Tadej Pogačar

**Tadej Pogačar** (født 1998) er en slovensk syklist, som representerer UAE Team Emirates-XRG.

Han regnes som en av de beste syklistene i sin generasjon, og blant de største gjennom alle tider. Hans meritter inkluderer fire sammenlagtseiere i Tour de France, én i Giro d’Italia, ni monumentseire og verdensmestertittelen på landevei. Han er én av kun fire syklister som har vunnet syklingens trippelkrone. I Grand Tour-rittene har hans dueller med Jonas Vingegaard blitt ansett som en av sykkelsportens mest ikoniske rivaliseringer.

Blant Pogačars styrker er hans allsidighet. Han er en sterk klassikerrytter, samtidig som han regnes blant verdens fremste klatrere og temposyklister. Analyser har pekt på at han har en enestående restitusjonsevne, høy terskelwatt og overlegen motstand mot tretthet. Dette gjør ham i stand til å hevde seg både i krevende endagsritt og lange Grand Tours.

Pogačar har fått anerkjennelse for sin offensive kjørestil, og angriper ofte på tidspunkter hvor andre ryttere vanligvis velger en mer konservativ tilnærming for å spare krefter. Han har uttalt at han ønsker å ha det gøy, og at han blir rastløs av å sitte passivt i hovedfeltet. Ofte improviserer han taktikken underveis i rittet, noe som gjør ham uforutsigbar for konkurrentene. Pogačar har en uformell og karismatisk personlighet, som sammen med den uforutsigbare kjørestilen har gjort ham populær hos sykkelfansen. Samtidig har hans dominans blitt kritisert av enkelte, da de mener den gjør sykkelsporten kjedeligere.

## Karriere

### Tidlig karriere
Pogačar startet med klubbsykling da han var 9 år gammel, sammen med sin eldre bror Tilen. I 2011 ble han oppdaget av tidligere proffsyklist Andrej Hauptman, som la merke til ham under et sykkelritt. Pogačar så ut til å slite med å holde følge med de eldre syklistene, og Hauptman ba arrangørene hjelpe Pogačar med å jevne ut forskjellen. Det viste seg imidlertid at Pogačar hadde tatt igjen de eldre syklistene med én runde. Hauptman ble deretter Pogačars trener.

Pogačar tok sin første seier i 2016, da han vant etappe 2b av Course de la Paix Junior. Én måned senere ble han slovensk juniormester på tempo. I EM endte han på tredjeplass i landeveisrittet for junior. Pogačar vant sin første sammenlagtseier i Giro della Lunigiana. I 2017 deltok han i flere profesjonelle ritt og U23-ritt. Til tross for at han fremdeles var å regne som en juniorrytter, fikk han en rekke gode plasseringer.

I 2018 ble det kunngjort at Pogačar hadde signert for WorldTour-laget UAE Team Emirates. Andrej Hauptman fortsatte som Pogačars trener etter overgangen. I etterkant av signeringen vant han Tour de l’Avenir, som den første slovener i rittets historie.

### UAE Team Emirates (2019–)

#### 2019: Første år som proffsyklist
Pogačar startet sitt første WorldTour-ritt i Tour Down Under, der han endte på en 13. plass sammenlagt. Han fikk umiddelbart tillit, og delte kapteinsrolle med Diego Ulissi. Han tok sin første proffseier på andre etappe av Volta ao Algarve, der han også vant sammenlagt. I Baskerland rundt vant han ungdomskonkurransen, før han ble tidenes yngste vinner av et WorldTour-ritt da han vant Tour of California.

I juni ble han slovensk mester på tempo.

Pogačar gjorde sin Grand Tour-debut i Vuelta a España. Før den avgjørende 20. etappen hadde han tatt to etappeseiere, og lå på femteplass i sammendraget. På den 20. etappen angrep ham konkurrentene med 40 kilometer igjen til mål, og vant etappen. Han ble med det den tredje rytteren i historien under 21 år til å vinne tre etapper i én Grand Tour. Seieren førte han til tredjeplass i sammendraget, som også ble hans endelige plassering. Pogačar vant også ungdomskonkurransen.

#### 2020: Første sammenlagtseier i Tour de France
I forkant av sesongen annonserte Pogačar at han ville gjøre sin Tour de France-debut senere samme år. Han innledet sesongen med å vinne to etapper og sammendraget i Volta a la Comunitat Valenciana, og kom på andreplass i UAE Tour, der han vant den avsluttende etappen. Store deler av vårsesongen ble deretter utsatt eller avlyst på grunn av Covid-19-pandemien. I juni syklet han landeveisrittet i det slovenske mesterskapet, der han ble slått av Primož Roglič. I temporittet slo han Roglič med ni sekunder, og forsvarte sin tittel fra fjoråret.

Etter å ha deltatt i de utsatte klassikerrittene Strade Bianche og Milano–Sanremo i august, sto Pogačar på startstreken i Critérium du Dauphiné, der han endte på fjerdeplass sammenlagt.

I forkant av Tour de France var Pogačar ansett som en podiumskandidat og en outsider til sammenlagtseieren. På etappe fire, den første med målgang på et fjell, endte han på annenplass – også denne gang bak Primož Roglič. Pogačar tok sin første etappeseier på den niende etappen, da han spurtslo Roglič og Marc Hirschi inn til Laruns. På den 13. etappen var han den eneste som klarte å holde følge med Roglič, og klatret med det til en annenplass i sammendraget. På den 15. etappen, med målgang på Grand Colombier, spurtslo han Roglič, Richie Porte og Miguel Ángel López. Han tok med det sin andre etappeseier i Tour de France.

Pogačar tapte tid til Roglič på etappe 17. Før det avgjørende temporittet på 20. etappe lå han på annenplass, 57 sekunder bak sin landsmann. Roglič ble ansett som en klar favoritt før etappen, mens Pogačar ble sett på som en outsider. Tempoetappen startet med 30,3 kilometer flatt terreng, og avsluttet med 5,9 kilometer opp til Planche des Belles Filles. Roglič og Pogačar syklet omtrent like fort til bunnen av bakken, men Pogačar syklet adskillig raskere oppover, og slo til slutt Roglič med 1 minutt og 56 sekunder. Pogačar ble med den første slovener til å vinne Tour de France, og den yngste sammenlagtvinneren av rittet siden Henri Cornet i 1904.

#### 2021: Ny Tour de France-suksess og første monumentseier
Pogačar startet sesongen med å vinne UAE Tour og Tirreno–Adriatico. I april vant han Liège–Bastogne–Liège. Det var hans første seier i et endagsritt, og også hans første seier i et monument. Som en del av forberedelsene til Tour de France deltok Pogačar i Slovenia rundt, hvor han sikret sammenlagtseieren på hjemmebane. Som regjerende mester i Tour de France ble Pogačar ansett som en av forhåndsfavorittene, sammen med Primož Roglič, Geraint Thomas og Richard Carapaz. Han tok sin første seier for året på den femte etappen, en tempoetappe, 18 sekunder foran Stefan Küng. Dette førte han til en annenplass i sammendraget, best plassert av sammenlagtkandidatene. Den åttende etappen ble hektisk og kaotisk, noe som førte til at både Roglič og Thomas falt ut av sammendraget. Pogačar utnyttet muligheten og angrep på etappens nest siste stigning. Han hentet inn fem minutter på bruddet, og fullførte på fjerdeplass. Han tok med det over sammenlagtledelsen, med over fire minutter ned til nærmeste utfordrer.

På etappe 11 ble Pogačar utfordret av Jonas Vingegaard. Pogačar tapte 30 sekunder til Vingegaard på vei opp Mont Ventoux, men hentet forspranget inn i utforkjøringen. Dette ble starten på et rivaleri som ville definere Tour de France de neste årene. Pogačar vant både etappe 17 og 18, men tapte igjen tid til Vingegaard på etappe 20 – rittets siste tempoetappe. Forspranget var imidlertid stort nok til at Pogačar kunne feire sin andre Tour de France-seier sammenlagt, med over fem minutter til Vingegaard på andreplass. Den dominerende prestasjonen fikk mange til å stille spørsmål om dopingbruk, noe Pogačar uttrykte forståelse for – særlig med tanke på sykkelsportens historie med dopingproblematikk.

I etterkant av Tour de France deltok Pogačar i landeveisrittet under OL i Tokyo, der han endte på tredjeplass. I etterkant ble han og UAE Team Emirates enige om å forlenge kontrakten hans ut 2027. Pogačar avsluttet sesongen med å vinne Il Lombardia, og tok dermed sin andre seier i et monument.

#### 2022: Annenplass i Tour de France
Pogačar startet sesongen med å forsvare fjorårets seier i UAE Tour. Han deltok deretter i Strade Bianche, som han vant med et 50 kilometer langt soloangrep. Han forsvarte sin seier også i Tirreno–Adriatico, der han slo annenplasserte Jonas Vingegaard med nesten to minutter.

Han deltok deretter i en rekke klassikere. I Milano–Sanremo fullførte han på femteplass, etter flere forsøk å kvitte seg med konkurrentene på rittets siste stigning. Han gjorde sin første opptreden i et brosteinsritt i Dwars door Vlaanderen, der han endte på 10. plass. I Flandern rundt sto seieren lenge mellom han og Mathieu van der Poel, men Pogačar endte på fjerdeplass etter et taktisk spill i finalen.

Pogačar forsvarte sin tittel i Slovenia rundt, som han også denne sesongen brukte som oppkjøringsritt til Tour de France. I Tour de France vant han etappe 6 og 7, og ledet i sammendraget frem til etappe 11. På den 11. etappen ble han satt under press av Primož Roglič og Vingegaard, og tapte nesten tre minutter til sistnevnte. På de etterfølgende etappene forsøkte Pogačar gjentatte ganger å angripe Vingegaard og vinne tilbake tid, uten å lykkes. Pogačar vant deretter etappe 17, etter å ha slått Vingegaard i en tomannsspurt. På etappe 18 falt Pogačar i en utforkjøring, men Vingegaard stoppet opp og ventet på ham. Han måtte senere slippe Vingegaard i siste stigning, og tapte ytterligere et minutt i sammendraget. Før den avsluttende tempoetappen var forspranget i praksis for stort til å ta igjen, og Pogačar fullførte Touren med en annenplass i sammendraget.

Etter en måneds pause deltok han i flere endagsritt, og tok seieren i Grand Prix Cycliste de Montréal. Han deltok deretter i VM i landeveissykling, der han endte på sjetteplass i temporittet og 19. plass i landeveisrittet. Pogačar sto deretter på startstreken i de italienske høstklassikerne, og vant Tre Valli Varesine og Il Lombardia, sistnevnte for andre år på rad.

#### 2023: Annenplass i Tour de France og seier i Flandern rundt
Pogačar sesongdebuterte i Jaén Paraiso Interior, som han vant. Deretter vant han sammenlagt og tre av fem etapper i Ruta del Sol, før han vant tre etapper og sammenlagtseieren i Paris–Nice. I Milano–Sanremo forsøkte han igjen å kvitte seg med konkurrentene opp Poggio-stigningen, men endte på fjerdeplass etter et motangrep fra Mathieu van der Poel. I forkant av Flandern rundt, var han ansett som en av favorittene, sammen med van der Poel og Wout van Aert. Etter et tøft utskillelsesritt hadde Pogačar og van der Poel fått en luke til resten av konkurrentene, og van der Poel klarte ikke å holde følge med Pogačar opp rittets nest siste stigning. Han ble med det den andre syklisten i historien til å vinne tre ulike monumenter før fylte 25 år.

Etter å ha vunnet både Amstel Gold Race og La Flèche Wallonne, sto Pogačar på startstreken i Liège–Bastogne–Liège. Omtrent 85 kilometer inn i rittet falt han, og pådro seg et brudd i håndleddet som måtte opereres. Selv om uhellet skjedde kun to måneder før Tour de France uttalte Pogačar at det var et heldig tidspunkt å bli skadet på, fordi han trengte hvile etter et tøft rittprogram.

På grunn av håndleddsbruddet ble oppkjøringen til Tour de France avkortet, og Pogačars eneste ritt før åpningsetappen var landeveis- og temporittene i det slovenske mesterskapet. Han vant temporittet, og ble også slovensk mester på landevei for første gang. I Tour de France vant han etappe 6, og lå lenge på annenplass i sammendraget, bak sin rival Jonas Vingegaard. På den 16. etappen, en tempoetappe, fullførte han halvannet minutt bak Vingegaard. På neste etappe tapte Pogačar nesten seks minutter til sistnevnte, etter å ha gått tom for krefter i etappens siste stigning. Han vant deretter etappe 20, men endte rittet på annenplass – over syv minutter bak Vingegaard. I etterkant uttalte Pogačar at han hadde undervurdert betydningen av håndleddsbruddet, og at han ikke hadde nok treningsgrunnlag til å prestere jevnt i tre uker.

I høstsesongen deltok han i VM, der han endte på tredjeplass i landeveisrittet. Deretter deltok han i de italienske høstklassikerne, og vant Il Lombardia for tredje gang på rad.
#### 2024: Syklingens trippelkrone – seier i Giro d'Italia, Tour de France og landeveisrittet i VM
Før sesongen kunngjorde Pogačar at han ville forsøke å vinne både Giro d’Italia og Tour de France i 2024. Sportsdirektøren i UAE uttalte nærmere sesongstart at han også hadde som mål å vinne både i OL og VM.

Han åpnet sesongen med sin andre seier i Strade Bianche, etter et 81 kilometer langt soloangrep. Han ble deretter tredjemann i Milano–Sanremo, før han vant fire av syv etapper og alle trøyene i Catalonia rundt. I april vant han Liège–Bastogne–Liège for andre gang, og tok med det sin sjette seier i et monument. I forkant av Giro d'Italia ble han ansett som en overlegen favoritt av bookmakerne. I giroen vant han seks etapper, sammenlagtkonkurransen og klatretrøya, med nesten ti minutter ned til Daniel Martínez på andreplass. Seiersmarginen til andreplassen var den største siden 1985.

I Tour de France ble Pogačar ansett som snever forhåndsfavoritt til sammenlagtseieren over Jonas Vingegaard, på grunn av usikkerhet rundt sistnevntes tilstand etter et stygt fall i Baskerland rundt. Det var samtidig noe tvil om hvordan deltakelsen i Giroen ville påvirke Pogačar, i tillegg til at han pådro seg Covid-19 ti dager før rittet startet. Pogačar vant rittet sammenlagt, over 6 minutter foran Vingegaard. Han ble med det første rytter til å vinne både Tour de France og Giro d'Italia samme sesong siden Marco Pantani i 1998, og den sjette syklisten til å gjennomføre Giro-Tour-dobbelen i historien. Han tok i tillegg seks etappeseiere.

Dagen etter Tour de France-seieren trakk han seg fra landeveisrittet i OL, begrunnet i "ekstrem utmattelse". Senere uttalte han at avgjørelsen var delvis påvirket av den slovenske landslagssjefens beslutning om å ikke ta ut Urška Žigart – Pogačars forlovede – til lekene. Žigart var dobbelt slovensk mester ved uttaket.

Han tok deretter en to måneder lang pause fra ritt, og var tilbake på startstreken i de kanadiske endagsrittene i september – der han vant Grand Prix Cycliste de Montréal. På grunn av den svært tøffe løypa i landeveisrittet i VM, ble han igjen ansett som en klar favoritt til seier. Pogačar innfridde forventningene, og ble dermed den tredje syklisten i historien til å vinne sykkelsportens trippelkrone – seier i Giro d'Italia, Tour de France og landeveisrittet i VM. Han vant rittet ved å angripe 100 kilometer fra mål, og gikk solo de siste 50 kilometerne. Pogačar omtalte selv det tidlige angrepet som "et dumt trekk", som han ikke tenkte særlig godt gjennom.

Han avsluttet sesongen med å vinne i Giro dell’Emilia, og ta sin fjerde seier i Il Lombardia. Pogačar noterte seg for 25 seiere i løpet av året, og sesongen hans er av mange eksperter og kommentatorer blitt omtalt som sykkelhistoriens beste sesong av en enkeltrytter.

#### 2025 – forsvar av verdensmestertittelen og fjerde sammenlagtseier i Tour de France
I januar uttalte laget at Pogačars mål for sesongen var å vinne Milano–Sanremo og Flandern rundt, og å forsvare seierne i Tour de France og verdensmesterskapet. Laget åpnet også for at han ville sykle mer enn én Grand Tour. Sykkeleksperter pekte på at det var sannsynlig at Pogačar ville sykle Vuelta a España, med tanke på at det er det eneste treukersrittet han ikke har vunnet. I februar ble det klart at han ikke ville forsvare Giro d'Italia-tittelen fra forrige sesong. I forkant av de belgiske klassikerrittene bekreftet Pogačar at han ville gjøre sin Paris–Roubaix-debut samme år.

Pogačar åpnet sesongen med å vinne UAE Tour. I Strade Bianche falt han 50 kilometer før mål, men vant til slutt rittet foran Tom Pidcock – hans tredje seier i det italienske grusrittet. I Milano–Sanremo – sesongens første store mål – fullførte han på tredjeplass. Han satte press på konkurrentene allerede på rittets nest siste stigning, men klarte aldri å kvitte seg med Mathieu van der Poel og Filippo Ganna – som henholdsvis vant rittet og kom på annenplass. I etterkant av rittet uttalte Pogačar at han ville forsøke igjen neste år. Han slo tilbake i Flandern rundt, der han kom alene i mål – ett minutt foran Mads Pedersen, van der Poel og Wout van Aert. I Paris–Roubaix veltet han ut av seierskampen mot van der Poel, og punkterte mens han forsøkte å ta igjen forspranget. Pogačar kom i mål på annenplass, over minuttet bak van der Poel.

I Amstel Gold Race gikk han solo med 48 kilometer igjen, før han ble hentet 8 kilometer før mål og endte på en annenplass. Pogačar vant deretter La Flèche Wallonne, før han avsluttet klassikersesongen med sin tredje seier i Liège–Bastogne–Liège, og sin niende monumentseier totalt.

Etter å ha vunnet tre etapper og tatt sammenlagtseieren i Critérium du Dauphiné, sto han frem som den klare forhåndsfavoritten til årets Tour de France. Pogačar innfridde favorittstempelet, og vant rittet sammenlagt for fjerde gang, som den sjette i rittets historie – over fire minutter foran Jonas Vingegaard på annenplass. I etterkant avslørte lagkamerat Tim Wellens at Pogačar var nær ved å bryte rittet på grunn av en betennelse i kneet.

I etterkant av Tour de France deltok han i de kanadiske engangsrittene, før han forsvarte verdensmestertittelen på landevei under VM i Rwanda. Pogačar avsluttet sesongen ved å ta sin første europamestertittel på landevei, før han vant Tre Valli Varisene og Il Lombardia. Seieren i Il Lombardia var hans femte på rad, og delt rekord for antall seiere i rittets historie. Han ble også den første syklist til å vinne et monument fem ganger på rad, den første til å fullføre på podiet i alle fem monumenter i løpet av en sesong.

#### 2026
Pogačar sesongdebuterte i Strade Bianche, som han vant for fjerde gang. I Milano–Sanremo spurtslo han Tom Pidcock i finalen, og tok dermed en etterlengtet seier i rittet.

## Meritter

;2018
:Grand Prix Priessnitz spa
::Sammenlagt
::3. etappe
:Tour de l'Avenir
::Sammenlagt
:Giro della Regione Friuli Venezia Giulia
::Sammenlagt
;2019
:Volta ao Algarve
::Sammenlagt + 2. etappe
:Tour of California
::Sammenlagt
::6. etappe
:Slovensk mester på tempo
:Vuelta a España
::9., 13. og 20. etappe
;2020
:Volta a la Comunitat Valenciana
::Sammenlagt
::2. og 4. etappe
:UAE Tour
::5. etappe
: Slovensk mester på tempo
:Tour de France
:: Sammenlagt
:: Klatrekonkurransen
::9., 15. og 20. etappe
;2021
:UAE Tour
::3. etappe
:Tirreno–Adriatico
::Sammenlagt + 4. etappe
:Baskerland rundt
::3. etappe
:Liège–Bastogne–Liège
:Tour of Slovenia
::Sammenlagt
::2. etappe
:Tour de France
:: Sammenlagt
:: Klatrekonkurransen
::5., 17. og 18. etappe,
:Il Lombardia
;2022
:UAE Tour
::Sammenlagt
::4. og 7. etappe
:Strade Bianche
:Tirreno–Adriatico
::Sammenlagt
::4. og 6. etappe
:Tour of Slovenia
::Sammenlagt
::3. og 5. etappe
:Tour de France
:: Ungdomskonkurransen
::6., 7. og 17. etappe
:Grand Prix Cycliste de Montréal
:Il Lombardia
;2023
:Jaén Paraiso Interior
:Vuelta a Andalucía
::Sammenlagt
::1., 2., og 4. etappe
:Paris–Nice
::Sammenlagt
::4., 7., og 8. etappe
:Flandern rundt
:Amstel Gold Race
:La Flèche Wallonne
: Slovensk mester på tempo
: Slovensk mester i landeveisritt
:Tour de France
:: Ungdomskonkurransen
::6. og 20. etappe
:Il Lombardia
;2024
:Strade Bianche
:Catalonia rundt
::Sammenlagt, klatrekonkurransen og poengkonkurransen
::2., 3., 6. og 7. etappe
:Liège–Bastogne–Liège
:Giro d’Italia
:: Sammenlagt
:: Klatrekonkurransen
:: 2., 7., 8., 15., 16. og 20. etappe
:Tour de France
:: Sammenlagt
::4., 14., 15., 19., 20. og 21. etappe
:Grand Prix Cycliste de Montréal
: Verdensmester i landeveisritt
:Giro dell'Emilia
:Il Lombardia
;2025
:UAE Tour
::Sammenlagt
::3. og 7. etappe
:Strade Bianche
:Flandern rundt
:La Flèche Wallonne
:Liège–Bastogne–Liège
:Critérium du Dauphiné
::Sammenlagt
::1., 6. og 7. etappe
:Tour de France
:: Sammenlagt
:: Klatrekonkurransen
::4., 7, 12. og 13. etappe
: Verdensmester i landeveisritt
: Europamester i landeveisritt
:Tre Valli Varesine
:Il Lombardia
;2026
:Strade Bianche
:Milano–Sanremo

## Referanser


## Eksterne lenker
*