Philip Caraman

**Philip George Caraman** (1911–1998) var en engelsk katolsk prest og kirkehistoriker tilhørende jesuittordenen. Caraman var historiker og forfatter, blant annet med en bok om Norge, flere bøker om jesuittordenens historie og en biografi om ordenens stifter Ignatius av Loyola.
## Liv og virke
### Bakgrunn
hilip Caraman ble født i Golders Green i London. Familiens røtter var i Levanten (Midtøsten). Faren var René André Caraman og moren Betina Pasqua. Begge var armenske katolikker. Det var syv jenter i familien og to gutter i familien. 

Etter skolegangen på Stonyhurst College sluttet han seg til jesuittordenen i Roehampton og begynte i novisiat den 10. oktober 1930. Hans bror John hadde gått forut for ham til jesuittene der seks år tidligere. John skulle bli misjonær i Rhodesia og Zimbabwe, hvor han med sjarmerende eksentrisitet bar en *[[solar topee]]*-hjelm til det siste.

### Prest
Philip Caraman studierte humaniora i Oxford 1932-34 og 1939-42, filosofi ved Heythrop College 1934-37 og teologi ved samme studiested 1942-46. Hans jesuittformasjon inkluderte å lese historie i Campion Hall, der pater Martin D'Arcy, en sterk innflytelse, var *master*.

Han ble viet til subdiakon den 6. september 1945 i Heythrop av Birminghams hjelpebiskop Humphrey Penderell Bright, og til diakon samme sted av den samme dagen etter. Han ble presteviet den 12. september 1945 i *Farm Street* London av erkebiskop Bernard Griffin av erkebispedømmet Westminster. Farm Street-residensen ble hans bosted i seksten år.

På den tiden var et «House of Writers»  del av jesuittenes apostolat ved *Farm Street*. Caraman ble en av disse «writers». I 1948 ble han utnevnt til redaktør for tidsskriftet *[[The Month]]*, og ga det et nytt format og en ny stil beregnet på å appellere til den katolske leserskare i Storbritannia etter den andre verdenskrig. Venner som Evelyn Waugh og Graham Greene var glade for å bli assosiert med hans nye satsning, og deres var et forhold med gjensidig støtte. Caraman hjalp Waugh sterkt med den historiske bakgrunnen til hans roman *Helena* fra 1950, og den hjelpen ble alltid takknemlig anerkjent.

I likhet med D'Arcy eide ikke Caraman ærefrykt for de store og de gode og de berømte, og han var ikke fremmed for det man kunne kalle nettverksbygging. Kontaktene hans var mange, varierte og fruktbare, kontorene hans var travle. At de av noen skulle ha blitt kalt *«caramanserai»* var kanskje uunngåelig. Dette var årene med hans biografier om de tidlige britiske jesuittene som William Weston og Henry Morse og om hans hyllester til senere menn som pater Francis Devas og pater Joseph Keating. I 1956 ble han valgt til *Fellow* i Royal Society of Literature.

I 1959 ble han utnevnt til visepostulator av arbeidet for helligkåring av de 40 martyrer i England og Wales, et ansvar som appellerte til hans religiøse og historiske følsomhet og som han fremmet med entusiastisk hengivenhet og en elegant penn. Han var i Peterskirken da kanoniseringen ble proklamert av pave Paul VI i 1970.

Hans store venn Alec Guinness husker en annen anledning da de hadde kommet inn i St. Peters innpakket britisk stil mot vær og vind, bare for å bli kastet frem til en totalt upassende fremtredende plass, Caraman så «snarere ut som en sammenkrøllet *curate* fra en fattig engelsk prestegård». Det var annerledes da han tok opp i den katolske kirke slike kjente skikkelser som Muriel Spark og Edith Sitwell.

Han forlot *Farm Street* i 1963 og i 1965 ble arbeidet med de engelske martyrer lagt i andre hender.

### I Norge
Så fulgte hans første opphold i Norge. Så, etter ordinasjonen av John Willem Gran O.C.S.O. som den første norskfødte biskop av det moderne Oslo i begynnelsen av 1960-tallet, flyttet Caraman til Norge for å arbeide med Gran som kapellan for de engelsktalende katolikker der. Hans interesse for Gran og norsk katolisisme stammet mest sannsynlig fra undertrykkelsen av norske katolikker i det stort sett lutherske landet; Caraman kunne forholde seg til deres situasjon på grunn av den langvarige diskrimineringen av katolikker i England. I perioden 1965-1968 virket han i Norge, med bosted i den katolske bispegården i Akersveien 5 i Oslo. Under dette oppholdet fikk han nok tid og ro til å få fullført sin biografi om pater C.C. Martindale.

### England - og forskning om jesuittenes Paraguay-misjoner
Mot slutten av 1968 ble han bedt om å forelese i kirkehistorie ved bispedømmeseminaret i Westminster, da fortsatt i Hertfordshire, en oppgave han likte og som tillot ham å forske på jesuittreduksjonene i Paraguay. Dette prosjektet bragte ham også til Roma og til Sør-Amerika, til og med til fjelltoppene, og *The Lost Paradise* ble behørig publisert i 1975. Hans to bøker om disse misjonene skulle senere inspirere filmen *[[The Mission]]* (1968) med blant annet Robert De Niro. Den filmen er en av få som er blitt anbefalt av  Vatikanet.

### Atter i Norge
Rundt nyttår 1976 hadde han et kort opphold i picpuspatrenes kommunitet i Trondheim, i perioden 1976-april 1979 var han sogneprest for St. Olav katolske menighet i Tønsberg. Han forlot Oslo katolske bispedømme i april 1979, for en tid. Men i perioden 15. november 1980-12. februar 1981 var han vikar for Mariakirkens menighet i Lillehammer. 
### England - og nye reiser
Han flyttet til England den 12. februar 1981. Han var snart i gang med et historieverk om Det pavelige gregorianske universitet. Forskning på jesuittenes historie i Australia tok ham dit i 1980, og deretter, mellom 1981 og 1986, delte han tiden mellom London og Roma hvert år, og arbeidet med bidrag til et leksikon om jesuittenes historie.

Caraman tok ansvar for den landlige sognet Dulverton i Somerset, og klarte igjen både å ta vare på en mangfoldig menighet og finne tid til skriving og forskning. Rett før han dro til Dulverton hadde han fullført en bok om bedriftene til jesuittmisjonærene i Etiopia på slutten av 1500-tallet, og han kom snart i gang med en biografi om Ignatius Loyola, som kom ut i 1990. Boken hans om reisen til syttenhundretallets jesuitters virke i Tibet (*Tibet: the Jesuit Century*) ble publisert i april 1998. 

Pater Philip Caraman døde i en alder av 86 år den 6. mai 1998 i Brushford i Somerset. Han ble begravet i London den 27. mai 1998.

## Verker
* *[[John Gerard]], The Autobiography of a Hunted Priest* (oversettelse, 1951)
* *[[William Weston]]: The Autobiography of An Elizabethan* (1955)
* *Saints and Ourselves: Personal Studies* (1956)
* *[[Henry Morse]]: Priest of the Plague* (1957) 
* *Stonyhurst Scripture Manuals : The Gospel According to Saint John* (1957)
* *The Other Face: Catholic Life under [[dronning Elisabeth I|Elizabeth I]]* (1960)
* *The Pastoral Sermons of Ronald A. Knox*, av Ronald Arbuthnott Knox og Philip Caraman
* *[[Henry Garnet]] 1555-1606, and the Gunpowder Plot* (1961)
* *The Fulton J. Sheen Sunday Missal.* Arranged and Edited by Philip Caraman, S. J., and James Walsh, S. J (1961)
* *Saint Angela: The Life of Angela Merici Foundress of the Ursulines (1474-1540)* (1963)
* * The Years of Siege, Catholic life from James I to Cromwell* (1966)
* * *[[C. C. Martindale]]. A Biography*, 1967
* *Norway* (1969) 
* *Sweden* (upublisert)
* *The lost paradise: An account of the Jesuits in Paraguay, 1607-1768* (1975) 
* *Saint [[Nicholas Owen]]: Maker of Hiding Holes* (1980)
* *University of the nations: The story of the Gregorian University with its associated institutes, the Biblical and Oriental, 1551-1962* (1981)
* *The Lost Empire* (1985)
* *St [[Philip Howard]]* (1985)
* *[[Margaret Clitherow]]* (1986)
* *Wardour: A Short History* (1986)
* *Jesuit Republic of Paraguay* (1986)
* *[[Ignatius av Loyola|Ignatius of Loyola]]: a biography of the founder of the Jesuits* (1990)
* *The Western Rising: 1549* (1994)
* *Lord and Master * (1995)
* *A study in friendship: Saint [[Robert Southwell]] and Henry Garnet * (1995)
* *Tibet: the Jesuit Century* (1998)
* *Meditations for Tomorrow* (posthumt, 1998)

## Litteratur
*June Rockett (2004): *A Gentle Jesuit: Philip Caraman S.J 1911-1998: The Life of Philip Caraman SJ*

## Referanser