Teodora Inácia Gomes

**Teodora Inácia Gomes** (født 1944) er en politiker, feminist og kvinnerettighetsaktivist fra Guinea-Bissau. Hun var med og kjempet i kampen for bissauguineansk uavhengighet fra portugisisk styre, og er nestleder i Det afrikanske partiet for Guinea-Bissau og Kapp Verdes uavhengighet (PAIGC).

## Bakgrunn
Teodora Inácia Gomes ble født i Empada i Quínara-regionen i det sørlige Guinea-Bissau 13. september 1944. Hun har fem søsken, fire brødre og en søster, Joana Gomes; hennes far var Inácio Pedro Gomes. Familien hennes er kristne og hun gikk på en katolsk skole. Da faren hennes var ung emigrerte han til Porto, Portugal og var en av et lite antall guineanere som studerte utenfor den portugisiske kolonien. Faren hennes knyttet viktige forbindelser med  mens han var der. Moren til Gomes kom fra en etnisk gruppe, hvis sosiale system var matrilineær. Foreldrene var begge aktive i frigjøringsbevegelsen. Gomes understreker betydningen av forholdet til faren hennes i hennes politiske dannelse.

## Uavhengighetsbevegelse
I 1962 sluttet Gomes seg til den væpnede frigjøringskampen og ble medlem av Det afrikanske partiet for Guinea-Bissau og Kapp Verdes uavhengighet (PAIGC), en bevegelse som blant andre prinsipper etablerte likestilling mellom menn og kvinner, og uttalte at «menn og kvinner nyter samme rettigheter i familien, på jobb og i offentlig virksomhet». I PAIGC jobbet Gomes tett med Amílcar Cabral og samarbeidet med ham. Hun jobbet også som helsearbeider og som politikklærer. Hun hadde også militær trening og befalte en enhet på 95 kvinner. En av kvinnene hun kjempet sammen med i 1963 var Titina Silá, hvis død i 1973, under kryssingen av Rio de Farim, minnes den 30. januar hvert år som nasjonaldagen for guineanske kvinner. I august 1963 reiste Gomes og Silá til Sovjetunionen for å ta et politisk praksisopphold. 

I 1964 mottok Gomes et stipend og dro for å studere i Kyiv, Ukraina. I løpet av sin tid i Kyiv deltok hun i ungdoms- og kvinnebevegelser og spredte idealene og målene til PAIGC-frigjøringsbevegelsen og dens væpnede kamp. I 1966 returnerte Gomes til Conakry, hvor hun fortsatte sitt virke som lærer ved Jardim Escola de Ratoma (Instituto Amizade); fra 1969 til 1971 var hun direktør for skolen.

## Etter uavhengigheten
Etter at Guinea-Bissau vant sin uavhengighet i 1974, ble Gomes valgt som stedfortreder i nasjonalforsamlingen i Guinea-Bissau, som representant for PAIGC. I 1976 ble hun valgt til en av fire visepresidenter i det guineansk-sovjetiske vennskapsforbundet.

Som politiker har Gomes forsvart kvinners rettigheter gjennom hele sin karriere og var med på å gjøre kjønnslemlestelse ulovlig i Guinea-Bissau. Hun har også foreslått andre lover som beskytter rettighetene til tidligere frihetskjempere, lover om reproduktiv helse, lover mot menneskehandel med mindreårige, lover om familieplanlegging og lover som forbyr vold mot kvinner. I 2015 var hun deltaker på Sosialistinternasjonalens konferanse i Luanda. Gomes samarbeider også med en ikke-statlig organisasjon, som har som mål å øke politisk bevissthet og å øke antall kvinner i de ulike statlige organene. I 2019 var organisasjonen spesielt aktiv, og håpet på at et rekordantall kvinner ble valgt til å representere sine politiske partier etter valget; til slutt ble 14 kvinner gitt seter, av 102, samme antall som ved valget i 2014.

## Referanser