Pascual Díaz y Barreto

**Pascual Díaz y Barreto** (1876–1936) var en mexikansk katolsk biskop av Tabasco og senere  erkebiskop av Mexico by. Gjennom hele sin embedsperiode kom han ofte i konflikt med den anti-katolske meksikanske regjering. Fra sine to bispeseter spilte Díaz Barreto en fremtredende rolle før, under og etter kirke-stat-konflikten som utløste den såkalte Cristerokrigen, forhandlingene for å få slutt på konflikten, og til slutt for å gi liv til den særegne ordningen som ble oppnådd etter våpenhvilen, det såkalte *modus vivendi*.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Pascual Díaz y Barreto var en fullblods indianer av huicholfolket, både på fars- og morssiden. Foreldrene hans var José Díaz, en kirkemusiker, og María Barreto. I 1887 begynte han på *Colegio Apostolico*, hvor han begynte på musikkstudier, og flyttet samme år til byen Guadalajara for å studere til prest ved kollegialseminaret i det bispedømmet. I 1892 begynte han på sine teologiske studier.

### Prest
Han mottok presteordinasjonens sakrament i 1896. Den 9. oktober 1903 sluttet han seg til jesuittordenen. Han bodde i Spania og i Belgia i løpet av de følgende årene for å perfeksjonere sine kunnskaper innen filosofien. I Belgia lærte han å tale fransk perfekt, og tok en doktorgrad.

Da han kom tilbake fra Europa, underviste Don Pascual i filosofi i Tepoztlán og ved *Colegio de Mascarones*.

Etter  den konstitusjonalistiske hærs triumf, måtte Don Pascual gå i skjul og ble tvunget til å endre navn til Luis Barreto. Men i 1916, da ting hadde roet seg, ble han utnevnt til superior for redidensen *Sagrada Familia*.

### Biskop av Tabasco
Den 11. desember 1922 utnevnte pave Pius XI ham til biskop av Tabasco. Erkebiskopen av Mexico by, Leopoldo Ruiz y Flores, ordinerte ham til biskop den 2. februar 1923. Medkonsekratorene var biskop Miguel María de la Mora y Mora av San Luis Potosí, og Maximino Ruiz y Flores, hjelpebiskop i Mexico by som tidligere hadde vært biskop av Chiapas. Innsettelsen i embedet fant sted den 28. februar samme år.

Den 10. mai 1924 ble han utvist av Tomás Garrido Canabal, så han dro til Frontera for å gå om bord i en bananbåt på vei til Galveston i Texas, Man han fortsatte med jernbane til Mexico by, hvor han deltok på den eukaristiske kongress i oktober 1924.

Tomás Garrido Canabal var blitt guvernør i Tabasco i 1923, og satte i gang med tiltak for å utrydde religiøs kult i delstaten. For dette formål lanserte han sin antireligiøse kampanje der han ødela gudshus, brente bilder, forviste prester og forbød alle ordensfolk. Han forbød tilbedelse og religiøse prosesjoner og manifestasjoner i det offentlige rom, og til og med i hjemmene. Garrido utryddet praktisk talt den synlige religion i Tabasco. I 1926 stengte og rev Garrido de katolske kirkene i staten, noen ble omgjort til skoler og andre til militærbrakker.

I 1927 ble biskopen av myndighetene sendt i eksil for å ha utført sin tjeneste på en måte som brøt med landets grunnlov.

### Erkebiskop av Mexico by
Den 25. juni 1929 utnevnte Pius XI ham til erkebiskop av Mexico by. At denne utnevnelsen var mulig, var et signal om at fredeligere tider var kommet etter at pave Pius' sanksjon av oppgjørsplanen for å avslutte feiden mellom den meksikanske kirke og staten.

Innsettelsen i Mexicos katedral fant sted den 28. juni samme år.

I slutten av desember 1930 utstedte erkebiskopen en skarp fordømmelse av protestantismen i Mexico, og hevdet: *«Det er solide grunner for å tro at nordamerikanske protestantiske sekter, drevet av politiske motiver, søker å forverre de religiøse forstyrrelser i Mexico ... Navnene protestante, metodist og presbyterianer rammer meksikanere som et stigmaspecie på grunn av det nordamerikanske herredømmes markante karakter som alle disse protestantene bringer til Mexico. Derav den folkelige oppfatning at protestantismen er et av elementene som en mektig nabonasjon regner med, for sakte men sikkert å oppnå dominans, hegemoni eller realisering av sin imperialisme i vårt land»*.

Ett år etter fordømte han et lovforslag som ville forby religioner fra å bli representert i Mexico av mer enn én prest per 50.000 som *«en uhyrlighet av offentlige maktbruk mot religion»*. Han uttalte: *«Den fortjener ikke å kalles en lov ... det motsetter seg Guds positive disposisjoner og Kirkens lære, det autentiske og ufeilbarlige organet etablert av Jesus Kristus, vår Herre ...»* Díaz oppfordret uten hell president Pascual Ortiz Rubio til å nedlegge et veto, og til tross for det store antall katolske prester i Mexico, beordret han presteskapet under sin jurisdiksjon å forbli i sine stillinger.

Erkebiskop Díaz avviste den anti-katolske Plutarco Elías Calles' påstand at det meksikanske bispeembetet *«organiserte seg som forberedelse til en bevegelse»* eller revolusjon, og sa at katolikker er forpliktet til *«å bevare de uforanderlige prinsipper om rettferdighet og moral»*.  Han truet senere, i 1935, Calles, så vel som statsansatte, foreldre som sendte sine barn til statlige skoler og barna selv, lærerne ved disse skolene og enhver annen katolikk som støttet regjeringen, med ekskommunikasjon. Imidlertid ble ingen slik ekskommunikasjon uttalt, og Díaz benådet på forhånd de statsansatte som beholdt yrkene sine fordi de ikke kunne finne arbeid på annen måte, og de foreldrene som sendte barna sine til forbudte skoler under press. 

Senere samme år, i mars, ble erkebiskopen arrestert av trafikkpolitiet. Han måtte forlate sin bil og sette seg inni deres, og måtte sitte parkert i en forstad til Mexico by i over to timer;  deretter ble han ført til en politistasjon hvor han satt hele natten. Ifølge erkebiskopens privatsekretær led han senere *«av alvorlige kramper og hodesmerter»*. Selv om han godtok en bot på 100 pesos, betalte han den ikke.

I 1936 utsendte erkebiskopen et hyrdebrev som fulgte opp kirkens standpunkt mot sosialismen. Der beskrev han katolikker som praktiserte, studerte eller underviste sosialisme å ha begått dødssynd, og sa, *«Ingen katolikk kan være sosialist, og da sosialismen forstått som det filosofiske, økonomiske eller sosiale system som i en eller annen form ikke anerkjenner Guds rettigheter og Kirkens, og heller ikke ethvert menneskes naturlige rett til å eie det gods han har skaffet seg...»*

Erkebiskop Díaz døde av colitis i Mexico by, i en alder av 59 år.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
* Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
* Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
* Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
* Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
* Pave Pius IX (1792-1878) *1827
* Biskop Jose Maria Ignacio Montes de Oca y Obregón (1840-1921) *1871
* Erkebiskop Próspero María Alarcón y Sánchez de la Barquera (1827-1908) *1892
* Erkebiskop Leopoldo Ruiz y Flores (1865-1941) *1900
* Erkebiskop *Pascual Díaz y Barreto* S.J. (1876-1936) *1923

## Litteratur
* F. Sosa Escalante: *El episcopado mexicano. Biografía de los ilustrísimos señores arzobispos de México Desde la época colonial hasta nuestros días*. Tomo segundo. México: Jus. 1962.

## Referanser