Raffaella Carrà

**Raffaella Maria Roberta Pelloni** (1943–2021), kjent profesjonelt som **Raffaella Carrà** og noen ganger bare som **Raffaella**, var en italiensk sanger, danser, skuespiller, TV-programleder og modell. Hun regnes som et popkulturelt ikon i Europa og Latin-Amerika, og i løpet av 1970- og 1980-årene ble hun en pioner for feminisme og kvinners rettigheter i musikk- og TV-bransjen, samt et ikon innen musikk, LHBTQ+-miljøet og mote og design.

Carrà ga ut 25 studioalbum i 37 land i Europa og Latin-Amerika, og solgte over 60 millioner plater på verdensbasis. Dette inkluderer låter som «A far l'amore comincia tu», «Fiesta», «Forte forte forte», «Pedro», «Tanti auguri» og «Tuca tuca», fremført på italiensk, spansk, engelsk og fransk.

Hun ble også en svært vellykket TV-vert og mediepersonlighet i Italia, Spania og Argentina, og mottok en rekke priser, blant annet 12 Telegatto-priser og to TP de Oro. Etter en kritikerrost skuespillerdebut i Italia, signerte Carrà en kontrakt med 20th Century Fox i Hollywood. Hun spilte også i franske og spanske filmer, og samarbeidet med blant andre Mario Monicelli, Marcello Mastroianni, Frank Sinatra, Edward Mulhare, Trevor Howard, Jean Marais og James Coburn.

I 2021 ble Carrà posthumt hedret med Sorriso Diverso Venezia-prisen under filmfestivalen i Venezia for sitt bidrag til italiensk musikk- og underholdningsindustri.

## Tidlig liv
Raffaella Pelloni ble født 18. juni 1943 i Bologna til Raffaele Pelloni og Angela Iris Dell'Utri (av siciliansk opprinnelse), og hadde en yngre bror, Vincenzo «Enzo» (1945–2001). Foreldrene hennes skilte lag kort tid etter bryllupet, og Pelloni tilbrakte mesteparten av barndommen mellom morens bar og iskrembutikken i Bellaria – Igea Marina. Der vokste hun opp med å se TV-programmet *Il Musichiere*, og lærte seg utenat titler, balletter og refrenger fra sangene.

Allerede som åtteåring forlot hun Romagna-kysten for å fortsette studiene i Roma ved Accademia Nazionale di Danza. Som 14-åring sluttet hun med ballett. I 1952 begynte hun ved Centro Sperimentale di Cinematografia, hvor hun fullførte utdanningen i 1960.
## Karriere
### 1950- og 1960-årene: ungdom, tidlig karriere og Hollywood

Som niåring, mens hun gikk tur med moren i Roma, møtte Pelloni regissøren Mario Bonnard gjennom en familievenn. Han ga henne en rolle i filmen *Tormento del passato*, hvor hun spilte karakteren Graziella.

Hun fikk sitt gjennombrudd som skuespiller i 1960 med filmen *La lunga notte del '43*. Samme år medvirket hun også i den franske filmen *La chance et l’amour* sammen med Michel Piccoli. Deretter spilte hun i en rekke italienske peplum-filmer, blant annet *La furia dei barbari* (1960), *Maciste nella terra dei ciclopi* (1961), *Maciste, l'uomo più forte del mondo* (1961), *Ulisse contro Ercole* (1962), *Ponzio Pilato* (1962) og *Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie* (1962), samt komedier og actionfilmer som *5 marines per 100 ragazze* (1961), *Il terrorista* (1963), *I compagni* (1963) og *La Celestina P... R...* (1965).

Midt på 1960-tallet ga regissøren Dante Guardamagna henne kunstnernavnet Carrà. Som kunstinteressert kombinerte han hennes egentlige navn, Raffaella—som minnet ham om maleren Rafael—med etternavnet til maleren Carlo Carrà.

I 1965 flyttet Carrà til Hollywood etter å ha signert kontrakt med 20th Century Fox. I likhet med sine landsmenn Gina Lollobrigida, Sophia Loren og Virna Lisi, fikk hun en internasjonal karriere og spilte i filmen *Von Ryan’s Express* sammen med Frank Sinatra, Edward Mulhare og Trevor Howard. I 1966 hadde hun en gjesterolle i TV-serien *I Spy* sammen med Bill Cosby og Robert Culp. Hun trivdes imidlertid ikke i Los Angeles og følte hjemlengsel, og vendte derfor tilbake til Italia samme år. Der spilte hun i flere italienske og franske filmer, blant annet *Le Saint prend l'affût* (1966), parodien *Il vostro super agente Flit* (1966), *Warum hab ich bloß 2 x ja gesagt?* (1969) og *Cran d’arrêt* (1970), samt noen TV-produksjoner.

Den 3. mars 1967 medvirket Carrà i TV-tilpasningen *Tutto per bene,* basert på romanen av Luigi Pirandello.

I januar 1968 ledet hun spesialsendingen *Tempo di samba* på det andre nasjonale TV-nettet. I juni samme år deltok hun i teaterstykket *Processo di Famiglia* av Diego Fabbri, og mot slutten av året etter spilte hun i *Il sorriso della gioconda*.

### 1970-årene: internasjonal suksess

I 1970 deltok Carrà som gjesteskuespiller i programmet *Io, Agata e tu* sammen med Nino Ferrer. Kort tid etter ble hun ansatt av Rai for å lede lørdagsunderholdningsprogrammet *Canzonissima 70*, hvor hun også opptrådte som skuespiller og danser. Hun ledet også *Canzonissima 71* og *Canzonissima 74*, hvor hun ga ut hitsingelen «Ma che musica Maestro», som solgte mellom 200 000 og 250 000 eksemplarer i Italia. I 1971 medvirket hun sammen med Georges Descrières i den franskproduserte TV-serien *Arsenio Lupin*, i episoden «La donna dai due sorrisi». I 1974 ledet hun programmet *Milleluci* på Rai sammen med sangeren Mina Mazzini.

Etter suksessen i Italia debuterte Carrà i Spania i 1975 på Televisión Española, hvor hun opptrådte i varietéshowet *¡Señoras y señores!*. Hun ga deretter ut et samlealbum med spanske versjoner av sangene sine. I 1976 ble hun hyret av TVE til å lede fire episoder av varietéprogrammet *La hora de...*.

I disse årene fokuserte Carrà mer på sin musikkarriere, og oppnådde suksess i blant annet Spania, Tyskland, Frankrike, Nederland, Belgia, Storbritannia, Hellas, og særlig i Latin-Amerika. En av hennes største suksesser var sangen «A far l’amore comincia tu», som også i engelsk versjon nådde niendeplass på den britiske singellisten, og oppnådde flere gull- og platinautmerkelser internasjonalt.

I 1976 spilte hun inn albumet *Forte forte forte*, som ble utgitt i 36 land verden over og ga henne en gullplate i Canada. I 1977 fulgte hun opp med albumet *Fiesta*, som inneholder eurodisco-låter; tittelsporet har blitt beskrevet som et «symbol» på hennes artistpersona.

I 1978 var Carrà gjest i det chilenske programmet *Sábado gigante*. Samme år ga hun ut sangen «Hay que venir al sur», den spanske versjonen av «Tanti auguri», som ble enda en av hennes største hits.

### 1980-årene: retur til RAI og suksess i Latin-Amerika
I 1980 spilte Carrà hovedrollen i filmen *Bárbara*, som ble spilt inn i Argentina og distribuert på det søramerikanske markedet. Dette var hennes siste spillefilm som hovedrolleinnehaver. Samme år ga hun ut albumet *Mi spendo tutto*, som inneholder sangen «Pedro», en av hennes største hits.

I 1981 ledet hun *Millemilioni*, det første forsøket på internasjonalt TV-samarbeid: fem spesialprogrammer, hver spilt inn i en forskjellig hovedstad—Buenos Aires, Mexico by, London, Roma og Moskva.

I 1982 ledet hun *Fantastico 3* sammen med Corrado, og fremførte åpningsmelodien «Ballo ballo». Sangen skapte noe kontrovers, da den av enkelte ble anklaget for å ligne på «Eleanor Rigby» av The Beatles.

Etter suksessen med *Fantastico* ble albumet *Raffaella Carrà 82* utgitt, med bidrag fra blant andre Franco Bracardi, Danilo Vaona, Gianni Boncompagni, Gianni Belfiore og Giancarlo Magalli. Senere samme år var Carrà æresgjest ved Viña del Mar International Song Festival.

I februar 1983 deltok hun også som gjest under Sanremo-festivalen. Sangene «Soli sulla luna» og «Ahi», skrevet av Valsiglio–Pace–Depsa, ble spilt inn spesielt for anledningen.

Fra 1983 til 1985 ledet hun *Pronto, Raffaella?*, det første middagsprogrammet på Rai. Programmet ble en stor suksess og befestet hennes rolle som programleder, med over 14 millioner seere som fulgte hennes intervju med Moder Teresa. Carrà fremførte også temasangen «Fatalità».

Suksessen med *Pronto, Raffaella?* ga henne i 1984 tittelen «Female TV Personality at European Level», tildelt av European TV Magazines Association. Samme år signerte hun en toårig multimillionkontrakt med Scavolini, med slagordet «den mest elskede av italienerne». Fornyelsen av kontrakten hennes med Rai skapte imidlertid politisk kontrovers, da daværende statsminister Bettino Craxi kalte honoraret hun skulle motta «umoralsk og skandaløst». I denne perioden ga Carrà ut albumene *Fatalità* (1983) og *Bolero* (1984).

I TV-sesongen 1985–86 ledet hun storsatsingen *Buonasera Raffaella*. De første ti episodene ble sendt fra Roma, mens de siste fem ble sendt direkte fra Rai-studioer i New York, og via Rai International vist i både Nord- og Sør-Amerika. Hun intervjuet og opptrådte sammen med kjente gjester som Henry Kissinger, Joe Cocker, Riccardo Cocciante, Patty Pravo, Stevie Wonder, Ginger Rogers og Sammy Davis jr.. Programmet skapte også debatt på grunn av høye produksjonskostnader, særlig for episodene sendt via satellitt fra USA. Likevel ble det en stor suksess og vakte interesse fra amerikanske TV-kanaler, noe som førte til at Carrà ble invitert til kjente talkshow med Johnny Carson, Ed Sullivan og David Letterman.

I sesongen 1986–87 ledet hun programmet *Domenica in*, opprinnelig utviklet av Corrado i 1976. Hun fremførte både åpningsmelodien «Curiosità» og avslutningssangen «Casa dolce casa». I november 1986 reagerte hun under en sending på en artikkel publisert i ukebladet *Novella 2000*, og truet med søksmål etter at bladet anklaget henne for å ha neglisjert sin døende mor. Raffaella's mother in fact died in 1987. Raffaella paid tribute during another episode of *Domenica in*, dedicating her song "I thank you life" to her. Moren hennes døde i 1987, og Carrà hedret henne i en senere episode ved å dedisere sangen «I thank you life».

I 1987 inngikk hun en toårig multimillionavtale med Fininvest. Hennes første opptreden på Canale 5 fant sted 27. desember 1987 med spesialprogrammet *Benvenuta Raffaella*, og kort tid etter, 9. januar 1988, debuterte *Raffaella Carrà Show*. Dette ble etterfulgt av *Il principe azzurro* våren 1989, som ble det siste programmet hun ledet for Canale 5.

### 1990-tallet: arbeid som programleder

Etter at perioden hos Fininvest var over, ledet Carrà det nye programmet *Weekend of Raffaella*, der hun opptrådte med et nytt, mer modent uttrykk og la bort tights og bodysuits. Programmet fikk en oppfølger med tittelen *Ricomincio da due*.

I begynnelsen av januar 1990 vendte Carrà tilbake til Rai for å lede sitt nye program *Raffaella Venerdì, Sabato e Domenica... E saranno famosi*.

I juni 1990 var hun medprogramleder sammen med Gigi Sabani, Ricardo Fernández Deu og Miriam Díaz Aroca i *Cuando calienta el sol*, et todelt underholdningsprogram produsert i samarbeid mellom Rai og TVE, sendt direkte fra Saint-Vincent i Italia og Tossa de Mar i Spania og kringkastet samtidig i begge land.

I mai 1991 presenterte hun Telegatto-prisene sammen med Corrado.

Sammen med Johnny Dorelli ledet hun i 1991 lørdagskveldsprogrammet *Fantastico 12* på Rai 1, som til tross for kontroversen rundt Roberto Benignis opptreden fikk lavere seertall enn forventet.

Fra 1992 til 1995 vendte Carrà tilbake til TVE, hvor hun ledet tre sesonger av *¡Hola Raffaella!*, som hun vant tre TP de Oro-priser for, samt programmet *A las 8 con Raffaella* sendt tidlig på kvelden. I sesongen 1994–95 gikk hun over til den spanske motparten til Fininvest, Telecinco, med ettermiddagsprogrammet *En casa con Raffaella*.

Mot slutten av 1995 vendte hun tilbake til Rai 1 med *Carràmba! Che sorpresa*. I 1996 og deretter fra 1998 til 2000 ledet hun programmene *Carràmba! Che sorpresa*, *Carrambà! Che fortuna*, *40 minuti con Raffaella*, *Centoventitré* og *I Fantastici di Raffaella*.

I 1997 deltok hun også som hovedrolleinnehaver i en firedelt miniserie fra RAI med tittelen *Una mamma per caso*, regissert av Sergio Martino, der hun spilte en enslig journalist. Dette var hennes siste opptreden i en dramaserie på TV. Samme år takket hun nei til å lede Sanremo-festivalen 1997.

Hun ønsket 1998 velkommen som medprogramleder sammen med Ramón García i TVEs direktesending av nyttårsklokkene fra Puerta del Sol i Madrid.

### 2000-tallet: mellom Spania og Italia
I 2000 presenterte hun Gran Premio Internazionale dello Spettacolo sammen med Paolo Bonolis.

Året etter ledet hun, sammen med Piero Chiambretti, Enrico Papi, Megan Gale og Massimo Ceccherini, den 51. utgaven av Sanremo-festivalen, som ikke oppnådde særlig stor suksess. Carrà innrømmet selv at det var en feil å velge et format som var mer musikalsk enn TV-orientert. Etter en pause på omtrent ett år vendte hun tilbake til beste sendetid på Rai 1 med den fjerde utgaven av *Carràmba! Che sorpresa*. I 2004 ledet hun programmet *Sogni*.

Den 19. desember 2004 var hun medprogramleder sammen med Ramón García og Loles León under den ni timer lange TV-aksjonen *Contigo* på TVE. Den 24. oktober 2005 var hun gjest i Diego Maradonas program *La Noche del 10*, sammen med Robbie Williams. Våren 2006 ledet Carrà programmet *Amore* på Rai, en versjon av TVEs *Contigo*. Programmet var viet fjernadopsjon og resulterte i nærmere 150 000 adopsjoner.

Også i 2006 ga skuespilleren Fabio Canino, med hjelp fra Roberto Mancinelli, ut en bok om henne med tittelen *Raffabook. Più che un libro uno show del sabato sera*. Rundt samme tid ga Tiziano Ferro ut sangen «E Raffaella è mia» på albumet Nessuno è solo, tilegnet Carrà, som også medvirket i musikkvideoen. Den spanske sangeren Roser spilte inn albumet *Raffaella*, en hyllest med Carràs største hits sunget på spansk. I desember 2006 deltok hun på gallaen for TVEs 50-årsjubileum.

Den 30. november 2007 ble *Raffica* utgitt, en samling bestående av to CD-er og en DVD med alle kjenningsmelodiene Raffaella hadde sunget og danset til gjennom karrieren.

I 2008 ble hun invitert av TVE til å delta i tre programmer knyttet til Eurovision Song Contest. Det første var den nasjonale uttakssendingen *Salvemos Eurovisión*, sendt 8. mars. Hun ledet også to spesialgallaer knyttet til festivalen.

Kort tid etter vendte Carrà tilbake til Rai 1 for å lede en ny utgave av *Carràmba! Che fortuna*, som ble en seersuksess, med et gjennomsnitt på rundt 5 millioner daglige seere og topper på 6 millioner.

Deretter returnerte Carrà til Spania for å lede en episode av den spanske versjonen av *[[Saturday Night Live]]* på Cuatro i april 2009.

Også i 2008 ble boken *Mito in tre minuti* av Antimo Verde utgitt, en kunstnerisk biografi basert på forskningsarbeid. Den 7. november samme år ble *Raffica – Balletti & Duetti* utgitt, en ny samling med to CD-er og en DVD med et utvalg av Carràs TV-opptredener.

Samme år ledet og produserte Carrà *Il Gran Concerto*, et TV-program der Rais nasjonale symfoniorkester fremførte klassisk musikk og opera.

### 2010-tallet: sporadiske opptredener

I 2010 sang hun duett med Renato Zero på låten «Triangolo» fra albumet *Sei Zero*. De to delte også scenen under Zeros konsert 5. oktober samme år.

I 2011, etter 13 års fravær, vendte Italia tilbake til Eurovision Song Contest, og Rai valgte Carrà til å være programleder og kommentator fra Italia under finalekvelden, samt til å presentere poengene fra juryen og telefonavstemningen. Sommeren 2011 remixet den franske DJ-en Bob Sinclar hennes klassiske sang «A far l’amore comincia tu», som fikk tittelen «Far l’amore». Denne remiksen ble senere brukt av Paolo Sorrentino i lydsporet til den Oscar-belønte filmen *The Great Beauty*.

Senere spilte hun, sammen med Neri Marcorè, i flere reklamer for TIM, der hun portretterte dronning Isabella I av Castilla. I oktober 2011 var hun for fjerde år på rad produsent for TV-programmet *Il Gran Concerto* på Rai 3, ledet av Alessandro Greco.

I juni 2012 deltok hun i *Concerto per l’Emilia* til støtte for ofrene etter jordskjelvene 20. og 29. mai 2012, der hun fremførte en av sine hits, «Rumore».

I januar 2013 var Carrà tiltenkt en retur, etter ti år, som programleder for et lørdagskveldsprogram på Rai 1, men programmet, foreløpig med tittelen *Auditorium*, ble senere avlyst. I februar 2013 ble hun en av mentorene, sammen med Noemi, Piero Pelù og Riccardo Cocciante, i programmet *The Voice of Italy* på Rai 2.

Den 16. juli 2013 ga hun ut dance-singelen «Replay», etterfulgt av albumet *Replay (The Album)*. Albumet ble utgitt 19. november 2013, sammen med den andre singelen «Cha Cha Ciao», sytten år etter hennes forrige studioalbum.

Samme år opptrådte hun som seg selv i filmen *Colpi di fortuna*, regissert av Neri Parenti. I 2014 deltok hun igjen i *The Voice of Italy* som mentor sammen med Piero Pelù, Noemi og rapperen J-Ax.

I februar samme år var hun gjest under den første kvelden av Sanremo-festivalen, der hun fremførte et medley av sanger fra sitt nyeste album.

I TV-sesongen 2014–15 vendte hun tilbake til Rai 1 med et nytt talentshow sammen med Joaquín Cortés, med tittelen *Forte forte forte*.

Fra 24. februar 2016 returnerte hun som mentor i *The Voice of Italy* på Rai 2, sammen med Emis Killa, Max Pezzali og Dolcenera; under finalen kunngjorde hun at hun ville forlate programmet. Den 19. desember 2016 ledet hun *60 años juntos*, TVEs 60-årsjubileumsgalla. Sommeren 2017 ble hun musikkprodusent for en av deltakerne sine, Samuel Pietrasanta.

Den 30. november 2018 ble julealbumet *Ogni volta che è Natale* utgitt, Carràs siste utgivelse før hennes død. Albumet inneholder en tidligere uutgitt låt, «Chi l’ha detto», som ble sendt til radio 16. november og publisert på YouTube med musikkvideo 23. november. Mot slutten av 2018 vendte hun tilbake til TV etter to års fravær som gjest hos Fabio Fazio i *Che tempo che fa* og hos Carlo Conti i *Un Natale d’Oro Zecchino*.

Våren 2019 vendte hun tilbake til TV som programleder for et intervjuprogram med kjente personligheter fra underholdning, kultur og sport, med tittelen *A raccontare comincia tu*, sendt i beste sendetid på torsdager på Rai 3 i seks uker, fra 4. april til 9. mai. Etter suksessen ble programmet fornyet med en ny runde på fire episoder, sendt fra 24. oktober til 4. november.

### 2020-tallet
Den 2. oktober 2020 hadde musikalfilmen *Explota Explota* premiere på spanske kinoer. Filmen, regissert av uruguayanske Nacho Álvarez, er basert på Carràs sanger, og hun selv gjør en cameo-opptreden. Fra 25. januar 2021 ble filmen tilgjengelig i italiensk versjon (med tittelen *Ballo Ballo*) på den digitale plattformen Amazon Prime. Filmen ble nominert til tre Goya-priser og tre Feroz-priser.

Den 5. juli 2021, etter Carràs død, avslørte Rai-direktør Stefano Coletta på TV at det fantes planer om å spørre Carrà om å lede Eurovision Song Contest 2022 og Sanremo-festivalen samme år.

En dokumentarserie i tre episoder om Carrà, med tittelen *Raffa*, ble utgitt i 2023.

## Privatliv og død

Carrà hadde et tiårig forhold til TV- og radioprogramlederen Gianni Boncompagni, som også var tekstforfatteren til hennes største musikalske hits. Hun møtte senere Sergio Japino, som var ni år yngre enn henne og på den tiden koreograf i to av programmene hennes: *Pronto, Raffaella?* og *Fantastico 3*. Selv om de skilte lag på 1990-tallet, opprettholdt de et godt personlig og profesjonelt forhold, så mye at det var han som kunngjorde Carràs død i 2021. Tidligere hadde hun andre romantiske forhold, blant annet med sangeren Little Tony, som hun møtte i 1961 under innspillingen av filmen *5 marines per 100 ragazze*, med Juventus-spilleren Gino Stacchini (som varte i åtte år), og hun ble også tiltrukket av Frank Sinatra, som hun delte sett med i filmen *Von Ryan's Express* i 1965, men hun avviste hans flørting.

Carrà giftet seg aldri, og uttalte at hun «ikke trodde» på ekteskap. Hun fikk ingen egne barn, selv om hun ønsket det; da hun forsøkte å få barn, fortalte legen at det ikke ville være mulig. I stedet valgte hun å adoptere flere barn fra ulike deler av verden på avstand.

Raffaella Carrà var veldig knyttet til Monte Argentario i Toscana, hvor hun bodde i mange år. Hennes villa i Cala Piccola var en inspirasjonskilde for mange av sendingene hennes, og til og med for tittelen på TV-programmet *Carràmba! Che sorpresa*. Hun var en stor fan av fotballaget Juventus.

Carrà døde i Roma den 5. juli 2021, 78 år gammel, av lungekreft. To dager senere ble begravelsesfølget holdt fra hennes hjem, med rute gjennom RAIs sentrale studioer, Foro Italico og Teatro delle Vittorie, for å nå Capitolium, hvor kapellet ble satt opp ved Romas rådhus. Carràs aske, etter å ha blitt kremert i henhold til hennes uttrykte ønske, ble brakt til de stedene som sto kunstneren nærmest, inkludert Porto Santo Stefano og San Giovanni Rotondo, i Sanktuariet for Saint Pio av Pietrelcina. Hennes aske er bevart i kirken ved den kommunale gravlunden i Porto Santo Stefano.

## Kulturell innflytelse og filantropi
*Vogue España* beskrev artisten som et «intergenerasjonelt fenomen, med sosial og kulturell rekkevidde, bestemt til å bli husket for alltid», mens *[[The Guardian]]* kalte henne «popstjernen som lærte Europa gleden ved sex» i en katolsk puritansk kontekst. Rockol beskrev Carrà som «en figur som gradvis har blitt et hedensk idol, skandaløs og ettertraktet, i stand til å sende kodede beskjeder til homofile i Italia og samtidig trøste og holde husmødre med selskap mens de lager lunsj».

Gjennom sin karriere har Carràs opptreden og arbeidsmoral blitt sammenlignet med Donna Summer, Barbara Walters og Ann-Margret.
### Kvinners frigjøring og antikonservatisme
Den 13. november 1971, mens hun ledet *Canzonissima*, fremførte Carrà sin nye singel «Tuca tuca» iført en topp som viste navlen hennes; hun var den første kvinnen som viste den på italiensk offentlig TV, på et tidspunkt da det var uvanlig for kvinner å vise kroppen sin. Dette skapte kontrovers i det konservative TV-nettverket Rai, og ble omtalt som «for provoserende» av Vatikanets avis *[[L’Osservatore Romano]]*.

På spansk TV regnes Carrà som en av pionerene for ytringsfrihet etter Franco-diktaturet, da hun dukket opp på TV-skjemaene i 1976, ett år etter Francisco Francos død.
### Mote- og popikon
Carràs stil og scenetilstedeværelse ble rost av liberale kritikere på 70- og 80-tallet, og hun ble etter hvert et moteikon. Kjennetegnet som gjorde Carrà ikonisk var hennes platinablonde bob-frisyre.

*Vogue España* beskrev Carràs antrekk som «visjonære» og «kontrollert transgresjon» på den tiden hun bar dem, som «nye uttrykksformer som åpent stod imot de etablerte kanonene for patriarkalsk styre, i en hittil utenkelig form for katodisk styrking».

Sammen med Mina og Patty Pravo regnes Carrà som en av pionerene for camp-stil, og ble nevnt i The Anna Wintour Costume Center, en avdeling ved Metropolitan Museum of Art, under Gucci-designeren Alessandro Micheles vårutstilling i 2019.
### Støtte til LHBTQ+-samfunnet og «ikonstatus»
Hun var en sterk støttespiller for LHBTQ+-samfunnet, og mottok en «gay icon»-pris under World Pride Madrid i 2017.
### Politiske synspunkter
Carrà avslørte i et intervju i 1977 at hun var kommunist. Hun sa: «Jeg stemmer alltid kommunistisk. I en kamp mellom arbeidere og forretningsfolk, vil jeg alltid stå på arbeidernes side.»
## Utmerkelser
* Dame av Den sivile fortjenstorden, Spania (1985)
* Kommandør av Den sivile fortjenstorden, Spania (2018)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*