Russisk ortografi før 1918

**Det russiske ortografiske systemet før 1918** var i bruk for å skrive russisk før reformen i 1918, helt siden borgerskriptet (russisk: гражданский шрифт) ble introdusert av Peter den store.

## Alfabetet

Alfabetet før reformen av 1918 besto av 35 bokstaver. Mesteparten av disse forblir uendret. Av disse er fire ikke lenger i bruk i moderne russisk ortografi: *[[Ѣ]]*, *[[Ѳ]]*, *[[И десятеричное|І]]* og *[[Ѵ]]*, mens *[[Ъ]]* ser drastisk mindre bruk. Bokstavene *[[й]]* og *[[ё]]* var ansett som varianter av *[[и]]* og *[[е]]* i den gamle ortografien, men de har siden fått plass som fullverdige bokstaver.

### Ѣ
*[[Ѣ]]*, *ѣ* (*ять*, *jat*) ble brukt i en rekke ord, og ble erstattet med *е* i den moderne ortografien, siden uttalen var lik i de fleste russiske dialekter, men det var ikke alltid slik. *Ѣ* går tilbake på proto-slavisk **ě*, en lang vokal som var veldig vanlig, som skal ha blitt uttalt /æ:/, og ble derfor brukt i flere hundre forskjellige ord. Det er likevel noen regler en kan bruke for å finne ut av om en moderne *е* går tilbake på gammel *ѣ*, blant annet at *ѣ* ikke kan være flyktig, altså at den ikke kan forsvinne i bøyde former av et ord; at *ѣ* ikke kan tilsvare moderne *[[ё]]*; *ѣ* kan ikke finnes bokstavrekkene *-ере-*, *-еле-*, *-ре*- og *-ле-*. I tillegg brukes ikke *ѣ* i lånord. Hvis en ser *е* brukt før en hard konsonant, så er det veldig sannsynlig at den en gang var en *ѣ*, for eksempel *дѣло*, *ѣхать*, *мѣсто*, og *лѣсъ* (moderne russisk: *дело*, *ехать*, *место*, *лес*). I tillegg er *ѣ* å finne i mange grammatiske bøyninger, blant annet oblike former av pronomen, *мнѣ*, *тебѣ*, *себѣ*, *чѣмъ*, *кѣмъ*, *всѣ*, *всѣми* og *всѣхъ* (moderne russisk: *мне*, *тебе*, *себе*, *чем*, *кем*, *все*, *всеми*, *всех*); superlativs- og komperativssuffiksene -*ѣе*, -*ѣй* og -*ѣйш*-, infinitivsendingen -*ѣть*, mange preposisjoner og adverb, for eksempel *вмѣстѣ*, *кромѣ*, *послѣ*, *вездѣ*, *гдѣ*, *внѣ* (moderne russisk: *вместе*, *кроме*, *после*, *везде*, *где*, *вне*). Prefikset *не*- går noen gang tilbake på *нѣ*-, avhengig av betydning. *негде* i betydningen «det er ingen steder», typ «негде сесть» (norsk: «det er ingen steder å sette seg», skrives med *нѣ*-, men негде i betydningen «et eller annet sted», synonymt med *где-то*, skrives også *негде* i den gamle ortografien. Kunnskap om ukrainsk eller polsk kan også komme til hjelpe, siden polsk *ia* og ukrainsk *і* ofte tilsvarer gammel *ѣ.*

### Ѳ
*[[Ѳ]]*, *ѳ* (*ѳита*, *fita*) ble uttalt som /f/ og brukt i greske lånord hvor det ble brukt theta, for eksempel *Ѳёдоръ*, (moderne russisk: *Фёдор*; norsk: Teodor) *Аѳины* (moderne russisk: *Афины*; norsk: Aten) og *риѳма*, (moderne russisk: *рифма*; norsk: rim). Etter reformen ble denne bokstaven byttet ut med *ф*, som opprinnelig stod for gresk Phi, men ble uttalt likt.

### І
*[[И десятеричное|І]]*, *і* (*И десятеричное*, *i desjateritsjnoje*) sammenlignet med den moderne ortografien, skrives for lyden /i/ forran vokaler og *[[й]]*, med unntak ved samskriving. Ellers brukes *[[и]]* som forventet, siden uttalen er lik mellom dem. For eksempel: *линія*, *другіе*, *пріѣхалъ*, *синій* (moderne russisk: *линия*, *другие*, *приехал*, *синий*).

### Ѵ
*[[Ѵ]]*,  *ѵ* (*ижица*, *izjitsa*) ble brukt i greske lånord og tilsvarer bokstaven ypsilon, blant annet i ordet *мѵро* (moderne russisk: *миро*; norsk: krisma). Utenom noen få kirkelige begreper er slike ord veldig sjeldne i russisk. I moderne russisk skrives ord med denne bokstaven med *[[и]]*, akkurat som skjedde med *і*, siden uttalen var lik.

### Ъ
*[[Ъ]]*, *ъ* (*ер*, *jer*) ble brukt før 1918 på slutten av alle ord som slutter på konsonant utenom *й* og ikke allerede sluttet på *ь,* for eksempel *столъ*, *телефонъ*, *Санктъ-Петербургъ* (moderne russisk: *стол*, *телефон*, *Санкт-Петербург*). Dette påvirket ikke uttale, men var heller bare arvet fra gammelslavisk, hvor *ъ* og *ь* representerte fullverdige vokaler. Men siden den gang, selv om de fortsatt var i bruk innen kirkeslavisk, hadde disse vokalene enten falt bort, eller blitt identiske med andre vokaler. At en ikke lenger trengte å skrive *ъ* på slutten av såpass mange ord ga en cirka 4% mer plass i nedskrivne tekster. I moderne russisk brukes bare tegnet for å skille stavelser fra hverandre eller markere mangel på palatalisering.

## Endringer i prefikser og suffikser
### Prefikser på з-
Prefiksene *из-*, *воз-*, *раз-*, *роз-*, *низ-* skrives alltid fullt ut i den gamle ortografien, mens i den nye kan *з*- falle bort hvis den ender opp ved siden av -*с* for å bedre reflektere uttale. Med prefiksene *без-* og *через-* overstyres det til *з* istedenfor *с*.

### Genitiv entall hankjønnsending
Ord som slutter på -*ый* eller -*ій* i nominativ får henholdsvis endelsene -*аго*, -*яго* i genitiv. De ordene som slutter på -*ой* eller -*ъ* får samme endelse som i moderne russisk: -*ого* eller -*его*. For eksempel *каждый*, genitiv entall *каждаго*, moderne russisk *каждого*, men *самый*, genitiv entall *самаго*, moderne russisk *самого*.

### Hunkjønn og intetkjønn nominativ flertall adjektivsendelse
Adjektiv i hunkjønn og intetkjønn nominativ flertall hadde endelsen -*ыя* og -*ія*, mens i moderne russisk har de falt sammen med hannkjønnsformene *-ые*, -*ие*. For eksempel *русскія пѣсни* og *новыя кресла* (moderne russisk: *русские песни*, *новые кресла*). Hvis flere substantiver beskrives av samme adjektiv, så fremt et av substantivene er hankjønn, brukes hankjønnsendingen. For eksempel *новые журналы, книги и изданія*.

### Tredje deklinasjon instrumentalis entallsending
Det fantes to varianter av instrumentalis entallsendingen. Den vanligste var -*ію*, og den andre var -*ью*, som tilsvarer moderne russisk. For eksempel *костію* og *тростію* (moderne russisk: *костью*, *тростью*).

### Variant i intetkjønn entall lokativ
I intetkjønn entall lokativ fantes det en variant med hvor nominativ -*ье* kunne ha lokativ -*ьи* fremfor forventet -*ье*. For eksempel *о платьи*, *в призваньи*.

## Endringer i enkeltord
Det moderne ordet *её* har tre betydninger på russisk: det er genitiv og akkusativ av *она* (norsk: hun), og eiendomspronomen av *она*. Akkustativsformen skrives det på samme måte som i moderne russisk, men genitivsformen av *она* og eiendomspronomenet er i den gamle ortografien *ея* (eller *нея* forran preposisjoner).

Ordene *они* (de) og *одни* (en, alene) hadde en alternativ form som sluttet på *ѣ*, *онѣ* og *однѣ*, som kun kunne brukes i omtale av hunkjønn. Denne formen var i bruk i blant annet *[[Jevgenij Onegin]]*. I moderne russisk har denne formen falt ut av bruk til fordel for *они* og *одни* i alle kjønn.

*І* ble brukt for å skille mellom *миръ* (fred) og *міръ* (verden, universet).

Ordet *что* har tre betydninger i russisk: spørreordet og relativpronomenet *hva* og subjunksjonen *at*. Det var vanlig å markere relativpronomenet med aksent for å skille mellom betydningene. For eksempel: *Ты знаешь, что́ тебѣ полезно* (du vet *hva* som er bra for deg) og *Ты знаешь, что тебѣ полезно ученіе* (du vet *at* det er nyttig å lære).

## Referanser


## Eksterne lenker
* Oversetter til og fra den eldre ortografien
* Ordbok for den gamle ortografien