«Hvor ble det av alt sammen?» Plyndringen av jødene i Norge

***«Hvor ble det av alt sammen?» Plyndringen av jødene i Norge*** er en bok av Berit Reisel utgitt på Forlaget Press i 2021.

I boken forteller Reisel om arbeidet i Skarpnes-utvalget, et statlig utvalg oppnevnt for å kartlegge hva som skjedde med norske jøders eiendom under andre verdenskrig.

Utvalgets mandat var å «kartlegge hva som skjedde med jødenes eiendeler i Norge under den annen verdenskrig» og «kartlegge hvorledes og i hvilket omfang beslaglagte verdier/eiendeler ble tilbakeført til jødene etter krigen.» 

Berit Reisel og Bjarte Bruland representerte Det Mosaiske Trossamfund i utvalget. De tolket utvalgets mandat annerledes enn flertallet i utvalget, og regnet seg frem til et klart høyere erstatningsbeløp til jødene enn det flertallet gjorde. 

Utvalgsleder Oluf Skarpnes forsøkte å forene flertallet og mindretallet, uten hell. Uten å informere de andre i utvalget laget Reisel og Bruland en egen rapport. Til tross for at utvalget hadde bestemt seg for å ikke si noe før rapporten skulle offentliggjøres 23. juni 1997, gikk Reisel og Bruland ut med informasjon om arbeidet i forkant. «Nå gjaldt det å handle raskt: Vi måtte sørge for å få informert det politiske miljøet om at det forelå to rapporter mens alle fortsatt var på plass i hovedstaden og før Stortinget gikk i ferie», skriver Reisel. 

«Takket være glimrende PR-strategi, fikk de to raskt etablert den oppfatning at mindretallet ville ha et moralsk oppgjør, mens flertallet hadde anlagt en revisortilnærming og bare identifisert forskjellen mellom den kompensasjon jødene tross alt hadde fått, og den de burde ha hatt», skriver Sven Egil Omdal i sin anmeldelse av boken. 

Det var mindretallets rapport som ble lagt til grunn for utbetalingen av erstatning.

I boken retter Reisel harde angrep mot de andre medlemmene i Skarpnes-utvalget, særlig utvalgsleder Oluf Skarpnes.

«At Skarpnes døde for et år siden er beleilig for forfatter og forlaget Press. Hvis han hadde vært i live, ville han nok ha tatt til motmæle», skrev Erle Marie Sørheim i sin anmeldelse av boken. 

«Det er mulig å være uenig med Reisel uten å ha fordommer mot jøder. Ingen av flertallet i Skarpnesutvalget manglet forståelse for jødenes tragiske skjebne under krigen. Men vårt mandat var altså å kartlegge de materielle tapene som jødene hadde lidd», skrev Eli Fure, medlem av Skarpnes-utvalget, i Aftenposten. 

Sven Egil Omdal mener at Reisels bok er «grunnleggende problematisk på flere måter. Reisels hovedpoeng er at mindretallet anla et moralsk perspektiv på oppgaven, mens flertallet drev et rent revisorarbeid. Som Aftenpostens Gunnar Magnus skrev da striden raste som verst, er det vanskelig å oppdage noen prinsipiell forskjell mellom de to innstillingene, til slutt kokte det uansett ned til hvor stor kompensasjonen skulle være. Men dette kommer overhodet ikke fram i Reisels svært ensidige framstilling. Der representerer mindretallet moralen, mens flertallet er inhabile renkesmeder som driver dobbeltspill sammen med ekspedisjonssjef Skogstad og førstearkivar Ole Kolsrud i Riksarkivet. Men hverken Kolsrud, Skogstad, Skarpnes eller de andre aktørene får gi sin versjon. De blir utsatt for grove anklager, som kan være sanne, men som de burde fått anledning til å svare på, ikke minst fordi bokformatet gir liten mulighet til å korrigere i etterkant. Denne boken er, sine mange gode sider og sitt ekstremt viktige tema til tross, nok et eksempel på hvordan sakprosaen opererer i et etisk ingenmannsland.» 

## Referanser