Czesław Kaczmarek

**Czesław Kaczmarek** (født 16. april 1895 i Lisewo Mały i Polen, død 26. august 1963 i Lublin i Polen) var polsk katolsk biskop av Kielce fra 1938 til 1963. I etterkrigstiden ble han rettsforfulgt og fengslet av de kommunistiske myndigheter i Polen. 
## Liv og virke
### Bakgrunn
Czesław Kaczmarek var sønn av mølleren Józef og Franciszka Bronisława født Rogińska, og ble døpt i sognekirken i Gozdowo. Han tilbrakte barndommen i Ligowo, hvor han mottok sin første hellige kommunion i sognekirken. Etter å ha fullført på bygdeskolen, begynte han på lærerseminaret i Wymyślin (senere en del av Skępe) I 1916, etter å ha mottatt vitnemål fra lærerseminaret, ga han privatundervisning og begynte deretter på det teologiske seminar i Płock. 

Før han ble ordinert til prest meldte han seg frivillig til å hjelpe bak frontlinjene i den polsk-bolsjevikiske krig.

### Prest
Kort tid etter prestevielsen, som var den 20. august 1922, og sin første messe, ble han sendt for å studere ved universitetet i Lille, hvor han tok doktorgrad. Mens han var i utlandet, viet han tiden sin først og fremst til pastoralt arbeid blant polske arbeidere i eksil.

Han returnerte til Polen i 1928. I Płock bispedømme overtok han stillingen som sekretær for Den polske unge menns union og ble deretter direktør for Płock bispedømmeinstitutt for Katolsk Aksjon. Han initierte etableringen av kveldsuniversitetet for religionsundervisning i Płock i 1936, som ble omdannet til *Instituttet for høyere religiøs kultur* i 1938.

### Biskop av Kielce
Den 24. mai 1938 mottok biskop Antoni Julian Nowowiejski nyheten om utnevnelsen av Czesław Kaczmarek til stillingen som biskop av Kielce bispedømme. Kaczmarek ble bispeviet den 4. september 1938 fra den apostoliske nuntius til Polen, erkebiskop Filippo Cortesi; medkonsekrerende var biskopen av Łuck, Adolf Szelążek, og hjelpebiskopen av Płock, Leon Wetmański.

Biskopens virke var nært knyttet til innsats som hadde som mål å gagne fellesskapet i Kielce bispedømme. Hans pastorale politikk var til en viss grad en fortsettelse av planene som ble implementert i Płock bispedømme, noe hans engasjement i *Katolsk Aksjon* viste.

#### Andre verdenskrig
Den 3. september 1939 evakuerte han, i samsvar med tidligere beslutning, til stedet som ble ansett som det tryggeste i bispedømmet: Fransiskanernes kloster i Stopnica. I midten av september besøkte han Kielce Oflag.

Den 9. oktober 1939 lot han lese opp sitt hyrdebrev der han oppfordret til lydighet mot okkupasjonsmyndighetene: *«Derfor oppfordrer jeg dere først og fremst til å være trofaste mot Guds og Kirkens hellige bud, og deretter til å være lydige mot de administrative myndigheter i alt som ikke strider mot den katolske samvittighet og vår polske verdighet.»* Denne appellen ble tolket under kommunisttiden som en oppfordring til å samarbeide med okkupantene.

Han var involvert i veldedig virke og hjalp seminarister og prester, blant annet dem utenfor hans eget bispedømme, inkludert Piotr Kałwa, den fremtidige biskop av Lublin. Han støttet polakker som måtte til tvangsarbeid i Tyskland, i den tro at de hadde en bedre sjanse til å overleve krigen der. I mai 1940 skrev han i et hyrdebrev at *«vi må ikke lytte til hviskingen fra mistenkelige mennesker, spesielt når de prøver å trekke unge mennesker inn i uforutsigbare konspirasjonsaktiviteter»*, noe som utløste mye kontrovers. Han motarbeidet undergrunnens væpnede aksjoner mot tyskerne, i den tro at de bare førte til blodsutgytelse. Han mente at samfunnet burde vente ut nazistenes okkupasjon. For sitt standpunkt ble han kritisert i *«AK Information Bulletin»* og senere i Stanisław Mikołajczyks *Rapport fra innenriksministeren* i London om situasjonen i det okkuperte Polen i kapittelet* «Den katolske kirkes stilling»* (rapport nr. 6/42, L. dz. K. 5006/42).

#### Etterkrigstiden
Etter slutten av den tyske okkupasjon, på høsten 1945, etablerte han et nært forhold til USAs ambassadør, Arthur Bliss Lane. Dette gjorde at Kaczmarek tiltrakk seg oppmerksomhet til tjenestemenn fra *Ministerstwa Bezpieczeństwa Publicznego*, Departementet for offentlig sikkerhet.

Tidlig i 1946, på vei til Nedre Schlesien, besøkte han Opole. Han ble positivt imponert over de lokale gudstjenestene. Han feiret deretter en pontifikalmesse i Prudnik.

Etter pogromen i Kielce (den 4. juli 1946) utnevnte han en kommisjon for å undersøke omstendighetene. Professor Mieczysław Żywczyński overtok kommisjonens formannskap. Kommisjonens funn dannet et av grunnlagene for en rapport utarbeidet den 1. september 1946, som biskop Kaczmarek sendte til den amerikanske ambassadøren.

#### Arrestasjon og rettssak
Den 20. januar 1951 ble han arrestert sammen med Jan Danilewicz, forfatter av rapporten om Kielce-pogromen, anklaget for spionasje for USA og Den hellige stol, «fascistisering» av samfunnslivet, ulovlig valutahandel og kollaborasjon. Den faktiske årsak til fengslingen av de begge geistlige var rapporten om Kielce-pogromen, som ga NKVD-tjenestene skylden for hendelsene. 

Under etterforskningen ble begge gjentatte ganger torturert i interneringssenteret til Departementet for offentlig sikkerhet. Under rettssaken sluttet såkalte *«patriotiske prester»* og statlig lisensierte katolske bevegelser seg til kampanjen mot biskopen. Tadeusz Mazowiecki, sjefredaktør for *«Wrocławski Tygodnik Katolików»* (Katolsk ukeblad), publiserte en artikkel som kritiserte biskopens aktiviteter.

Under en skueprosess fra 14. til 22. september 1953 tilstod han anklagene. Han ble stilt for retten og dømt til 12 års fengsel for å ha drevet et antistats- og folkefiendtlig senter og for å *«samarbeide med tyskerne, forsøke å styrte det kommunistiske regime i Polen og drive propaganda på vegne av myndighetene i Washington og Vatikanet.»*

### Ytterligere virke
Etter ordre fra ledende militæraktor den 8. februar 1955 fikk han innvilget seks måneders prøveløslatelse fra soning av helsemessige årsaker.  

Til tross for en rekke brev fra biskopen og forsikringer fra myndighetene om at resten av straffen kunne bli ettergitt, ble biskopen arrestert på nytt og fengslet i Mokotów fengsel den 3. februar 1956.  

Den 7. mai 1956 bestemte garnisonskrigsdomstolen seg for å gi fangen amnesti, men den 17. mai ble han varslet om at han skulle tvangsoverføres til klosteret i Rywałd Królewski for ubestemt tid. Utmattet av sykdom og dårlige levekår tok biskopen den selvstendige å reise til Warszawa den 22. september 1956, hvor han ble værende til 30. mars 1957, da den ledende militæraktor utferdiget en beslutning om å avbryte etterforskningen av biskop Kaczmarek og hans medtiltalte på grunn av utilstrekkelig bevismateriale. 

Biskop Czesław Kaczmarek returnerte til Kielce den 2. april 1957.

I 1958 ledet han en bispedømmesynode, omorganiserte bispedømmets administrasjon og støttet ordenskongregasjoner.

Den 9. juni 1959 krevde Folkerepublikken Polens regjering at bispedømmet Kielce skulle fjerne Kaczmarek fra hans stilling, noe som ble møtt med avslag (bispedømmet anså seg selv som inkompetent). Paven avslo også kategorisk disse kravene.

Myndighetene i Polen bestemte seg for et siste slag. Det var å utgi *Den grønne notatbok* i 1961, forfattet av den ekskommuniserte tidligere prest Leonard Świderski, sekretær for biskop Kaczmarek og kansler for Kielce-kurien fra 1938 til 1942. Den inneholdt sterke og opprørende beskrivelser av Kielce-biskopens liv, og anklaget ham for en promiskuøs livsstil. To år senere dukket det opp ytterligere publikasjoner, *«Mine øyne betraktet meg»*, og oppfølgeren *«Min ungdom vil forandre seg som en ørn»*. I disse publikasjonene gjentok forfatteren anklagene som ble rettet mot biskop Kaczmarek under rettssaken i september 1953, til tross for at han var blitt rehabilitert tre år etter.

### Sykdom og død
Hans fysiske og mentale utmattelse som hadde påkommet gjennom alle årene med etterforskning og fengsling påvirket biskopens helse. Han fikk *[[angina pectoris]],* som manifesterte seg gjennom anfall av brystsmerte, noen ganger ledsaget av en følelse av å være døden nær. Flere år etter løslatelsen flyttet han til Nałęczów på grunn av stadig svekkende helse. Der følte han seg stadig verre. Hjerteproblemene hans begynte å forverres. Under legers behandling ble han overført til klinikken ved Det medisinske universitet i Lublin.

Biskop Kaczmarek kom seg aldri. Han fikk ytterligere et hjerteinfarkt, og døde i Lublin den 26. august 1963.

Hverken primas Stefan Wyszyński eller andre biskoper som da akkurat var med på Częstochowa-konferansen, deltok i Czesław Kaczmareks begravelse. Biskop Karol Wojtyła var imidlertid til stede.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1767
* Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
* Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1856) *1822
* Kardinal Carlo Sacconi (1808-1889) *1851
* Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829-1892) *1872
* Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843-1913) *1887
* Kardinal Antonio Vico (1847-1829) *1898
* Erkebiskop Filippo Cortesi (1876-1947) *1921
* Biskop *Czesław Kaczmarek* (1895-1963) *1938

## Referanser