Transitional Government of National Unity (Namibia)

**Transitional Government of National Unity** (**TGNU**), også vanligvis kalt for *Interim Government*, var den midlertidige regjeringen i Sydvest-Afrika (Namibia) fra 1985 til 1989.

## Bakgrunn
Etter Turnhalle Constitutional Conference 1975–1977 ble de første flerrase-valgene holdt i det okkuperte territoriet i 1978. Både en nasjonalforsamling og et ministerråd ble innstiftet. Dirk Mudge ble formann for ministerrådet. Allerede i 1972 hadde FN bestemt at SWAPO skulle være *«den eneste legitime representanten»* for Namibias folk, men Swapo hadde ikke blitt invitert til Turnhalle-konferansen og boikottet det påfølgende valget. FNs sikkerhetsråd erklærte derfor valget for ugyldig og interimregjeringen for illegitim.

Etter en inngripen av Sør-Afrikas generaladministrator gikk ministerrådet av. Sør-Afrika godkjente 18. januar 1983 oppløsningen av både det lovgivende og utøvende organet uten at nye valg var planlagt og overtok igjen full administrativ myndighet over Sydvest-Afrika.

Det påfølgende maktvakumet ble fylt av de sørafrikanske administratorene. Willie van Niekerk tiltrådte 1. februar 1983 som generaladministrator for Sydvest-Afrika og Jan F. Greebe tiltrådte som *chief executive officer*. En juridisk kommisjon ble oppnevnt. Oppfordret av resolusjon 532 til FNs sikkerhetsråd for å påskynde frigjøringen av territoriet, ble et statsråd etablert i mai 1983. Dette rådet ble i september overflødiggjort gjennom etableringen av Multi-Party Conference (MPC), som bestod av 19 partier, men som igjen utestengte SWAPO. MPC kunngjorde i 1984 *Windhoek Declaration of Basic Principles* og antok i 1985 *Bill of Fundamental Rights and Objectives*. I sistnevnte ble Sør-Afrika anmodet om å etablere *Transitional Government of National Unity*.

## Opprettelse
Transitional Government of National Unity ble 17. juni 1985 innsatt av den sørafrikanske generaladministratoren. Dens lovgivende og utøvende handlinger måtte godkjennes av Sør-Afrika. Den nylig utnevnte generaladministratoren Louis Pienaar hadde rett til å nedlegge veto mot alle lover. TGNU ble oppfattet som en klientregjering til Sør-Afrika, som etterstrebet moderate reformer, men som ikke var i stand til å sikre seg anerkjennelse fra FN.

Organet ble dominert av Democratic Turnhalle Alliance (DTA). Det midlertidige statsstyret bestod av en Nasjonalforsamling på 62 medlemmer og et Ministerråd på åtte medlemmer. Plassene ble fordelt slik at DTA fikk 22 og de fem mindre partiene fikk åtte plasser hver: Labour Party (LP), National Party of South West Africa (NP), Rehoboth Free Democratic Party, South West Africa National Union (SWANU) og SWAPO Democrats (SWAPO-D). 

DTAs stilling var imidlertid ikke like sterk som etter valget i 1978, da det innehadde 41 av 50 plasser. Nå kunne de fem mindre partiene lett nedstemme DTA.

TNGU ble 1. mars 1989 oppløst i henhold til betingelsene framsatt i resolusjon 435 til FNs sikkerhetsråd for å gi plass til en uavhengig regjering, som ville bli utnevnt på grunnlag av resultatet av parlamentsvalget i november 1989. SWAPO vant valget, men oppnådde ikke et 2/3-flertall, som hadde gjort det mulig for partiet å skrive grunnloven alene.

## Formenn
TGNU ble ledet på en tre måneders roterende basis av dens medlemmer. 

## Fotnoter

## Referanser