Plymouth Barracuda

**Plymouth Barracuda** er en sportslig fastback fra Plymouth produsert i perioden 1964–1974. Den var opprinnelig basert på sedanen Plymouth Valiant og bygget på Mopars A-body platform. Frem til og med 1965 var Barracudaene merket med Valiant-emblemer både på eksteriør og interiør. Etter hvert som nye kjøpegrupper ønsket seg større motorer ble modellen fra tredje generasjon basert på Mopars E-body platform.

## Første generasjon 1964–1966

Bilen er en fastback basert på Plymouth Valiant. Samtidig var ønsket en «sportslig familiebil» med mindre fysisk størrelse enn de store flakene fra 40- og 50-årene, med sprek motor og sportslige kjøreegenskaper. Modellen ble lansert 1. april 1964, og slo med det Ford Mustang med 17 dager. Likevel ble Mustangen en større salgssuksess i dette bilsegmentet, som senere ble kjent som *pony car*.

Barracuda ble utstyrt med den største bakruta som noen gang var levert på en produksjonsbil, på 1,34 m² og vinklet rundt karosseriet, et samarbeid mellom Pittsburgh Plate Glass (PPG) og Chryslers designere. Opprinnelig ble den levert med den samme «slant 6» rekkesekser som Plymouth Valiant, på 2,8 liter eller en oppgradert «slant 6» på 3,7 liter. Fra 1965 kom også valget om en V8 på 4,5 liter. I løpet av 1965 kom også valget om «effektutgaven» Formula S, med en 273 Commando V8 med høyere effekt enn vanlig 273-motor.

Per 01. januar 2026 finnes det seks biler av denne generasjonen godkjent på norske skilter: Én fra 1964, to fra 1965 og tre fra 1966.

## Andre generasjon 1967–1969

Andre generasjon var en redesign av bilen, fortsatt basert på Mopar A-body plattformen. Med en lengre hjulavstand og større V8 motoralternativer som 5,2 liter  og 6,3 liter var denne bilen bygget for enda mer sportslig kjøring. For å få et stivere karosseri ble den enorme bakruta nedskalert. Denne ble som første generasjon levert som fastback, men også som notchback og som kabriolet. Denne generasjonen var også tilgjengelig med effektpakken Formula S.

I 1968 laget Plymouth 50 biler med en 426 HEMI motor bak en A833 manuell gearkasse til bruk i superstock racing. HEMI er en motorbetegnelse kjent innen racing og gatebil for ekstrem prestasjon, utviklet med hemisfærisk forbrenningskammer.

I 1969 kom også en ny big block motor på 7,2 liter. Samme året kom effektpakken «CUDA», som var en videreføring av Formula S for de største motoralternativene.

## Tredje generasjon 1970–1974

På begynnelsen av 70-årene var virkelig «motorkappløpet» på topp. Kundene ønsket store motorer og bensinprisen spesielt i USA var så lav at forbruk hadde nesten ingenting å si. Etter hvert ble den lille A-body plattformen liten for de store motorene på 6 og 7 liter, i tillegg krevdes et stivere karosseri for å tøyle de enorme kreftene i motorene. Modellen er derfor bygget på Mopars E-body platform. Frem til oljekrisen i 1973 konkurrerte motor- og bilprodusentene om å komme opp med den største bilmotoren. Dermed var 6,3 liter og 7,2 liter «big block» motorer og etter hvert 7,0 liter HEMI et vanligere valg enn «smallblock» 5,2 liter og 5,6 liter, selv om også de to «slant 6»-modellene på 2,8 liter og 3,7 liter var tilgjengelige. De største motorene 383, 426 HEMI og 440 kunne også bestilles med effektpakken CUDA.

Etter 1972 begynte motorstørrelsene å synke igjen, og 5,6 liter og etter hvert 5,9 liter smallblock ble igjen vanligere. HEMI ble ikke tilbudt etter 1971.

## Referanser


## Eksterne lenker
*