Tykhe

**Tykhe** (gammelgresk: Τύχη, *Túkhē*, «Lykke», romersk tilsvarighet: Fortuna) var den presiderende skytsgudinnen som styrte skjebnen, lykken og velstanden til en by. I klassisk gresk mytologi er hun vanligvis datter av titanene Tethys og Okeanos, eller noen ganger Zevs, og på denne tiden tjenestegjorde hun i bringe positive meldinger til folk, knyttet til eksterne hendelser utenfor deres kontroll.

I løpet av den hellenistiske perioden, med dramatiske sosiopolitiske endringer som begynte med Aleksander den store, legemliggjorde Tykhe i økende grad skjebnens luner (både negative og positive), og formørket rollen til de olympiske gudene. Den greske historikeren Polybios mente at når det ikke kunne oppdage noen årsak til bestemte hendelser som flom, tørke, frost, eller til og med i politikken, da kunne årsaken til disse hendelsene på en rimelig måte tilskrives Tykhe. Andre antikke greske kilder bekrefter Polybios, for eksempel Pindaros som hevdet at Tykhe kunne gi seier til mindre betydningsfulle idrettsutøvere. Denne «hellenistiske Tykhe» er ofte avbildet på mynter, eksempel de som ble preget av Demetrios I Soter. Videre kom Tykhe til å representere ikke bare personlig skjebne, men skjebnen til lokalsamfunn. Byer æret sin egen *Tykhai*, spesifikke ikoniske versjoner av den opprinnelige Tykhe. Denne praksisen ble videreført i ikonografien til romersk kunst, selv inn i den kristne perioden, ofte som sett av de største byene i imperiet.

Tykhe ble også tatt inn i forestillingene til det østlige Partia, som ofte avbildet Tykhe på sine mynter, så vel som i bilder som ga legitimitet til Partias konger.

## Mytologi
### Familie
I litteraturen har ulike forfattere gitt Tykhe ulike avstamming. Hun har blitt beskrevet som en datter av Okeanos og Tethys, noe som gjorde henne til en del av okeanidene, Eller av Zevs, eller til og med Prometheus. Hun var forbundet med hevngudinnen Nemesis (som straffet hybris) og Agathos *[[daimon]]* Daimon («god ånd»).

Hun ble noen ganger navngitt som mor til Plutos, rikdommens gud; vanligvis er han imidlertid sønn av Demeter og Iasion.

### Heltemyter
Den greske geografen Pausanias i hans *Beskrivelser av Hellas* henviste til en myte hvor Palamedes, en av de navngitte heltene i den trojanske krig, kastet det første terningsparet og oppga det som en offergave til Tykhe.

## Tilbedelse

Tykhe ble særskilt æret i området Itanos helt øst på Kreta, som Tykhe *Protogeneia*, knyttet til den athenske Protogeneia (Πρωτογένεια, «førstefødte»), datter av Erechtheus, en mytologiske konge av Athen, hvis selvoppofrelse reddet byen. I Alexandria ble Tykhaeon, det greske tempelet til Tykhe, beskrevet av Libanios som et av de mest storslåtte i hele den hellenistiske verden.

Den moderne historikeren Stylianos Spyridacis sammenfattet Tykhes appell i en hellenistisk verden av vilkårlig vold og meningsløse motsetninger: I de turbulente årene som fulgte Aleksanders død «førte en bevissthet om ustabiliteten i menneskelige anliggender folk til å tro at Tykhe, skjebnens blinde elskerinne, styrte menneskeheten med en ustadighet som forklarte datidens omskiftelser.»

Ifølge Susan B. Matheson ble gudinnen Tykhe ofte tilbedt som personifiseringen av en by og dens skjebne. Matheson hevder også at det var kulter til Tykhe over hele Middelhavet. I Athen for eksempel, ville innbyggerne gi hyllest til Agathe Tykhe sammen med andre guder. Andre guder synes også å bli presentert i en sammensetning sammen med Tykhe, deriblant Dionysos i Korint.

Det var et tempel for Tykhe som inneholdt en figur kalt Nemesis-Tykhe, et aspekt av Tykhe. Ifølge Charles M. Edwards begynte Nemesis og Tykhe å dele kulter i romertiden.

En murkrone til Tykhe i Sparta viser spartanernes soldater som slår tilbake amasoner. Olga Palagia har hevdet at denne framstillingen var viktig for spartansk mytologi.

To epiteter på Tykhe var *Automatia*, guddom som styrer ting etter sin egen vilje, uten hensyn til menneskets fortjeneste, og *Meilichius* (Meilixios), guddom som kan bli forsonet, eller den nådige, benyttet som epitet for flere guddommer.

## Framstillinger

Tykhe dukker opp i avbildninger på mange mynter fra den hellenistiske perioden i de tre århundrene før den kristne tid, spesielt fra byer i Egeerhavet. Uforutsigbare lykkevendinger driver de kompliserte handlingslinjene til hellenistiske romaner, som romansene *Leukippe og Kleitofon* eller *Dafnis og Khloe*. Hun opplevde en gjenoppblomstring i en annen epoke med urolig forandring, de siste dagene av offentlig sanksjonert hedenskap, mellom keiserne Julian og Theodosius den store fra slutten av 400-tallet, som definitivt stengte templene. Effektiviteten av hennes lunefulle makt oppnådde til og med respekt i filosofiske kretser i løpet av denne generasjonen, selv om det blant poeter var vanlig å håne henne for å være en ustadig skjøge.

Stjernebildet Jomfruen (latin *Virgo*) blir noen ganger identifisert som den himmelske figuren Tykhe, så vel som andre gudinner som Demeter og Astraia.

### Tykhe i kunsten
I gresk-romersk kunst og middelalderens kunst ble Tykhe avbildet som iført en murkrone, og bærer et overflødighetshorn, et symbolsk *gubernaculum* (skipets ror) og lykkehjulet (*Rota Fortunae*), eller hun kan stå på rattet og presidere over hele skjebnekretsen.

Murkronen betydning er at den identifiserer henne som byens gudinne, og i tilfellet med Sparta skildret murkronen en del av deres grunnmyte om byen deres. Murkronen brukes ofte av arkeologer og historikere for å identifisere en figur i kunsten som Tykhe.

Ifølge Matheson regnes gudinnen Tykhe, som er en av okeanidene, for å være en havgudinne av noe slag. Med henvisning til hvordan Pindaros refererer til henne i diktene sine, «ber han henne om å holde vakt rundt Himera, en havn», og hvordan hun ofte er avbildet mens hun holder et skips ror.

### Tykhe i teateret
Skuespillforfatteren Evripides brukte Tyche som litterært virkemiddel og personifisering. Apollon sies å lede Tycke og til og med gudens planer kan påvirkes av begrepet Tykhe.

### Tykhe i poesien
Poeten Pindaros henspilte på Tykhe som en skjebnegudinne som kunne kontrollere utfallet av atletiske tevlinger.

## Referanser


## Litteratur
* Diodorus Siculus: *The Library of History* overs. Charles Henry Oldfather. Tolv bind. Loeb Classical Library. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press; London: William Heinemann, Ltd. 1989. Bind 3. Bøkene 4.59–8. Versjon online hso Bill Thayers nettsted
* Diodorus Siculus: *Bibliotheca Historica. Vol 1-2*. Immanel Bekker. Ludwig Dindorf. Friedrich Vogel. in aedibus B.G. Teubneri. Leipzig. 1888–1890. Gresk tekst tilgjengelig hos Perseus Digital Library.
* Gaius Julius Hyginus: *Astronomica from The Myths of Hyginus*, overs. og ed. Mary Grant. University of Kansas Publications in Humanistic Studies. Versjon online hos Topos Text Project.
* Hesiod: *Theogony* fra *The Homeric Hymns and Homerica* med engelsk overs. av Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, MA., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Versjon online hos Perseus Digital Library. Greek text available from the same website.
* Pindaros: *Odes*, overs. Diane Arnson Svarlien. 1990. Versjon online hos Perseus Digital Library.
* Pindaros: *The Odes of Pindar*, deriblant Principal Fragments med innledning og engelsk oversettelse av John Sandys, Litt.D., FBA. Cambridge, MA., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1937. Gresk tekst tilgjengelig hos Perseus Digital Library.

## Eksterne lenker
*