Katarina Taikon

**Katarina Taikon**, folkebokført *Katharina Maria Taikon*, en tid *Taikon Langhammer* (1932–1995) var en svensk forfatter av rom-opphav. 

Katarina Taikon debuterte som forfatter i 1963 med den selvbiografiske boken *Zigenerska*. Hun ble mest kjent for barne- og ungdomsbøkene sine i Katitzi-serien, som begynte å komme ut i 1969. Som rom var hun også aktiv i samfunnsdebatten om rettighetene til svenske romfolk.

## Bakgrunn og livsløp
Katarina Taikon var datter av sølvsmeden og tivolieieren Johan Taikon og Agda Karlsson. Johan kom til Sverige fra Russland på begynnelsen av 1900-tallet og møtte servitøren Agda Karlsson noen år senere da han spilte fiolin på en restaurant i Göteborg. Katarina var en yngre søster av Rosa Taikon som også ble sølvsmed. Musikeren og forfatteren Hans Caldaras og forfatteren og læreren Monica Caldaras var søskenbarna hennes. Hennes mor døde da hun var ni måneder gammel. Etter at faren giftet seg på nytt, kom Katarina Taikon i fosterhjem hos ekteparet Kreüter på Sörböle i Skellefteå. Ekteparet Kreüter drev et tivoli og ønsket å adoptere fosterbarnet sitt, men faren motsatte seg dette. 

Sommeren 1939 ble hun innskrevet som Ketty Karlsson (moren sitt etternavn) på barnehjemmet Umebygdens barnhem på Öbacka i Umeå. Begge de første bøkene om Katitzi utspiller seg i sørlige Västerbotten,  og i den siste vender hun tilbake til jenterommet i Skellefteå. Da Katarina Taikon var 16 år, i 1948, spilte hun en hovedrolle i Arne Sucksdorffs kortfilm *Uppbrott*. Hun bodde blant annet på Henriksdalsberget i Nacka. 

Som de fleste kalderash-romer i sin generasjon hadde Taiko ikke gått på skole som barn, og lærte seg å lese og skrive først i tenårene. Hun studerte senere på Birkagårdens folkehøgskole og ved Brødrene Påhlmans handelsinstitutt.

Katarina Taikon var en tid forlovet med skuespilleren Ove Tjernberg (1928–2001) og fikk datteren Angelica Ström (født 1953) sammen med ham. Med kunstneren Svenolov Ehrén (1927–2004) fikk hun sønnen Michael Langhammer (født 1957). Årene 1962–1981 var hun gift med fotografen Björn Langhammer (1933–1986), som hun fikk sønnen Niki Langhammer (1961–1999) med.

I 1982 ble Katarina Taikon rammet av hjertestans bare 50 år gammel. Hun ble gjenopplivet av ambulansepersonell, men hadde da fått store hjerneskader grunnet langvarig oksygenmangel. Hun lå 13 år i koma før hun døde i 1995 uten å ha fått tilbake bevisstheten.

Katarina Taikon ble begravet på Skogskyrkogården i Stockholm i samme grav som broren Paul Taikon.

## Ettermæle
Høsten 2012 ga forlaget Natur & Kultur ut en biografi om henne. Biografien har tittelen *Den dag jag blir fri*, og er skrevet av Lawen Mohtadi.  En dokumentarfilm om livet til Katariana Taikons liv, *Taikon*, hadde kinopremiere i oktober 2015 med manuskript og regi av Gellert Tamas og Lawen Mohtadi.

I Skellefteå ble *Katitzis gata* oppkalt etter henne i 2015.

## Bibliografi

* 
* 
* 

*Serien om Katitzi*

*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

#### Bildebøker om Katitzi med illustrasjoner av Lisbeth Holmberg-Thor
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Filmmanus
* 1979 –  Katitzi

## Priser og utmerkinger
* 1964 – ABF:s litteratur- & konststipendium
* 1969 – Litteraturfrämjandets stipendiat
* 1971 – Litteraturfrämjandets stipendiat

## Fotnoter

## Referanser


 


## Litteratur

* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
*  Bilde av Katarina Taikon, trolig tatt av Björn Langhammer 
*