Antoon Stillemans

**Antoon Stillemans**, også **Antoine Stillemans** (1832–1916) var i 26 år den 24. katolske biskop av Gent i Belgia. Han var sterkt involvert i den kristne politiske bevegelse, og grunnla «Gent-misjonen» i Matadi.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Antoon Stillemans begynte studiene ved *St. Joseph* juniorseminar i Sint-Niklaas i 1846. I 1853 begynte han ved hovedseminaret i Gent, og tok en doktorgrad i filosofi ved Universitetet i Leuven i 1860. 
### Prest
Antoon Stillemans ble ordinert til prest den 20. september 1856 av Gents biskop Lodewijk-Jozef Delebecque. Antoon Stillemans' bror, Pierre-Louis Stillemans,var også prest - siden desember 1844.

Han ble utnevnt til superior ved *St. Joseph*-seminaret i Sint-Niklaas i 1867, i en alder av 21 år. Han ble president for hovedseminaret i 1888, kannik i katedralkapitlet i Gent og medlem av biskoppens råd. Hans planlagte utnevnelse som professor i filosofi ved Det katolske universitet i Leuven ble umulig. Stillemans skulle etterfølge kannik Gerhard Casimir Ubaghs. På grunn av protest fra biskopen av Liège, Théodore Alexis Joseph de Montpellier ble ikke promosjonen gjennomført. Han mottok imidlertid en æresdoktorgrad i teologi den 7. oktober 1889.

### Biskop av Gent
Antoon Stillemans etterfulgte Henri-Charles Lambrecht som biskop av Gent. Han ble utnevnt 30. desember 1889 og ble bispevigset den 27. januar 1890 i *St. Bavo*-katedralen. Hovedkonsekrerende var     erkebiskop Giuseppe Francica-Nava de Bontifè, apostolisk nuntius til Belgia; medkonsekrerende var biskop Victor-Joseph Doutreloux av Liège, og biskop Isidore-Joseph du Rousseaux av Tournai.  

Han fremmet den gotiske vekkelse, og fikk det nåværende bispepalasset i Gent omformet, samt bygd et nytt stort seminar i Gent. Han utnevnte broren Pierre-Louis Stillemans til honorærkannik av *St. Bavo*.

#### «Gent-misjonen» i Belgisk Kongo:
I 1890 startet i Kongo-kolonien byggingen av en lang og vanskelig jernbanelinje som skulle forbinde Léopoldville (senere kalt Kinshasa) til kystbyen Matadi. Dette kolossale foretaket krevde en stor arbeidsstyrke, hvorav mange var kristne. Disse arbeiderne arbeidet under så tøffe forhold at mange mistet livet. Grev Hippolyte d'Ursel, en av jernbaneselskapets største aksjonærer, var rasende over den religiøse og moralske forsømmelse av arbeidere. Han satte deretter ut for å finne misjonærer som kunne gi dem moralsk støtte. 

Hans søken førte til at han kontaktet biskop Stillemans, som viste direkte interesse for prosjektet. Stillemans sendte deretter en kraftig appell til prestene og andre innbyggere i sitt bispedømme. Han samlet inn penger for å forbedre arbeidernes liv, overtalte flere prester til å reise dit, og oppmuntret et dusin ordenssøstre, av kongregasjonen *Sœurs de la charité* fra Gent, til å grunnlegge Kinkanda-sykehuset. Stillemans' handling var utgangspunktet for mange andre støtteinitiativer på kongolesisk jord. For sitt arbeid mottok han takk fra kong Leopold II og ble forfremmet til offiser av *Ordre Royal.*

#### Politisk rolle for det kristne parts enhet, opposisjonen mot Daens
I 1899, under press fra det kongelige hoff og minister Charles Woeste, suspenderte han Adolf Daens, en radikal prest i Aalst. Bakgrunnen var det politiske bilde som biskopen ble en del av. 

Gjennom hele livet kjempet Stillemans for å opprettholde den skjøre enhet mellom demokratene og de konservative innenfor det belgiske kristne parti. Denne enheten gjorde faktisk det katolske partiet til det mektigste partiet på den tiden, og en splittelse ville utvilsomt ha ført til at det mistet denne dominerende posisjon. Dette ønsket om å opprettholde samhold førte til at han grep inn i visse partisaker.

På 1890-tallet ble Stillemans, som var ganske åpen for demokratiske ideer, en beskytter av Arthur Verhaegen, en kristendemokrat. Verhaegen hadde i tankene etableringen av foreninger og kooperativselskaper, som Landbruksligaen (*ligue agricole*),, lik dem som allerede var opprettet av sosialistene. Stillemans' støtte var nødvendig for å forhindre kristenkonservative fra å blande seg inn i hans prosjekt. Kilder er uenige om dette var hans egen avgjørelse, eller en beslutning fattet under press fra det høyere presteskap, men fra 1893 til 1899 ble Stillemans en hard motstander av fader Daens og daenistene. På grunn av sine politiske ideer, som ble ansett som for revolusjonerende av de konservative, og fordi han hadde ledet listen til *[[Christene Volkspartij]]* mens han innehadde en prestestilling, ble Daens hatet av noen medlemmer av det høyere presteskap, kong Leopold II og de konservative. Han ble sett på som en trussel mot den skjøre balanse i det kristne parti. Stillemans straffet ham derfor ved en rekke anledninger, og gikk til og med så langt som å trekke tilbake hans prestelige akkreditering. Denne handlingen fikk Daens til å trekke seg fra politikken og be sin biskop om tilgivelse.

Biskop Stillemans fremmet den sosiale og kulturelle bevegelse i Flandern. I 1902 innviet han den nye kirken tilknyttet Dendermonde kloster. I 1906 feiret han sitt gulljubileum som prest, og i 1914 sitt sølvjubileum som biskop av Gent. Han ble hedret med det hellige pallium med pavelig tillatelse på slutten av sin karriere. En gate ble oppkalt etter ham i Sint-Niklaas, samt et glassmaleri inne i rådhuset. Han ga Sint-Niklaas en stor kopi av sitt portrett. Byens farger, blå og gul, gjenspeiles i hans heraldiske bispevåpen.

### Død
Han testamenterte han sitt bispekors til hovedkirken i Sint-Niklaas, hvor han var blitt døpt. Han ble etterfulgt av msgr. Emilius Seghers.

Han døde den 5. november 1916 (kort tid før sin 84-årsdag), og så ble han gravlagt tre dager senere på bispegalleriet på* Mariakerke*-kirkegården. Det var ikke før 24. mars 1959 at han ble overført til krypten i St. Bavo-katedralen sammen med fire andre biskoper (etter syv års forhandlinger ved hjelpebiskop Leo De Kesel).

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
* Kardinal Luigi Emmanuele Nicolo Lambruschini (1776-1854) *1819
* Kardinal Girolamo D’Andrea (1812-1868) *1841
* Biskop Giovanni Battista Guttadauro di Reburdone (1814-1896) *1859
* Kardinal Giuseppe Francica-Nava di Bontifè (1846-1928) *1883
* Biskop *Antoon Stillemans* (1832-1916) *1890

## Litteratur
* Witte E., Gubin E., Nandre J.-P., Denckere G., *[[Biographie coloniale belge]]*, T.IV, Bruxelles, Inst. royal colon. belge, 1955
* *Nouvelle histoire de Belgique. Les turbulence de la Belle Époque (1878-1905)*, vol.1, Bruxelles, éditions Complexe, 2005
* Van Molle L., *Le Boerenbond Belge 1890-1990*, Louvain, La Presse universitaire de Louvain et le Boerenbond, 1990, trad. par Capelle 

## Referanser