Achille Lauro

:*Achille Lauro har også [[Achille Lauro (andre betydninger)|andre betydninger]].*

**Achille Lauro** (født 16. juni 1887 i Piano di Sorrento i Campania i Italia, død 15. november 1982 i Napoli) var en italiensk forretningsmann og politiker. Han anses som en av de viktigste forløpere for italiensk moderne populisme. Hans tilhengere gav ham tilnavnet «Il Comandante».
## Liv og virke
Han ble født som den femte av seks barn av skipsrederen Gioacchino og Laura Cafiero, og ble på sin side reder og grunnlegger av *[[MSC Cruises|Flotta Lauro]]*, en av tidenes mektigste italienske flåter. Han opparbeidet en av de største formuene i Sør-Italia. Han skapte og eide et betydelig finansimperium. En avgjørende nøkkel til å forstå kraften i hans aktiviteter var hans intuisjon om å innrette forholdene slik at hans arbeidere og ansatte skulle få del del av fruktene av den verdiskapning de var med på å oppnå.

I løpet av tiårene med italiensk fascisme ble han utnevnt til nasjonal rådgiver for *[[Camera dei fasci e delle corporazioni]]* (korporasjonskammerset, som landets lovgivende forsamling ble kalt fra 1939 av). Det var Galeazzo Ciano, svigersønnen til Benito Mussolini, og som også var aktiv innen shipping, som fikk ham utnevnt. I denne perioden ble han også utnevnt til president for fotballklubben i Napoli, SSC Napoli, der han etterfulgte Giorgio Ascarelli.

Etter andre verdenskrig ble han, etter en innledende deltakelse i *[[Fronte dell'Uomo Qualunque]]* (UQ - *Den alminnelige manns front*), politisk aktiv i Alfredo Covellis den monarkistiske bevegelse, og støttet økonomisk etableringen av *[[Partito Nazionale Monarchico]])* (PNM - Det nasjonale monarkistparti), og var i lang tid borgermester i Napoli, verdsatt og avholdt for sin forvaltning av de offentlige midler.

Som politiker opprettholdt han en stor popularitet; han ble holdt i høy respekt av flertallet av befolkningen i byen Napoli, og ved kommunevalgene 1952 og 1956 fikk han nesten 300.000 stemmer, høyere enn noe antall stemmer noensinne mottatt av en kandidat i lokalvalgene der frem til det tidspunkt. Han var dermed byens borgermester i en årrekke. Ved de nasjonale valgene i 1953 fikk han 680.000 stemmer for Deputertkammeret, også et stemme tall som aldri var blitt oppnådd før.

Et torg i kystbyen Sorrento er navngitt til hans ære.

## Litteratur
* Federico Robbe: *Gli Stati Uniti e Achille Lauro negli anni Cinquanta*, in Nuova Storia Contemporanea, a. XV, n. 4, Firenze, Le Lettere, 2011.
* Carlo Maria Lomartire: *'O Comandante. Vita di Achille Lauro*, Milano, Mondadori, 2009.
* Fabio Gentile: *Achille Lauro. Un imprenditore politico dell'Italia repubblicana*, Avellino, Mephite, 2008.
* Fueco Gaetano: *Le mani sullo schermo. Il cinema secondo Achille Lauro*, Liguori editore, 2006, Napoli, ISBN 88-207-3909-7
* Achille Della Ragione: *Achille Lauro superstar: la vita, l'impero, la leggenda*, Napoli, Guida, 2003.
* Achille della Ragione: *Un nuovo, vecchio…, libro su Achille Lauro*, Napoli, 2015
* Serena Romano: *Don Achille, 'o comandante*, Milano, Sperling & Kupfer, 1992.
* Pierluigi Totaro: *Il potere di Lauro*, Salerno, Pietro Laveglia editore, 1990.
* Pietro Zullino: *Il Comandante*, Milano, SugarCo, 1976.
* Corrado Ferlaino, Toni Iavarone: *Achille Lauro. Il comandante tradito*, Minerva, Bologna 2015. ISBN 978-88-7381-715-4

## Referanser

## Eksterne lenker
*