Ishockey under Vinter-OL 2026 – Kvinner – Finale

**Finalen i ishockeyturneringen for kvinner under Vinter-OL 2026** var en ishockeykamp som fant sted den 19. februar 2026 i Milano Santa Giulia Ice Hockey Arena i Milano for å avgjøre hvem som skulle bli olympisk mester i ishockey for kvinner under Vinter-OL 2026.

Kampen var en reprise av de seks foregående OL-finalene, ettersom de to lagene tidligere hadde møtt hverandre i finalen i 1998, 2002, 2010, 2014, 2018 og 2022. Canada hadde vunnet fire av disse oppgjørene (2002, 2010, 2014, 2022), mens USA hadde vunnet to (1998, 2018).

USA tok sitt tredje OL-gull etter en dramatisk 2–1-seier over Canada etter spilleforlengelse. Etter å ha ligget under store deler av kampen utlignet kaptein Hilary Knight 2.04 før ordinær tid var omme, etter at målvakten var tatt ut til fordel for en ekstra utespiller, og tvang dermed fram spilleforlengelse. Megan Keller scoret det avgjørende målet 4.07 ut i overtiden og sikret dermed USA sitt gull.

## Veien til finalen
### USA
USA fremstod som turneringens klart mest dominerende lag på vei mot finalen i Milano. Allerede i åpningskampen mot Tsjekkia viste amerikanerne styrke med en 5–1-seier. Kampen var jevnere enn skuddstatistikken (42–14) tilsa, men etter at Barbora Juříčková reduserte i midtperioden, tok USA full kontroll. Det skulle vise seg å bli det eneste baklengsmålet laget slapp inn før finalen.

I den neste kampen ble Finland slått 5–0. Kaptein Hilary Knight tangerte USAs OL-rekord i antall mål, mens Megan Keller leverte én scoring og to målgivende pasninger. Målvakt Aerin Frankel holdt nullen for første gang i turneringen.

Mot Sveits fortsatte dominansen med nok en 5–0-seier. Caroline Harvey og Joy Dunne bidro offensivt, og laget kombinerte høy fart, aggressiv forechecking og aktiv bruk av backene i angrep, noe som ble et gjennomgående trekk ved turneringen.

Gruppespillets høydepunkt kom mot erkerivalen Canada. I en kamp som ble omtalt som en maktdemonstrasjon, vant USA 5–0 og sikret førsteplassen i gruppen. Seieren var Canadas første målløse kamp i OL-sammenheng, og amerikanerne hadde på dette tidspunktet vunnet sju strake oppgjør mot sin nordamerikanske rival, inkludert Rivalry Series tidligere samme sesong.

I kvartfinalen mot vertsnasjonen Italia leverte USA sin kanskje mest ensidige forestilling. De vant 6–0 etter fem mål i andre periode og en skuddstatistikk på 51–6.

I semifinalen mot Sverige fortsatte USA i samme spor og vant 5–0. Fire av målene kom i midtperioden, og laget noterte sin femte strake kamp uten baklengsmål. Etter seks kamper hadde USA scoret minst fem mål i samtlige oppgjør, og målvaktene hadde holdt nullen i 331 minutter og 23 sekunder – en olympisk rekord.

Med seks seire på seks kamper, enestående defensiv struktur og bred offensiv produksjon fra alle rekker, tok USA seg ubeseiret til finalen uten å ha vært under i en eneste kamp. Etter seks kamper sto laget med målforskjellen 31–1 og en samlet skuddforskjell på 259–95. Den eneste scoringen de hadde sluppet inn var Juříčkosvás kontringsmål i åpningskampen. Ifølge amerikanske medier ble laget omtalt som en mulig kandidat til å være det beste amerikanske kvinnelandslaget gjennom tidene, med henvisning til bredden i troppen, kombinasjonen av unge profiler som Abbey Murphy, Caroline Harvey og Laila Edwards, og etablerte stjerner som Knight og Alex Carpenter. Backene var sterkt involvert offensivt, og lagets aggressive puckjakt ble trukket frem av trener John Wroblewski som en nøkkel til både angreps- og forsvarsspillet.

### Canada
Canada åpnet turneringen med en kontrollert 4–0-seier over Sveits. De regjerende olympiske mesterne dominerte med 55–6 i skudd og fikk tre av målene i overtall og målvakt Emerance Maschmeyer holdt nullen.I den neste kampen ble Tsjekkia slått 5–1. Canada scoret fire mål i første periode og tok tidlig kontroll, men kampen ble preget av en skade på kaptein Marie-Philip Poulin.

Toppoppgjøret mellom Canada og USA ble en ensidig affære. USA tok ledelsen tidlig etter aggressiv forechecking som tvang frem canadiske feil i egen sone. Amerikanerne utnyttet hurtige overganger og traff med sitt høye press, noe som begrenset Canadas etablerte angrepsspill og tvang backene til raske og upresise avleveringer. Etter 0–2 i første periode forsøkte Canada å justere med mer direkte spill gjennom midtsonen og større trafikk foran USAs målvakt, men laget slet med å vinne dueller i slottet. USA økte til 3–0 i midtperioden og kontrollerte deretter kampen med disiplinert defensiv struktur. To nye scoringer i tredje periode fastsatte sluttresultatet til 0–5. Nederlaget var Canadas største mot USA i olympisk sammenheng og markerte et tydelig signal om amerikanernes form. Samtidig fungerte kampen som et vendepunkt for Canada, som etterpå la større vekt på defensiv balanse og raskere puckflytting ut av egen sone.

Den utsatte åpningskampen mot Finland ble derfor avgjørende for å gjenvinne selvtillit. Canada vant 5–0 i en kamp uten én eneste utvisning – første gang i OL-historien for kvinnehockey. De unge spillerne, anført av Emily Clarks to mål, bidro sterkt. Canada sikret dermed andreplass i puljen.

I kvartfinalen ventet Tyskland, som hadde imponert i gruppespillet med disiplinert og strukturert forsvarsspill og effektiv kontringshockey. Canada tok kommandoen tidlig, men Tyskland holdt lenge stand takket være kompakt soneforsvar og solid målvaktsspill. Et sentralt øyeblikk i kampen var kaptein Marie-Philip Poulins retur fra skade. Poulin hadde stått over de to foregående kampene, men viste ingen tegn til begrensning. Hennes tilstedeværelse på isen ga laget et tydelig løft; med Poulin på plass fant de unge spillerne ny energi, presset hardere, og turte å ta større initiativ i angrep. Ledermålet kom midtveis i første periode, da et langt canadisk angrep i etablert sone brøt gjennom Tysklands boksformasjon. Kort tid etter økte Canada tempoet og skuddvolumet, og to mål i midtperioden ga en komfortabel ledelse. Tyskland reduserte til 1–3 på en kontring, men det skapte aldri reell tvil om utfallet. I tredje periode kontrollerte Canada kampen med rutine og la på to mål til for å fastsette sluttresultatet til 5–1. Poulin scoret sitt 18. olympiske mål og tangerte dermed rekorden til Hayley Wickenheiser for flest OL-mål av en spiller i kvinnehockey.

Semifinalen mot Sveits ble turneringens jevneste kamp for canadierne. Canada dominerte og vant skuddstatistikken 46–8, men møtte en kompakt sveitsisk lagstruktur og en målvakt i storform. Sveits lå lavt i egen sone, blokkerte skudd og satset på kontringer. Etter en målløs første periode økte Canada tempoet i midtperioden. Kaptein Poulin viste styrke og brøt dødpunktet med et presist skudd fra høyre droppsirkel etter et langt angrep i etablert sone. Kort tid senere doblet hun ledelsen i overtall, styrt inn fra kloss hold etter en retur. Sveits reduserte tidlig i tredje periode på lagets eneste overtall, noe som skapte spenning i sluttminuttene. Canada presset på for å punktere kampen, men manglet effektivitet foran mål. I stedet måtte laget ri av sveitsisk sluttpress de siste minuttene, før seieren ble sikret.

Semifinalen viste et mer tålmodig og defensivt strukturert Canada enn i gruppespillet. Laget tillot få farlige sjanser imot og demonstrerte evne til å vinne også når målproduksjonen ikke fløt like fritt – en egenskap som ble avgjørende før finalen.

### Oversikt



## Kampen
### Kampreferat
Kampen startet i høyt tempo, med begge lag tydelig fast bestemt på å kontrollere spillet. USA var aggressivt med pucken fra første dropp, og Abbey Murphy skapte flere tidlige muligheter på høyre side, men Ann-Renée Desbiens sto stødig i målet og avverget alle farlige skudd. Canada hadde to tidlige overtallssjanser, men USA forsvarte seg effektivt, og klarte å holde pucken unna sitt mål.

Et overraskende mål kom tidlig i andre periode: en amerikansk feilpasning mens amerikanerne spilte i overtall ga Laura Stacey en to-mot-en-situasjon, hvor hun elegant la pucken over til Kristin O’Neill, som dekket keeper og satte pucken i mål. Canada ledet 1–0, og det så ut til at det erfarne laget hadde tatt kontrollen.

USA svarte med økende press, og lagets fart og kreativitet ble tydelig i flere farlige angrep. Hannah Bilka, Sarah Nurse og andre fikk flere gode skudd, men Desbiens var på plass med fantastiske redninger. Canada forsøkte å begrense USA’s tempo ved å kollaps i egen sone og spille fysisk, men amerikanerne presset kontinuerlig og skapte små hull i forsvaret.

Tredje periode ble et kappløp mot klokken. Canada holdt godt på ledelsen, men USA tok med drøyt to minutter igjen ut målvakten Aerin Frankel for en ekstra spiller. På første dropp skjøt Laila Edwards fra blålinjen, og kaptein Hilary Knight styrte pucken inn i mål. USA hadde klart å utligne til 1–1, og kampen gikk til spilleforlengelse med spill tre-mot-tre og sudden death.

Spilleforlengelsen var intens, preget av spill med raske overganger. Ved tiden 4:07 tok Megan Keller imot en lang pasning fra Taylor Heise, kom seg forbi den canadiske backen Claire Thompson, og skjøt pucken gjennom beinene til Desbiens og satte inn vinnermålet til 2–1. USA hadde dermed sikret sitt tredje OL-gull etter 1998 og 2018.

### Detaljer

### Kampforløp

### Statistikk

## Se også
*Ishockey under Vinter-OL 2026 – Kvinner
*Ishockey under Vinter-OL 2026 – Menn
**Ishockey under Vinter-OL 2026 – Menn – Finale

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*