Abu Musa

**Abu Musa** (persisk: ابوموسی; arabisk: أَبُو مُوسَى) er en øy på 12,8 kvadratkilometer i den østlige delen av Persiabukta, nær inngangen til Hormuzstredet. Øya administreres for tiden av Iran, men dens suverenitet bestrides av De forente arabiske emirater. På grunn av havdybden må oljetankere og store skip passere mellom Abu Musa og Tunb-øyene, noe som gjør disse øyene til noen av de mest strategiske punktene i Persiabukta. Øya administreres som en del av Abumusa fylke i den iranske provinsen Hormozgan.

## Stedsnavn
Iranske innbyggere i Abu Musa kaller øya *Gap-sabzu* (persisk: گپ‌سبزو), som på persisk betyr «det store grønne stedet». På gamle persiske kart kalles øya:

* *Boum-Ouw* (persisk: بوم‌اوو) eller *Boum-Ouf* (persisk: بوم‌اوف) som på persisk betyr «Vannland».
* *Boum-Souz* (persisk: بوم‌سوز) eller *Boum-Sou/Boum-Souw* (persisk: بوم‌سو) eller *Gap-Sabzou* (persisk: گپ‌سبزو) som på persisk betyr «Grønt land».

En mulig politisk konstruksjon er at arabiske kilder hevder at «Abu Musa» (arabisk: أبو موسى) har sitt opphav fra Abu Musa al-Ash'ari, en følgesvenn av Muhammed, som skal ha oppholdt seg på øya i 643 e.Kr. før han kjempet mot perserne.

## Geografi
Abu Musa-øya ligger 70 kilometer sør for den iranske landsbyen Bandar-e Shenas og 59 kilometer nord-nordvest for emiratet Sharjah. Av de 14 øyene i Hormozgan er Abu Musa den som er lengst fra den iranske kysten. Det høyeste punktet er det 110 meter høye Halva-berget, og lille byen Abu Musa ligger i sentrum av øya. Folketellingen i 2016 målte byens befolkning til 4 213 personer i 857 husholdninger. Været i Abu Musa er varmt og fuktig, et bedre klima sammenlignet med andre øyer i Persiabukta. Den har det mest mangfoldige økosystemet, men mangler egnet jord og vann for jordbruk. Fiske er hovednæringen for lokalbefolkningen.

Den betjenes av den regionale Abu Musa lufthavn.

## Historie
### Tidlige tvister

Irans suverenitet over Abu Musa har vært bestridt av De forente arabiske emirater, som arvet en tvist siden 1971. Det er allmenn enighet om hadde øya historisk hadde vært under kontroll av Al-Qasimi-herskeren av Sharjah. Øya var dekket av en beskyttelsesavtale signert mellom herskerne i Persiabukten og Storbritannia så langt tilbake som i 1819.

Tvisten om eierskapet til øya går forut for etableringen av De forente arabiske emirater, og den første historiske beretningen om tvisten er i 1904, da iranerne tok ned et lokalt flagg fra Traktatstatene og erstattet det med et iransk. Dette ble raskt motarbeidet av myndighetene i Det britiske imperiet, og det førte til at de iranske styrkene trakk seg tilbake kort tid etter okkupasjonen av øyene. De forsøke å okkupere dem igjen i 1923.

I 1906 tildelte Salim bin Sultan, onkelen til Sharjahs hersker Saqr bin Khalid, en konsesjon for å finne forekomster av Jernoksiderpå øya, hvis arbeidere utvant mineralet og gikk med på å selge det til Wonckhaus, et tysk foretak. Imidlertid oppdaget Saqr bin Khalid dette og var uenig, og kansellerte konsesjon. Arbeiderne ble deretter fjernet fra øya med bistand fra britene, noe som resulterte i en internasjonal hendelse.

Etter 1908 kontrollerte Storbritannia øya sammen med de andre britisk-holdte øyene i Persiabukta, også det som i dag er De forente arabiske emirater. På slutten av 1960-tallet overførte Storbritannia administrasjonen av øya til det britisk-utnevnte Sharjah, et av de syv sjeikdømmene som senere skulle danne De forente arabiske emirater.

I 20 dager på rad i 1964 okkuperte de iranske styrkene territoriet, og hevdet at landgangen var en militær manøver, før de igjen forlot øya.

Etter at Storbritannia i 1968 annonserte at de ville avslutte sine administrative og militære posisjoner i Persiabukta, forsøkte Iran igjen å knytte øya politisk til det iranske fastlandet. 30. november 1971 (to dager før den offisielle etableringen av De forente arabiske emirater) signerte Iran og Sharjah en intensjonsavtale. De ble enige om å la Sharjah ha en lokal politistasjon og Iran stasjonere tropper på øya i henhold til kartet som var vedlagt omforent memorandum. Avtalen delte også øyas energiressurser mellom de to underskriverne. «Ved å godta pakten forhindret det lille emiratet en invasjon fra Iran, som to dager tidligere hadde tatt to andre omstridte øyer, Store- og Lille-Tunb, som var enda mindre og ubebodde.»

### Iransk overtakelse

Ved daggry den 29. november 1971 sirklet helikoptre rundt Abu Musa og sendte ut flygeblader skrevet på persisk, som ba innbyggerne, som for det meste var bønder og fiskere, om å overgi seg.

Den 30. november 1971, dagen før Storbritannia offisielt forlot regionen, flyttet Iran tropper til øya som ble offisielt ønsket velkommen av bror av Sheikh Saqer, bror av Sharjahs sjeik.

### Kravet til De forente arabiske emirater

De forente arabiske emirater tok sitt krav om suverenitet over Abu Musa og de to Tunb-øyene med til et møte i FNs sikkerhetsråd 9. desember 1971. På det møtet ble det besluttet å «utsette behandlingen av denne saken til et senere tidspunkt».

Irak (under Ahmad Hasan al-Bakr), Syria, Kuwait, Algerie, Sør-Jemen og Libya mente at territoriet rettmessig tilhører UAE. Siden den gang har De forente arabiske emirater konsekvent i offentlige uttalelser etterlyst enten bilaterale forhandlinger eller ved å henvise saken til Den internasjonale domstolen (eller en annen form for internasjonal voldgift).

Saddam Hussein forsøkte å rettferdiggjøre Iran-Irak-krigen ved å hevde at ett av målene var å «frigjøre» Abu Musa og de to Tunb-øyene i Persiabukta. I 1992 utviste Iran «utenlandske» arbeidere som drev skolen som var sponset av De forente arabiske emirater, medisinske klinikken og kraftverket. Tvisten har også forårsaket alvorlig friksjon mellom emiratet Ras al-Khaimah og Sharjah på den ene siden og noen andre emirater i De forente arabiske emirater på den andre. Ras Al Khaimah tok til orde for tøffe tiltak mot Iran. Dubai, derimot, mener at konflikten er unødvendig. Den nåværende herskeren av Dubai (som også er visepresident, statsminister og forsvarsminister i De forente arabiske emirater), Mohammed bin Rashid al-Maktoum, har tidligere uttalt offentlig at «han mener spenningene rundt øyene er fabrikkert av USA».

I 2012 provoserte et besøk til øya av den iranske presidenten Mahmoud Ahmadinejad fram en diplomatisk hendelse. Irans historiske krav på eierskap over øya går blant annet tilbake til landets historiske forløpere Partia og Sasanideriket. Iran anser øya for å ha vært okkupert av Storbritannia og viser til avtalen mellom Iran og emiratet Sharjah i 1971.

## Demografi
I 2012 hadde øya omtrent 2131 innbyggere, noe som gjør den til Irans minste fylke. Byen Abu Musa hadde 4213 innbyggere i 2016. For hele høya var det oppgitt 7 402 for 2016.

De fleste av de innfødte innbyggerne på øya snakker den persiske dialekten «bandari».

Borgere i De forente arabiske emirater som bor på øya, skal angivelig ha hatt «store vanskeligheter» på grunn av mangelen på skikkelige klinikker og skoler. Det finnes bare én skole på øya, og den brukes av 150 elever. Dessuten må pasienter transporteres til Sharjah for å få behandling, men det er noen ganger ikke mulig grunnet hindringer fra iranske myndigheter. I tillegg skal Iran angivelig ha forsinket eller blokkert De forente arabiske emiraters skole- og medisinske forsyninger fra å komme inn på øya.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «Abu Musā», *Encyclopædia Iranica*
* «History of Abu Musa and The Tunbs», *Thepersiangulf.org*
* «Abu Musa's military garrison», *Fas.org*