Pierre Mamie

**Pierre Mamie** (1920–2008) var katolsk biskop av Lausanne, Genève og Fribourg.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Pierre Mamie kom fra en urmakerfamilie. Etter å ha fullført *[[Matura]]* i St. Michael i Fribourg, begynte han på Fribourg-seminaret i 1941. 
### Prest
Han ble ordinert til prest der den 7. juli 1946. Han tjenestegjorde først som prest i Lausanne. Fra 1955 til 1960 studerte han teologi ved det pavelige universitet Angelicum i Roma. I 1958 tok han doktorgraden i teologi fra Det pavelige bibelinstitutt oppnådde også lisensiat i bibelfag. Fra 1960 til 1968 var han rektor ved Fribourg-seminaret. Han var også professor i eksegese ved seminaret (1960–1968) og professor i gammeltestamentlig eksegese ved Universitetet i Fribourg (1966–1968).

Mamie var teologen kardinal Charles Journets personlige sekretær under den siste sesjon av Andre Vatikankonsil fra september til desember 1965. Han mintes senere konsilet som *«Guds største gave til verden i det 20. århundre»*. Når han sent i livet så tilbake på de, sa han:
::*«Det var en ekstraordinær menneskelig og åndelig opplevelse å befinne meg midt i konsilfedrenes kretser. Jeg har sett hva kollegialiteten til biskoper rundt om i verden representerer, i debatter og utenfor sesjonene. Jeg var også i stand til å føle spenningene som fulgte med visse debatter, særlig de som ble provosert frem av erkebiskop [[Marcel Lefebvre]] og hans venner vedrørende religionsfrihet.»*

### Hjelpebiskop i Lausanne, Genève og Fribourg
Den 15. juli 1968 utnevnte pave Paul VI ham til titulærbiskop av *Otriculum* og hjelpebiskop av bispedømmet Lausanne, Genève og Fribourg. Han ble ordinert til biskop den 6. oktober 1968 av kardinal Charles Journet; de medkonsekrerende var biskopen av Lausanne, Genève og Fribourg, François Charrière, og biskopen av Chur, Johannes Vonderach. Sommeren 1970 skal han ha frarådet den daværende biskop Charrière uten hell å anerkjenne prestebrorskapet St. Pius X under erkebiskop Marcel Lefebvre.

### Biskop av Lausanne, Genève og Fribourg
I 1970 ble han utnevnt til biskop av bispedømmet Lausanne, Genève og Fribourg. Utnevnelsen ble ikke ønsket velkommen av alle grupperinger, ettersom det bestod spenninger og splittelser rundt de liturgiske nyskapningene som kom fra konsilet, den provoserende tilstedeværelsen av Lefebvres seminar på den ene siden, og angrep fra teologer ved Universitetet i Fribourg mot pave Pauls nylige encyklika som avviste kunstig prevensjon på den andre siden, særlig fra teologen Stephan Pfürtner. En samtidig beskrev Mamie som «såret» og «rystet» av uroen som ble provosert frem da han bare, etter hans syn, forsøkte å garantere ortodoks undervisning av sine seminarister.

I løpet av sine år i tjenesten uttrykte han en fast overbevisning om hjelp til den tredje verden, støtte til utlendinger, og fremfor alt var han kritisk til våpenhandelen. 

I løpet av 1990-årene uttrykte han bekymring over de sveitsiske bispedømmegrensenes uegnethet; han mente at de hadde vært ansvarlig for de mange administrative vanskelighetene som sveitsiske biskoper hadde møtt gjennom årene. Han erklærte seg også fullstendig imot bestemmelsen i den føderale grunnloven om at enhver etablering av et nytt bispedømme på sveitsisk jord må godkjennes av staten, og argumenterte for at slik innblanding ville undergrave pavens forrang over kirken. Biskop Mamie var president for Den sveitsiske bispekonferanse (SBK) fra 1977 til 1979 og fra 1992 til 1994. I løpet av sin periode fikk han tatt opp den såkalte «bispedømmeartikkelen» (artikkel 72, paragraf 3) i den sveitsiske føderale grunnlov, som oppsto under inntrykk av den såkalte Kulturkampf på 1800-tallet og ga staten rett til å godkjenne bispedømmegrenser. Denne artikkelen ble avskaffet i en folkeavstemning i 2001.

Gjennom hele livet opprettholdt Mamie en rekke vennskap med kunstnere og forfattere, særlig med Jean Tinguely og Frédéric Dard. Sammen med Frédéric Dard var han medforfatter av *«D'homme à homme»*. En journalist vurderte dette som noe som fikk Mamie til å virke verdslig for noen.

Mamie var medlem av Det pavelige råd for fremme av kristen enhet (1973–2000) og medlem av Kongregasjonen for presteskapet (1979–1982). 

I 1995 ble hans avskjed akseptert av pave Johannes Paul II. Etter at han pensjonerte seg den 9. november 1995, og fikk Amédée Grab som sin etterfølger, viet han seg først og fremst til å redigere kardinal Charles Journets verker. Han ble også utnevnt til æresborger i Fribourg i 1995.

Han døde i en alder av 88 år den 14. mars 2008 i *Foyer Jean-Paul II* i Villars-sur-Glâne i kanton Fribourg, og ble gravlagt i Fribourgs katedral *St. Nicholas* den 18. mars 2008.

## Verker
* *D'homme à homme*, Éditions Favre, 1984
* *En l'honneur de Marie*, homélies 1968-1988, Éditions Saint-Paul Fribourg-Paris, 1988
* *Correspondance Journet-Maritain*, Éditions Saint-Augustin, divers Tomes
* *Erika*, récits de rencontres, Éditions Saint-Augustin, 1999

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595–1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649–1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675–1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693–1769) *1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724–1793) *1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718–1802) *1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744–1830) *1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785–1841) *1823
* Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798–1876) *1828
* Kardinal Serafino Vannutelli (1834–1915) *1869
* Kardinal Domenico Serafini (1852–1918) *1900
* Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872–1960) *1916
* Erkebiskop Filippo Bernardini (1884–1954) *1933
* Biskop François Charrière (1893–1976) *1945
* Kardinal Charles Journet (1891–1945) *1965
* Biskop *Pierre Mamie* (1920–2008) *1968

## Referanser