Hans Hotter

**Hans Hotter** (født 19. januar 1909, død 6. desember 2003) var en tysk operasanger (bass-baryton). Han var 193 cm høy og hans utseende var slående. Hans stemme og diksjon var like gjenkjennelig.

## Tidlig liv og karriere
Han ble født i Offenbach am Main, Hessen, og studerte hos Matthäus Roemer i München. Han jobbet som organist og kormester før han gjorde sin operatiske debut i Opava i 1930.

Han opptrådte i Tyskland og Østerrike under naziregimet, og unngikk press fra utøvere om å bli med i nazipartiet, og gjorde noen opptredener utenfor landet, inkludert konserter under taktstokken til Bruno Walter i Amsterdam, som rådet ham at hvis Hotter ikke kunne forlate sine familiemedlemmer hadde han ikke noe annet valg enn å forbli i Tyskland. Hotter klarte ikke å forfølge en internasjonal karriere før han debuterte i Covent Garden i 1947. Etter det sang han i alle de store operahusene i Europa. Han debuterte i Metropolitan Opera som tittelrollen i *[[Den flyvende hollender (opera)|Den flyvende hollender]]* i 1950. I fire sesonger vet Metropolitan Opera opptrådte han 35 ganger i 13 roller, nesten alle av dem Wagner-roller. 

Sannsynligvis var Hotters mest kjente vokalprestasjon Wotan i *[[Nibelungenringen]]*, som begynner med *[[Rhingullet|Rhingull]]*-Wotan og ender med *[[Siegfried (opera)|Siegfried]]*-vandreren, som han først sang i de tyske provinsene i begynnelsen av 20-årene, og tilførte *[[Valkyrien (opera)|Valkyrien]]* kort tid etter i det tyske teatret i Praha; han spilte rollene til midten av 1960-tallet, da stemmen hans gjennomgikk en kortvarig krise på grunn av alvorlig astma, som førte til at han gikk glipp av den første sesongen av Bayreuth-festivalen etter krigen, i 1951, men han sang der i flere år fra og med 1952. Hans tolkning av Wotan ble først spilt inn i en studioversjon av akt 2 av *Valkyrien* på 1930-tallet. I *Valkyrien* og *Siegfried* ble han spilt inn i Deccas berømte *[[Nibelungenringen|Ring-syklus]]* tidlig på 1960-tallet, dirigert av Georg Solti og produsert av John Culshaw. Hans tolkning av rollen som Wotan ble også tatt opp i liveopptak under Bayreuth-festivalen dirigert av Clemens Krauss og Joseph Keilberth på midten av 1950-tallet. Han regisserte også en komplett *Ring-syklus* i Covent Garden fra 1961 til 1964. Hans skildring av Gurnemanz i *[[Parsifal (opera)|Parsifal]]* ble bevart på plate i flere av Hans Knappertsbuschs liveopptak fra Bayreuth.

Han var beundret som Hans Sachs i *[[Mestersangerne fra Nürnberg]]*, men likevel foretrakk Hotter å synge Pogners mindre og lavere rolle senere i karrieren, fordi dens tessitura passet bedre til stemmen hans. I senere år ble han plaget av en kronisk ryggskade. På samme måte sang han i *Parsifal* først som barytonen Amfortas da han var yngre og byttet til basen Gurnemanz senere, og til den enda lavere bassrollen Titurel etter det. Han ble også feiret for sin Pizarro i Beethovens *Fidelio*, hvorav en live-innspilling fra 1960-tallet fra Covent Garden ble utgitt for første gang i 2005 under testament-etiketten.

Hotter hadde et nært samarbeid med Richard Strauss. Han opptrådte i premieren av de sene operaene til Strauss: som kommandant i *Friedenstag* i 1938, som Olivier i *Capriccio* i 1942 og Jupiter i en privat generalprøve i 1944 av *Die Liebe der Danae*. Etter krigens slutt sang han også Sir Morosus i *Die Schweigsame Frau* med Wiener Philharmoniker dirigert av Karl Böhm. Strauss viet sangen *"Erschaffen und beleben"* til Hotter, som også spilte inn mange av sangene til Strauss. Hotters datter Gabriele giftet seg med Strauss barnebarn Richard i 1962.

Selv om hans internasjonale berømmelse nesten utelukkende var i det tyske repertoaret, var han i Tyskland og Østerrike også kjent for å fremføre Verdi på folkemunne og var for eksempel en populær Falstaff og en formidabel stor-inkvisitor i *[[Don Carlos (opera)|Don Carlos]]*, en rolle han også fremførte på Italiensk i flere teatre, inkludert Metropolitan Opera i New York. Han utførte og spilte inn flere ikke-tyske operaroller i tysk oversettelse, inkludert grev Almaviva (Mozart), Boris Godunov (Musorgskij) og Don Basilio (Rossini).

Hotter var også kjent som en lied-sanger. Han etterlot seg flere innspillinger av Schuberts lieder, inkludert *[[Winterreise]]*, *[[Schwanengesang (Schubert)|Schwanengesang]]* og andre sanger. Han sang også kirkemusikk og etterlot seg innspillinger av Bach-kantater og en innspilling av Haydns *[[Skapelsen (Haydn)|Die Schöpfung]]* (Skapelsen) der han sang både lavbassrollen til erkeengelen Rafael og den myke, høye barytonrollen til Adam.

Som en lidenskapelig anti-nazist pleide Hotter å gjøre narr av Hitler på fester og nektet å delta på Bayreuth-festivalen under det tredje riket på grunn av festivalens tilknytning til Hitler og hans politikk. Ifølge Hotters nekrolog i *[[The Times]]*, oppbevarte Hitler Hotters innspillinger i sin private samling. Da Hotter ble avhørt om dette under en etterkrigsavhøring, svarte han at paven også hadde noen av dem.

Hotter trakk seg aldri helt tilbake fra scenen, og gjorde sin siste offentlige opptreden på nittitallet etter flere sesonger og sang betydningsfulle karakterroller som Schigolch i Alban Bergs tolvtone-opera ''Lulu''. Han var en bemerkelsesverdig forteller i Schoenbergs *[[Gurre-Lieder]]*, en rolle han fortsatte å synge godt inn på åttitallet.

## Diskografi (utvalg)

### Opera

* Berlioz, *[[Fausts fordømmelse]]*, (Méphistophélès) - med Wilhelm Furtwängler (Urana)
* Berg, *Lulu* (Schigolch) - med Christoph von Dohnányi (Decca)
* Strauss, *Capriccio* (La Roche) - med Wolfgang Sawallish (Emi)
* Wagner:
** *[[Den flyvende hollender (opera)|Den flyvende hollender]]* - med Clemens Krauss (München, 1944)
** *[[Parsifal (opera)|Parsifal]]* (Gurnemanz) - flere innspillinger, spesielt i 1962, dirigert av Hans Knappertsbusch sammen med koret og orkesteret til Bayreuth-festivalen (Philips). En annen versjon er tilgjengelig fra 1964.
** *[[Nibelungenringen]]* (Wotan/vandreren). Flere innspillinger fra Bayreuth-festivalen, samt sir Georg Soltis berømte studio-innspilling (Decca)

### Lieder

* Schubert, *[[Winterreise]]* og *[[Schwanengesang (Schubert)|Schwanengesang]]*  - med Gerald Moore (piano) (Emi)
* Schumann: *[[Dichterliebe]]*, op. 48

### Kirkemusikk

* Bach, *[[Ich habe genug, BWV 82|Ich habe genug]]* Kantate BWV 82 - ofte kombinert med *Vier ernste Gesänge* av Brahms (Emi)
* Brahms, *[[Ein deutsches Requiem]]*. Wiener Philharmoniker og kor i 1947, dirigert av Herbert von Karajan og sammen med Elisabeth Schwarzkopf (Emi)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Bach-Cantatas.com biografi
*  Diskografi (Capon's Lists of Opera Recordings)
*