія:Державы Сполоченства Народох
Катеґорія:Основаны 1960
Катеґорія:Колонії Нїмецька
Катеґорія:Камерун
Чорный (цвіт)

**Чо́рный** — цвіт, неєствованя світлового потока. Цвіт є нехроматическым, и не мать уддтінка ге и білый из сірым.

## Исскуство
Картина «Чорный Квадрат»

Кіно «Люди у Чорному»

## Удкликованя
Тоты даны суть часточно або цалком основаны на перекладі статі Чёрный цвет и Чорний колір на Руськӯв и Украйиньскых Вікіпедіях (чісло ревізії не было становлене).
Катеґорія:Цвіты
Русинськый културолоґічный клуб

**„Руси́нськый културолоґі́чный клуб“** (авадь май курто **„Ру́син-Клуб“**) є недержавна русинська общественна орґанізація на Пудкарпатьови. Межи видами діятелности „Русин-Клуба“ сут: популаризація русинської културы тай бесіды, орґанізація научных конференцій, подій на честь ручниць вызначных про русинськый народ дат, научна робота, удаваня літературы, у тум числі періодичної, ги наприклад „Отцюзнина“ тай „Алманах днешньої русинської літературы“.

Закладеный 28.&nbsp;юлія 2019.&nbsp;рока тай офіціално зареєстрованый 29.&nbsp;авґуста того такой року „Русинськый културолоґічный клуб“ є єднов из майактивных сучасных русинськых общественных орґанізацій.

## Діятелность

### Журнал „Отцюзнина“

Културно-белетричный журнал, котрый уходит поквартално. Раз ся удавав уд юлія 2016.&nbsp;по октовбер 2018.&nbsp;а пак&nbsp;— вдяку ініціативі „Русинського културолоґічного клуба“ тай фінансованю Карпаторусинського научного центра в Ню Йоркови&nbsp;— уд авґуста 2023.&nbsp;и дале. На днешньый день журнал обсягує булше матеріалув публіцистичного тай научно-історичного характера ги белетрії позад того, ож белетрія уходит у літературному „Алманахови“.

У журналови ся печатавут як члены „Русин-Клуба“: Юрій Шипович, Марян Токарь, Петро Габрин, Іґорь Прохненко&nbsp;— так и другі пудкарпатські академікы, такі ги: Володимир Фенич, Михаил Зан, Павел Пеняк, Павел Леньо; а щи русинські діятелі тай академікы з за гатара, ги Петро Медвідь тай професор Павел Роберт Маґочій.

### „Алманах днешньої русинської літературы“
Періодичноє белетричноє уданя, котроє уходит раз у рук зачинавучи 2019.&nbsp;роком тай обсягує головно сучасні прозові тай поетичні творы разных русинськых писателюв Пудкарпатя, айбо пораз публікує творы и другых жанрув&nbsp;— наприклад роботы за топоніміку уд Михаила Капраля, як ото было у „Алманахови“ за рук&nbsp;2022.

## Референції
Отцюзнина (журнал)

**Журнал „Отцю́знина“** є пудкарпатськоє русинськоє културно-белетричноє періодичноє уданя, котроє уходит кажджі три місяці. За уданя журнала сут зоповідні Закарпатськоє обласноє научно-културолоґічноє общество им.&nbsp;А.&nbsp;Духновича тай Русинськый културолоґічный клуб. Головным редактором журнала є Юрій Шипович, координатором проєкта є Юрій Продан, за коректуру зодповідный Томаш Калинич, за верстку, дизайн тай вебсайт&nbsp;— Петро Біров. Редакційну колеґію творят: Петро Біров, Петро Габрин, Томаш Калинич, Михаил Куцкір, Павел Леньо, Юрій Продан, Іґорь Прохненко, Маріан Токар, Володимир Фенич, Юрій Шипович.

## Історія

### Перші десять чисел (2016–2018)

### Обновлена „Отцюзнина“ (2023–)
Зачинавучи авґустом 2023.&nbsp;рока, вдяку фінанчнуй помочи Карпаторусинського научного центра в Ню Йоркови, журнал быв удроженый тай удає ся дотеперь.

Уєдно из обновленов верстков, журнал дустав ищи вебсайт, на котрый трафлявут як анонсы будучных чисел тай подій и матеріалы из печатної верзії, так и другі статі.

### Правописна комісія
У юнійови 2024 рішеньом редакційної колеґії журнала „Отцюзнина“ тай професора Павла Роберта Маґочія была закладена правописна комісія про журнал. Комісія зачала роботу 13.&nbsp;септембра того такой року, справивши своє першоє засіданя. Чекат ся, ож она ся буде занимати стандартизаційов правописа журнала тай уєдно из тым другых проєктув „Русин-Клуба“.

## Рубрикы
На днешньый день „Отцюзнина“ обсягує такі рубрикы:

* „Історія нашої землі“&nbsp;— історичні матеріалы уд пудкарпатськых історикув, археолоґув тай академікув.
* „Русинськый язык“&nbsp;— лінґвістичні статі уд коректора журнала Томаша Калинича (сперед тым ся называла „Лінґвістика“; писала статі товды была бывша коректорка Анна Меґела).
* „Актуалноє інтервю“&nbsp;— інтервю из знамыма пудкарпатськыма русинами, котрі головно шорит головный редактор журнала Юрій Шипович.
* „Сохташ“&nbsp;— статі за традиції тай звыкы русинув.
* „Зелена Отцюзнина“&nbsp;— рубрика за еколоґію Пудкарпатя.
* „Новинкы жытя карпаторусинув“&nbsp;— рубрика из актуалныма вістями за русинськый живот.
* „Вызнамні карпаторусины“&nbsp;— біоґрафічні тай енциклопедичні матеріалы за знамых русинськых діятелюв.
* „Умілство“&nbsp;— рубрика за русинськоє уміня.
* „Сокацтво“&nbsp;— рубрика из рецептами народного ідіня.
* „In memoriam…“&nbsp;— рубрика из меморіалныма статями за покуйных узнамных русинув.

## Удкликованя

* Вебсайт журнала „Отцюзнина“
* Архів діґіталных верзій журнала

## Референції
Медьє

**Ме́дьє** (, у єднині: *megye* — жупа, из 2023 року хоснує ся термін **варме́дьє** — вароська *[[область]]*) — адміністративна единка Мадярщины яка є дарабом реґіонӯв крайны.

## Поділ
Мадярщина розділена на 19 вармедьє и варош, прируняный ид вармедьє (*főváros*, «столиця») — Будапешт. Нынішнёє адміністративноє діленя было уведеноє у 1950 році. Вармедьє дале пудрозділявуть ся на 175 ярашӯв (*járások*, у єднині: *járás*). Столиця Будапешт пудрозділять ся на 23 районы (*kerületek*, у єднині: *kerület*).

Є 23 вароша из правами вармедьє (*vármegyei jogú városok*, у єднині: *vármegyei jogú város*). Містні администрації сих варошӯв мавуть исполнительну власть, айбо они не являвуть ся независными територіалными единками.

## Придаткы
Иппен є сім варошӯв из правами медьє у доповненя ид центрам медьє:

* Ерд (медьє Пешт)
* Дунауйварош (медьє Фиєр)
* Годмезёвашаргей (медьє Чонґрад-Чанад)
* Надьканижа (медьє Зала)
* Шопрон (медьє Дьёр-Мошон-Шопрон)
* Байя (медьє Бач-Кышкун)
* Естерґом (медьє Комаром-Естерґом)

## Удкликованя
Тоты даны суть часточно або цалком основаны на перекладі статі Медье на Російськӯв Вікіпедії (чісло ревізії не было становлене).
Катеґорія:Административны части Мадярщины
Катеґорія:Медьє
Катеґорія:Мадярьско
Велика Украйина

**Вели́ка [[Україна|Укра́йина]]** () — ірредентисташска політична концепція. Термін «Велика Украйина» быв первый раз хоснованый у трудах Грушевського. У началі 1918 року М. Грушевськый писав, што, удділивши ся уд Російськой Рішы, «украйинці» получили возмогу творити не леш «слободну и независну Украйину», но и «Украйину Великую», великую не територіёв, ци богатством, авадь господством над другыми, а вышше всёго, «соціално-моралными цінностями», воплощіням котрых мали были быти «высока» наука, култура, искуство. У ёго представліню, Велика Украйина мада была стати «палладіумом демократическых вольностий» и «аренов націоналного розуміня». Въедно из «украйинцями» у ню̄в, мавучи права автономії, слободно жили бы другі националности. У дальнійшӯм, пуд терміном Велика Украйина пуднимало ся иппен инноє: сформулованое украйинськыми політическыми діятелями представліня за Украйину из бӯлшыв територіёв и вплывом, чим современна, котра має охватывати усі «укра́йиньскі» етніцькі території.

## Історія украйиньского ірредентизма
Дисять заповедий Украйиньской народной партії были сформулованы її лідером Миколаём Міхновскым у 1904 році.

Тоты заповеди были своёго рода кодексом партии. Они призывали ид построєню «єдиной, неділимой, уд Карпат до Кавказа самостойной, слободной, демократицькой Украйины — республікы робочых людий».

## Состав реґіонӯв «Великой Украйины»
Украйиньскый ірредентизм предполагав припой територій на выходови, северови и западови, потӯм вошедшых у состав РФ, Польска, Мадярщины, Словеньска, Ґрузії, Білоруси, Молдавії, Румыниї и територій ныні зайнятых «Украйинов»:
* Стародубщина и Сіверщина, ид северови уд Черніговщины;
* Выходна Слобожанщина, юго-выходны дарабы Курьской, Білгородьской и Воронезькой областий:
* Донщина, северо-западна часть Ростовськой области;
* Кубань и Ставрополя.

На западови же, исі реґіоны включавуть:
* Подністровье, лівый берег Дністра у Молдавії (Придністровье *(de facto*) / западна Молдавія (*de jure*));
* Пряшӯвська Русь, северо-выходна часть Словеньска: Пряшӯвськый край, Кошицькый край, заселеный у векшыні Русинами;
* Пудкарпатя, ныні Закарпатьска область Украйины, у якӯв .
* Юго-выходна територія Польска: в удношіню Любліньского и Пудкарпатьского воєводств;
* Закерзоня и Перемышльщины: Лемковина (Лемко-Русиньска Републіка, Републіка Команча), Бойкӯвщина, Надсяня, Любачӯвщина, Холмщина, Южноє Пудляшя;
* Берестейщина и Піщина, юго-западна часть Білоруси: Брестськой и Гомельской областий (Піньска область);
* Южный Мараморош и Южна Буковина, север Румыниї: території Марамороша и Сучавы, .

## Удкликованя
*
Катеґорія:История Украины
Катеґорія:Ірредентізм
Катеґорія:Україна
Мальдівы на літньых дітвацькых Олімпійськых играх 2014

**[[Малдивы|Мальдівы]] на літньых дітвацькых Олімпійськых играх [[2014]]**, проходившых у китайскӯм Нанкінови из 16 по 28 авґуста, были представлены трёма спортсменами у двох видах спорта.

## Состав и резултаты

### Легка атлетика
Мальдівы представляв єден спортсмен.

**Леґенда**: **Q** — фінал А (медальный), **qB** — финал B (без медалю̄в), **qC** — фінал С (без медалю̄в), **qD** — фінал D (без медалю̄в), **qE** — фінал E (без медалю̄в).

#### Юноши

### Плаваня
Мальдівы представляли два плавця.

#### Юноши

#### Дівкы

Катеґорія:Мальдівы на дітвацькых Олімпійськых играх
Катеґорія:Олімпійскы гры
Меммінґен

**Меммінґе́н** (нім. Memmingen) — варош и вароськый округ (нім. kreisfreie Stadt), ФЗ Швабія, Німицько.

## Транспорт
Пиля вароша є важный перетин автобанӯв и . Через варош проходить федералный автобан. Станція Меммінґен&nbsp;— желізници, шчо сполучать Мнихов и Ліндау (Баварія), а иппен Ульм&nbsp;— Оберстдорф.

Катеґорія:Міста
Катеґорія:Міста Нїмецька
Ю

**Ю, ю**&nbsp;&nbsp;— буква кирилиці. У русиньскӯв азбуці 32. Є у російськӯм, (32-га за ліком), украйиньскӯв (32-га) у болгарськӯв (29-та), у білоруськӯв (31-ва). Из сербськой выключена у середині XIX стороча, у македонську, построєну за образом нової сербської, не вводилася. Хоснує ся иппен у письменностях даякых несловяньскых языкӯв.

Катеґорія:Кірілічны буквы
Катеґорія:Буквы за алфавітом
Босняцька Вікіпедія

**Босня́цька Вікіпе́дія** (босн. Wikipedia na bosanskom jeziku)&nbsp;— языковый розділ Вікіпедії босняцькым языком, єдным из южнословяньскых языкӯв. 

Босняцька Вікіпедія на 7 окто̄вбра 2024 року мать. 

93 877 статий, 164 363 зареґістрованых хосновачӯв, 22 активных участникӯв, 9 адміністраторӯв.

. Общоє число сторінок у Босняцькӯв Вікіпедії&nbsp;— 

367 646, редаґовань — 3 644 917, загруженых файлӯв — 5519

. Глыбина (число розвитка языкового розділа) Босняцькой Вікіпедії 

сиридня и становить 84.3 пунктӯв.

 

## Навщіва

Катеґорія:Боснія і Герцеґовина
Катеґорія:Языковы верзії Вікіпедії
Владивосток

**Владивосто́к** (рус. *Владивосток*) — великый варош и порт на югови Дальнёго Выхода у Росії, политическый, културный, научно-образовательный и економіческый центр реґіона; адміністративный центр Приморского края, Владивостоцького вароського округа, а иппен иы 13 децембра 2018 року центр Дальнёвыходного федералного округа. Є на полуострові Муравъёва-Амурського, варошови пудчинены 5 сільськых населеных пунктӯв и острова у заливови Петра Великого, Японьского моря.

## Референции

Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты России
Катеґорія:Міста Росії
Катеґорія:Основаны 1860
3 (число)

**3** (**три**) — натуралноє число, котроє є межи числами 2 и 4.

Катеґорія:Числа
Білгородьска область

**Бі́лгородьска о́бласть** (рус. Белгородская область) (укр. Бєлгородська область) — область на югови Росії. Центр — Білгород.

## Ґеоґрафія
Область є у реґіонови Слобожанщина, майвысока точка 277 м.

## Історія
Область состворена на Рождество, 6 януара 1954 року у составови РСФСР.

## Обывательство

### Націоналный состав по районох 2010

## Адміністративно-територіаный устрой области

### Районы

* Алексєєвський район
* Бєлгородський район
* Борисовський район
* Валуйський район
* Вейделєвський район
* Волоконовський район
* Грайворонський район
* Івнянський район
* Корочанський район
* Красненський район
* Красногвардєйський район
* Красноярузький район
* Новооскольський район
* Прохоровський район
* Ракитянський район
* Ровенський район
* Старооскольський район
* Чернянський район
* Шебекинський район
* Яковлевський район

### Вароші



Катеґорія:Области Росії
Катеґорія:Области
Катеґорія:Слобожане
Катеґорія:Російско-україньска война
Свалявка

**Сва́лявка** (мад. Szvalyavka) (рум. Svaleavka) (укр. Свалявка) — село у Ужгородьскӯм районови (бывшый Перечиньскый район), Закарпатьской области, Украйины.

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1582 році.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 162 людий, из них: 

Украйинці — 98,77%

Русы — 0,62%

Инні — 0,61%

## Туристичны міста
• храм  ст. арх. Михаила. 1991.

• перевал
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Бойковскы села на Украйині
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Села подля краины
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Катеґорія:Свалявка
Ӥ

**Ӥ, ӥ**&nbsp;— кирилична буква.

Хоснує ся у удмуртьскӯм языкови, де є 13-та буква. Позначать голосный периднёго ряда /і/ без помнякшіня попериднёго приголосного. Утворена уд **И**. Хоснує ся пӯсля твердых приголосных: *д, з, л, н, с, т*.

## Иппен позерайте

* Ї (кирилиця)
* Ï (латыника)

## Жрідла

*  Краткий грамматический очерк удмуртского языка. В.nbsp;И.nbsp;Алатырев
Катеґорія:Кірілічны буквы
Катеґорія:Ӥ
Р (буква)

**Р** («ры́»)&nbsp;— буква кирилиці. Є иппен у всьых инных алфавітах, сотвореных на славяно-кириличнӯв ґрафічнӯв основі.
Катеґорія:Кірілічны буквы
Катеґорія:Русиньскый алфавіт
Балта

**Ба́лта**, **фе́йса** вадь **сокы́ра** є ручна серсама на рубаня, тесаня и придаваня формы дереву, и ги зброя. Балта має повно ушылиякых форм, айбо обычно ся чинит из деревляного *топорища* (ручкы) тай металової „головы“. Балта ся хоснує людьми тысячі рокув.

Перед появліньом сучасної балты, дас&nbsp;1.5&nbsp;міліона&nbsp;рокув теперь у камінному віці ся хосновали балты без топорищув. Топорища ся стали чинити лиш зачинавучи 6000&nbsp;до&nbsp;н.&nbsp;е. Майранні приклады балт из ручками мали „головы“ з каміня тай деревляні топорища. Пак ся появляли балты из міді, бронзы, желіза тай стали по мірі того, як технолоґії выробы и доступні матеріалы ся уліпшовали.
Катеґорія:Праца
Катеґорія:Зналости і техніка
Катеґорія:Мадяризмы
Катеґорія:Балта
Бенедековці

**Бенеде́ковці** (мад. Benedeki) (укр. Бенедиківці)&nbsp;— село у Мукачовському районови, Закарпатьской области, Украйины.

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1391 році.

## Присілкы
**Ба́лажваґаш** — село первый раз ся споминать у 1481 році.

## Туристичны міста
* Храм ст. арх. Михаила. 1859.
* потӯк Полуй

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 722 людий, из них подля языка:

украйиньскый — 97,93%

мадярьскый — 1,10%

руськый — 0,97%

## Удкликованя

Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Катеґорія:Села подля краины
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Нижньый Дубовиць

**Ни́жньый Дубови́ць** (мад. Alsópatakvölgy) (укр. Нижній Дубовець) (рум. Nîjnii Duboveț) — село у Тячовському районови, Закарпатьской области, Украйины.

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1898 році.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 1121 чилядник, из них подля языка:

украйиньскый— 98,39%

руськый — 1,61%

## Туристичны міста
• давня каплиця XIX стороча.

## Удкликованя
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Катеґорія:Села подля краины
Згары

**Зга́ры** (пол. Zhary) (укр. Згари) — село у Надвӯрняньскӯм районови, Ивано-Франкӯвськой области, Украйины.

## Ґеоґрафія
Село є у 35 км уд Надвӯрної у Ґорґанох.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 29 людий, из них:

Украйинці — 100%

## Історія
Село первый раз ся споминать у XIX сторочу.

## Удкликованя

* Згари на сайті Верховної Ради

Катеґорія:Села
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Села подля краины
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Катеґорія:Гуцульскы села на Украйині
Катеґорія:Населены пункты Ивано-Франковской области
Катеґорія:Згары
Угерскоє Градіштє

**Уге́рскоє Граді́штє** (чис. Uherské Hradiště, , нім. Ungarisch Hradisch, мор. Hradišč) — варош у Мораві, Зліньскый край, Чиську. Центр окреса Угерскоє Градіштє.

## Історія
Варош быв основаный у році 1257 Богемскым кралём Пржемыслом Отакаром ІІ ге замок на спорных зимлях из Мадярами. Мав иппен и німицьку назву нім. Radisch.

## Знамі родаци

* Петр Нечас&nbsp;— чиськый політік, премєр-міністр Чиськой републікы (28. юна 2010 – 10.&nbsp;юла 2013).

## Интересны факты
У варошови є Футбольный клуб „Slovácko“.
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Населены пункты Чехии
Катеґорія:Чесько
Катеґорія:Міста
Катеґорія:Основаны 1257
Катеґорія:Населены пункты
Telegram

**Telegram** вадь **Telegram Messenger** („**Телеґрам**“) є многоплатформовый „хмарный“ сервіс, соціална сітка и месенджер, запущеный на iOS 14.&nbsp;авґуста 2013 и на Android 20.&nbsp;октовбра 2013. Предлагає публічні ґрупові чаты тай каналы, обмін файлами, жыві транслації, кунцьово зашифровані голосові и відеозвонкы тай опціонално кунцьово зашифровані личні чаты.

Telegram закладеный у 2013.&nbsp;році Павлом и Ніколайом Дуровыми. Його серверы розміщені у разных ґеоґрафічных локаціях, а штабквартира є у Дубаї, Споєных Арабськых Еміратах.

## Історія
Telegram быв закладеный у 2013.&nbsp;році братами Павлом и Ніколайом Дуровыми, котрі сперед тым розробили російську соціалну сітку VKontakte. У 2014.&nbsp;році они лишили VKontakte, заявивши, ож єї забрав російськый уряд. Павел продав быв свою частку в компанії тай пушов гет из Росії по провбах опирати ся властям. Ніколай розробив протокол MTProto, котрый став основов Telegram, а Павел му дав фінанчну пудпору через свуй фонд Digital Fortress.

Компанія Telegram зареєстрована на Британськых Вірджінськых островах тай ги LLC (дружество из ограниченов удповідалностьов) у Дубаї. Она не публікує інформацію за вто, де ся орендувут офісы вадь через котрі юридичні особы ся оформлює оренда, указувучи на потребу „защищати команду уд нежеланого влива“, а хосновачув уд урядовых тискув. По выходу з Росії Павла Дурова у 2014.&nbsp;році ун заявляв, ож ся возит из державы в державу из малов командов проґраміштув, котра ся чинила из&nbsp;15&nbsp;основных членув.

Єден ексробутник VK заявив, ож Telegram мав робутникув у Санкт-Пітєрбурзі; Павел Дуров казав, ож команда Telegram у 2014 розмістила штабквартиру в Берліні, Німещина, айбо не дустала посвідкы на бываня про вшыткых членув команды и поміняла юрисдикцію на зачаткови 2015. Уд 2017.&nbsp;року компанія ся базує у Дубаї. Датацентры розміщені по разных юрисдикціях, обы уменшити різікы тиска з боку урядовых інституцій. Компанія арґументує тото потребов „защищати податкы, котрі не покрывавут ся кунцьовым шифрованьом“.

## Критика тай контроверзії
Telegram ся пуддавав авадь пуддає критиці позад шора причин:

* протирічачых заяв за монетизацію тай спувробутництво из державными урядами;
* удсутство вадь низку прозорость у обробці запросув из боку державных орґанув;
* нарушеня авторськых прав хосновачами;
* подачу представителям Европської унії неправдивої статистикы за число хосновачув (про реґулацію подля місных законув за цифрові сервісы);
* хоснованя месенджера про продаж и купованя заказаных субстанцій; терористичну діялность; шыріня незаконної порноґрафії, у тум числі діточої; шыріня приватної інформації людий без їх согласу; и другі незаконні цілі. Telegram має дакулько ресурсув про модерацію и прозорость модерації, наприклад офіційні каналы, де ся публікує статистика за заблоковані акаунты, чаты, каналы, хосновані про нелеґалну діялность; тай методы на скаргы на нелеґалный обсяг.

З боку украйинськых властий и публікы Telegram пораз ся обвиняє у спувробутництві из російськыми спецслужбами.

## Референції
Катеґорія:Windows
Дубровка (Тячовскый район)

**Ду́бровка** (мад. Dubrovka) (укр. Дібрівка) (рум. Dubrivka) — село у Тячӯвськӯм районови, Закарпатьской области, Украйины.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 440 людий, из них: 

Украйинці — 99,73%

Німці — 0,27%

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1929 році ге Dubravka. 

## Назва
Назва мать русиньскоє происхождіня уд слова Дубрава (густый дубник).

## Туристичны міста
• Монастырь ст. Иоана Предтечі. 1929, 1993.

• Цирьков иконы Почаївської божої матери. 1993.

• Цирькоа ст. Иоана Предтечі. 1998.
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Населены пункты подля країны
Катеґорія:Села подля краины
Катеґорія:Дубровка
Ескімосы

**Ескімо́сы** авадь **Інуї́ты** — народ монґолоїдної рассы основноє обывательство дакотрых реґіонӯв Аляскы и Чукоткы. У світі всёго є коло 17000 людий того народа, у основі у ЗША и Канаді.

## Ґалерея

Файл:Eskimo_group_-_NARA_-_523819.jpg|Ескімосы (1894)
Файл:Noatak-Alaska01.jpg|Ескімосы на каяках. Аляска, 1929 рӯк
Файл:Alaskan_Inuit_winter_home_1900.jpg|Ескімосы у традичнӯв хыжи
Файл:Igloo_inner.jpg|Іґлу
Файл:Yupik_shaman_Nushagak.jpg|Шаман
Файл:Siberian-eskimo-Nabogatova-.PNG|Ескімоска из іклом моржа
Файл:Uelen_Yaranga_1913.JPG|Ескімосы перед яранґов у Уеленови, 1913 рӯк
Файл:North_Pole_eskimos.jpg|Чотыри ескімоса, які сопровождали Роберта Пірі и Метью Ґенсона у ихню̄м пути до северного полюса
Файл:Dance_mask,_probably_of_tunghat,_Southwest_Alaska_Eskimo,_collected_in_Kushunak,_probably_in_1905_-_Native_American_collection_-_Peabody_Museum,_Harvard_University_-_DSC05634.JPG|Маска на ритуалні танці
Файл:Nunivak_maskette.jpg|Маска нунівак
Файл:Eskimo_Family_NGM-v31-p564.jpg|Ескімосы из дітинов
Файл:Eskimo_children_I.jpg|Ескімоські діти у Беринговому морёви 

Катеґорія:Народы Росії
Катеґорія:Народы і етніка
Катеґорія:Ескімосы
Катеґорія:Канада
Катеґорія:Росія
Катеґорія:Споєны Штаты Америцькы
Музей археолоґії Батурина

**Музе́й археоло́ґії Бату́рина**&nbsp;— музей у варошови Батурин Бахмацького района Чернігӯвськой области, входить у состав Націоналного історико-културного заповідника «Гетьманська столиця».

## Історія музея
Удкрытя Музея археолоґії Батурина одбыло ся 22 януара 2009&nbsp;р., у Динь соборності Украйины, Президентом Віктором Ющенком.

## Експозиція

Тематика музея охвачує значный проміжок часу&nbsp;— уд первых людий на зимлях Батурина и до згыбели вароша 13 (2) новембра 1708&nbsp;р.

Дякувучи планомірным каєдорӯчным розкопкам Музей археолоґії Батурина продовжує поповняти ся раритетными експонатами.

У музеёви орґанізовувуть ся выставкы, проводяться тематичні занятя на ученицьку молоджаву, лекції.

## Удкликованя

Катеґорія:Основаны 2009
Катеґорія:Музеї
Катеґорія:Історія
Катеґорія:Батурин
Катеґорія:Чернїгівска область
Брчко

**Брчко́** (босн. Brčko) (серб. Брчко) (горв. Brčko) — варош на северови Босны и Ґерцоґовины, Адміністративный центр округа Брчко. Варош лежить на ріці Сава на гатарови из Горватіёв. 

## Ґеоґрафія

Варош є при впаду рікы Брка у Саву на правому берегови посліднёй. Брчко прилягать ид босаньско-горватьского гатара, што тягне ся вздовж Савы, напротив горватьского села Ґуня. На выход уд вароша простирать ся родюча Семберія, а приблизно за дисять кілометрӯв на юг — здоймавуть ся гӯрські схылы Маєвиці. Варош є важным транзитным центром, через нёго проходить майважный путь споя, якый споює западну и выходну части Републікы Серьбской тай юг и северну части Федерації Босны и Герцеґовины.

## Історія
Варош первый раз ся споминать у 1526 році.

## Обывательство

### Етнічный склад


Файл:Brcko_-_Etnicki_sastav_po_naseljima_1961.gif|Етнічна структура Брчко за населеными пунктами 1961
Файл:Brcko_-_Etnicki_sastav_po_naseljima_1971.gif|Етнічна структура Брчко за населеными пунктами 1971
Файл:Brcko_-_Etnicki_sastav_po_naseljima_1981.gif|Етнічна структура Брчко за населеными пунктами 1981
Файл:Brcko_-_Etnicki_sastav_po_naseljima_1991.gif|Етнічна структура Брчко за населеными пунктами 1991
Файл:Brcko_-_Etnicki_sastav_po_naseljima_2013_1.gif|Етнічна структура Брчко за населеными пунктами 2013
 

## Спорт
У Брчко є три футболных клубы (ФК "Єдінство Брчко", "ФК" Локомотива "Брчко и маймолодый клуб" ФК Илічка 01 "). Вшыткі они выступавуть у Другӯв лізі Републікы Серьбскої.

## Ґалерея

Файл:Brčko-panorama.jpg|Панорама Брчко
Файл:Brčko_noću.jpg|Брчко нӯчов
Файл:Fontana_-_simbol_grada.jpg|Фонтан - символ міста


## Братьскі Вароші

* Самсун, Турція
* Сент-Луїс, ЗША
* Смедеревська паланка, Сербія

## Иппен позерайте

* Округ Брчко
Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту
Катеґорія:Населены пункты
Катеґорія:Населены пункты Боснії і Герцеґовины
Катеґорія:Міста
Катеґорія:Міста Боснії і Герцеґовины
Дрисляк

**Дрисля́к** (уд слова *<u>дристати</u>)* авадь **Дуршла́ґ** — предмет кухонного діла у виді невеликого черпака из дырами здолю̄. По призначіню є близкый ид ситови.

Дрисляк є главный головный убӯр у пастафарианстві.

Катеґорія:Кухонноє діло
Тарантиньска Вікіпедія

**Тарантиньска Вікіпедія** (тарантин. *Uicchipèdie*)&nbsp;— языковый розділ Вікіпедії тарантиньскым языком. Сотворена у 2006 році.  

Тарантиньска Вікіпедія на 11 окто̄вбра 2024 року містить 

9487 статий, 12 075 зареґістрованых хосновачӯв, 22 активных дописувачӯв, 3 адміністраторӯв

. Общоє число сторінок у тарантиньскӯв Вікіпедії&nbsp;— 

18 867, редаґовань — 149 854, загруженых файлӯв — 155

. Глубина (уровинь розвитя языкового розділа) тарантиньской Вікіпедії 

дуже мала и становить леш 7.8 пунктӯв

. 

## Штатистика

* Авґуст 2007&nbsp;— сотворена 100-та статя.
* Авґуст 2007&nbsp;— сотворена 1 000-на статя.
* Авґуст 2007&nbsp;— сотворена 5 000-на статя.

## Иппен позерайте

* Повний список Вікіпедій

## Приміткы

## Удкликованя
Сайт тарантиньской Вікіпедії Мобілный сайт тарантиньской Вікіпедії 

* Статистика тарантиньской Вікіпедії на stats.wikimedia.org. (англ.)
Катеґорія:Вікіпедії
Нижня Солотвина

**Ни́жня Соло́твина** (мад. Alsószlatina, Nagyszlatina) (чис. Nyžne Solotvyno) (укр. Нижнє Солотвино) (рум. Nîjnie Solotvîno) (пол. Nyżnie Sołotwyno) — село у Ужгородьскӯм районови, Закарпатьской области, Украйины.

## Історія
Село первый раз ся споминать у 1405 році.

У другӯв половині XVIII&nbsp;ст. жрідла рахувуть Нижню Солотвину русиньскым селом.

## Обывательство
У селі на 2001 рӯк живе 836 людий, из них:

## Знамі Родаци
• Голик Анатолій Мигалёвич (1994—2015)&nbsp;— солдат Вооруженых сил Украйины, участник русо-украйиньской во̄йны. Захраненый у селі.
Катеґорія:Села Закарпатьской области
Катеґорія:Села
Катеґорія:Села Україны
Катеґорія:Населены пункты Украины
Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Катеґорія:Ужгородскый район
Катеґорія:Нижня Солотвина
Катеґорія:Словеньскі села на Украйині
Катеґорія:Населены пункты подля країны