Society of United Irishmen

**Society of United Irishmen** («Samfunnet av forente irlendere») var en edsvornet forening i kongeriket Irland som var inspirert av og ble dannet i kjølvannet av den franske revolusjonen for å sikre «en likeverdig representasjon av hele folket» i en nasjonal regjering. Fortvilet over konstitusjonelle reformer, og i strid med både de kongelige britiske militære styrker (*crown forces*) og irske sekteriske militære divisjoner, gikk United Irishmen i 1798 i gang med et betydelig republikansk opprør i Irland rettet mot britisk styre i Irland. Nederlaget og bistre undertrykkelse etterpå var et forspill til avskaffelsen av det irske parlamentet i Dublin og til Irlands innlemmelse i et forent kongerike (*United Kingdom*) med Storbritannia. Et forsøk på å gjenopplive bevegelsen og fornye opprøret etter Unionsloven i 1800, to år etter opprøret, førte til et nytt opprør i Dublin i 1803, som også mislyktes.

Ved å følge prinsipper de mente hadde blitt stadfestet av amerikansk uavhengighet fra Storbritannia og av den franske erklæringen om menneskerettigheter, lovet de presbyterianske kjøpmennene som dannet det første forening av United Irishmen i Belfast i 1791 å gjøre felles sak med sine landsmenn med katolsk flertall. Deres «hjertelige forening» ville oppheve Irlands protestantiske (anglikanske) makt og holde hennes regjering ansvarlig overfor et representativt parlament.

Etter hvert som United Irishmen økte betydelig i Belfast, Dublin og på tvers av det landlige, rurale Irland, ble prøven for medlemskap administrert til arbeidere (og i noen tilfeller kvinner) som opprettholdt sine egne demokratiske klubber, og til irske leilendinger organisert mot den protestantiske herredømmet og godseiere i hemmelige brorskap. Bevegelsens mål ble gjengitt i kompromissløse termer: Katolsk frigjøring og radikale reformer som universell mannlig stemmerett (hver mann en borger, uansett religiøs tilknytning) og for en irsk republikk (avvisning av den britiske monarken). Det ble lagt til rette for en oppstand som skulle støttes av franskmennene og av nye tilsvarende forente samfunn i Skottland og England. Planene ble derimot forstyrret av infiltrasjon fra myndighetene og av arrestasjoner og beslag med henvisning til krigslover, slik at da det kom til sommeren 1798 resulterte oppfordringen til å gå til våpenmakt i en rekke ukoordinerte lokale opprør.

Den britiske regjeringen benyttet seg av det irske opprøret i 1798 som argument for å kreve større sikkerhet for en union med Storbritannia. I 1800 ble irske lovgivning i Dublin opphevet til fordel for et britisk og forent kongerikes parlament i Westminster. Et forsøk på å gjenopprette bevegelsen United Irishmen ved å organisere seg etter strengt militære linjer klarte ikke å framkalle en respons i det som hadde vært kjerneområdet til United Irishmen i nordlige Irland, og slo ytterligere feil i 1803 med Robert Emmets opprør i Dublin.

Siden hundreårsjubileum for det irske opprøret i 1898 har unionister i Ulster bestridt arven ettersom de vil beholde unionen med Storbritannia. Til tross for nederlaget til opprøret i 1798 til United Irishmen, kan det ikke betraktes som en fullstendig mislykket episode i irsk og britisk historie. Selv om opprøret varte i en relativt kort periode, ble konsekvensene følt i mange år fremover. I 1798 hadde «gulvet i det organiserte samfunnet kollapset» i Irland, «og de etablerte samfunnsklassene hadde plutselig våknet til eksistensen av lidenskaper og hat som de hittil komfortabelt hadde henvist til en gammel fase i Storbritannias erobring av Irland» noen hundre år tidligere.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Original Declaration of the United Irishmen
* Declarations and Tests of United Irishmen, fra memoarene til William Sampson, 1817
* Remembering the United Irishmen and the 1798 Rebellion, Newry, Mourne and Down District Council, 20. september 2019