Radiogavefondet

**Radiogavefondet** var en stiftelse opprettet av Norsk Rikskringkasting (NRK) for å samle inn penger til radio- og (etter hvert) fjernsynsapparater for trengende, det vil si syke, gamle og fattige. Fondet ble etablert i 1937 og eksisterte fram til 1992. 

## Økonomi
Radioprogrammet *[[Ønskekonserten]]* var fondets viktigste inntektskilde; radiolyttere sendte inn ønsker til programmet om å få avspilt et musikkspor fra en grammofonplate, og betalte inn en mindre sum til Radiogavefondet. Hver sending av *Ønskekonserten* ble avsluttet med at programlederen opplyste hvor mange penger som hadde kommet inn til Radiogavefondet den uken. 

I tillegg oppfordret Radiogavefondets kontor, som hadde lokaler hos NRK på Marienlyst, alle til å sende inn pengegaver til fondet. Radiogavefondet hadde kontonummer&nbsp;18. Tidvis bevilget også NRK selv penger fra sitt budsjett til Radiogavefondet; eksempelvis ga NRK i mai 1951 100&nbsp;000&nbsp;kroner til fondet for å feire at person nr.&nbsp;800&nbsp;000 hadde blitt registrert som radioinnehaver – den gangen krevdes det lisens for å eie et radioapparat, og derfor hadde myndighetene full oversikt over hvor mange såkalte «registrerte lyttere» som fantes i landet. Som mottager av apparat fra Radiogavefondet fikk man for øvrig såkalt «frilisens», man slapp å betale den årlige lisensavgiften. 

Også andre institusjoner og organisasjoner donerte penger til Radiogavefondet. I 1953 opplyste for eksempel Lødingen sparebank i sin jubileumsbok (banken feiret sitt 75-årsjubileum) at banken i årenes løp hadde skjenket totalt 100&nbsp;000&nbsp;kroner til Radiogavefondet – som et av mange veldedige formål banken hadde støttet. Innsamlingen av penger til Radiogavefondet ble ansett som et dugnadsarbeid; blant annet ble det spilt amatørteaterforestillinger der billettinntektene gikk til inntekt for fondet. Blant barn var det populært å arrangere små basarer i nabolaget til inntekt for Radiogavefondet; om dette skrev Alf Prøysen i den populære *[[Basarvisa]]*. 
I en periode ga Radiogavefondet også ut et eget julehefte for å samle inn penger til fondet. I 1951 var forfatteren Aksel Sandemose en av bidragsyterne til juleheftet.

I 1953 gikk inntektene fra salget av barnetimeboka *Rømlingen på Neptun* til Radiogavefondet.

## Virksomheten
I tillegg til å anskaffe nye apparater tok Radiogavefondet også imot gamle radioapparater, som ble overhalt og gitt til «verdige trengende». Mottagerne av apparatene fikk bare apparatene til låns; til gjengjeld hadde fondet ansvaret for å vedlikeholde apparatene. 

Personer som ønsket seg et radioapparat, men ikke hadde økonomisk mulighet til å kjøpe seg et, kunne søke om et apparat fra Radiogavefondet ved å fylle ut et eget skjema. Handikappede som ønsket seg radio, skulle sende inn søknadsskjemaet via Norges Vanførelag – forløperen for Norges Handikapforbund. 

Per høsten 1952 hadde Radiogavefondet lånt ut rundt 5000&nbsp;radioapparater, og hadde en venteliste på 2000&nbsp;mottagere som hadde fått søknaden innvilget. 

Norges Vanførelag omtalte Radiogavefondet i rosende ordelag: «Det er et meget prisverdig arbeid dette, et stort arbeid i nestekjærlighetens ånd.» 

## Administrasjon
Det ble oppnevnt et utvalg – Radiogavefondets råd – som var fondets øverste ledelse. Utvalget bestod av 11 representanter for ulike humanitære organisasjoner, samt to representanter for henholdsvis NRK og for Kirke- og kulturdepartementet.

Seks av rådets medlemmer ble konstituert av rådet selv som Radiogavefondets styre; dette styret hadde ansvaret for den daglige driften av fondet.

## Referanser