Ruth Berlau

**Ruth Berlau** (1906–1974) var en dansk skuespiller, instruktør, fotograf, romanforfatter og dramatiker. Berlau som var kommunist, er mest kjent for sitt tette samarbeid med Bertolt Brecht og for å ha grunnlagt Bertolt-Brecht-Archiv i Berlin. Hun fikk en sønn med Brecht, men gutten døde etter få timer. 

## Biografi
Hun ble født inn i en velstående familie i København, og foreldrene sendte henne på klosterskole for at hun skulle lære seg fransk. Det ble hun i en alder av 13 år gravid, og måtte forlate skolen. Fra 1929 til 1930 studerte hun skuespillerkunst ved Forsøgsscenen i København, og var elev og skuespiller ved Det kongelige teater i København. Berlau var kommunist, gikk under navnet «Røde Ruth», og var i en periode medlem av Danmarks Kommunistiske Parti.  I 1932 var hun blant grunnleggerne av RT (Revolutionært Teater). I 1933 møtte hun Bertolt Brecht for første gang, på den danske øya Thurø, og møtet ble bestemmende for hennes videre liv. I 1936 skilte hun seg fra sin mann, legen Robert Lund.

I 1937 reiste Berlau med Martin Andersen Nexö til den internasjonale forfatterkongresser i Paris og Madrid. I et halvt år opplevde hun den spanske borgerkrigen på nært hold.

I 1940 begynte hennes samarbeid med Brecht. Hun fulgte ham i 1940 til Finland i eksil, og i 1941 reiste hun med Brecht og hans hustru Helene Weigel videre over Vladivostok til USA. I 1944 mistet Berlau og Brecht deres felles sønn Michael, få dager etter fødselen. I 1948 vendte Berlau tilbake til Europa og levde fra 1949 i DDR. I mellomtiden hadde hun lange opphold i Danmark. Ved siden av Elisabeth Hauptmann og Margarete Steffin var hun en av Brechts fremste medarbeidere. Berlau skrev artikler og romaner og ble kjent som regissør av filmen *Leben des Galilei* (*Galileis liv*) fra 1947.

Da Brecht etablerte Berliner Ensemble på Schiffbauerdamm i Berlin, tok Berlau fotografier under prøver og forestillinger. Hun var medarbeider på flere av Brechts utgivelser, blant annet *Der gute Mensch von Sezuan* (*Det gode mennesket fra Sichuan*) og *Der kaukasische Kreidekreis* (*Den kaukasiske krittringen*)*.*

Brecht ønsket i begynnelsen av 1950-årene å endre forholdet dem imellom til et rent arbeidsanliggende, men dette kunne Berlau ikke akseptere. For henne var kjærlighet og det felles arbeidet to sider av samme sak. Etter Brechts død i 1956 ble hun sagt opp av ledelsen som var overtatt av Weigel. De siste årene av sitt liv følte Berlau seg forrådt, begynte å drikke og ble flere ganger innlagt til psykiatrisk behandling. Hun døde av brannskader, etter at sengen på sykehuset Charité hadde tatt fyr. Hun er begravet på Dorotheenstädtischer Friedhof i Berlin, hvor også Brechts grav er. Berlau blir vanligvis kalt ved sitt fødenavn, men gravstenen er merket Berlau-Lund.

## Omtale
Berlaus erindringer *Brechts Lai-tu,* (Brechts elev), utkom post mortem i 1985. Den svenske forfatteren P.O. Enquist har i boken *Styrtet engel* fra 1989, brukt Berlaus forhold til Brecht som et eksempel på den ødeleggende kjærlighet. Han bemerker også at «Det er rart hun aldri ble noe selv». Thove Tage i Dansk kvindebiografisk leksikon mente at Enquists vurdering av Berlau var typisk for ettertiden, og at det i noen grad skyldtes Berlaus egen fremstilling av sin produksjon. Tage mente at Berlaus egne brever og erindringer ga en annen versjon av hennes virke, men som det er vanskelig å sette sammen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*