Mankesau

**Mankesau** (*Ammotragus lervia*) er en art i den monotypiske slekten ***Ammotragus***, som videre inngår i tribuset sauer og geiter (Caprini) i kvegfamilien (Bovidae). Arten er naturlig utbredt i montane områder i Nord-Afrika. Ifølge IUCNs rødliste er arten sårbar, men den har ikke blitt revidert siden 2008. Hannen kalles *vær*, hunnen *søye* og avkommet *lam*. Seks underarter er beskrevet, men det er i varierende grad knyttet usikkerhet til alle seks.

## Taksonomi

Forskning viser at mankesau er nærmest beslektet med tahrgeit (*Arabitragus jayakari*). Man antar imidlertid at de to linjene splittet fra en felles forfar alt for omkring  millioner år siden.

Det ble lenge antatt at underarten egyptmankesau (*A. l. ornata*) var utdødd, men en feltstudie fra perioden 1997–2000, publisert i 2002, viste at det fortsatt overlevde to populasjoner i den ekstremt sørøstre (Gebel Elba, erklært som nasjonalpark) og sørvestre (Gebel Uweinat og/eller Gilf El Kebir) ørkenen i Egypt.

## Biologi
Mankesau er kompakt bygget og har betydelig kjønnspreg, i det værene kan bli mer enn dobbelt så store som søyene. Arten blir  lang og  i skulderhøyde, avhengig av kjønn og underart. Halen måler i tillegg  og bæres som geiter gjør. Arten veier , avhengig av kjønn og underart. Værene veier typisk , mens søyene typisk veier . De tre underartene *blainei*, *sahariensis* og *fassini* er i snitt noe større enn nominatformen og de to andre underartene.

Begge kjønn bærer horn, som kan bli inntil  lange. Værens horn blir betydelig kraftigere og lengre enn søyas, og horna vokser bakover fra skalletaket i ei sterkt utover- og nedovervendt bue.

Mankesauer har blakk brunlig pels, som kan variere i nyanser fra nærmest sandfarget til rødlig. Værene har en tendens til å ha noe dypere eller mer rødlig pelsfarge, men forskjellene er små. Det som mest karakteriserer arten er værenes kinnskjegg og mer eller mindre prektige hals- og brystmanke. Hos tre av underartene (*blainei*, *sahariensis* og *fassini*) er denne manken betydelig. Værene har også kraftig, lang duskbehåring som vokser over knærne på de fremre ekstremitetene og gir dem preg av å ha «pyntet seg». Også søyene har tendens til hals- og brystmanke, og for et par av underartene (*blainei* og *fassini*) er den til og med ganske betydelig. Søyer mangler imidlertid helt kinnskjegg.

Mankesauer kan reprodusere året rundt, men de fleste paringene finner sted i tidsrommet september–november. Værene konkurrerer om retten til å pare seg. Søyene går drektige i omkring  dager og lammingen finner normalt sted i tidsrommet mars–mai. Det vanlige er å få ett lam, og bare sjelden opp til tre. Avkommet avvennes omkring  måneder gamle. To årlige kull er ikke uvanlig om forholdene ligger tilrette.

Mankesau har en tendens til å ta tilhold i steinete og ofte bratte områder, fra nær havnivået opp til snøfrie områder rundt  (for eksempel i Atlasfjellene i Marokko). Sauene trenger også store steiner og trær for skygge, men de kan vandre langt fra vannkildene, i lange perioder av gangen. Denne arten er en generalist herbivor som kombinerer beiting av gress med løv og kvister, og de kan også spise saftige urter. Mankesau gjør sannsynligvis også korte trekk i forhold til tilgjengeligheten av mat.

## Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak Faysal Bibi (2013) og Castelló (2016).

* Artiodactyla, klovdyr
** Bovidae, kvegfamilien
*** Antilopinae, (antiloper, gaseller og deres nærmeste slektninger)
**** Caprini, sauer og geiter
***** *[[mankesau|Ammotragus]]* (monotypisk)
****** *[[mankesau|A. lervia]]*, mankesau
******* *A. l. lervia* (nominatformen), atlasmankesau er utbredt i Riffjellene (unntatt i vest) og Atlasfjellene. Nominatformen er også innført til USA og Nord-Mexico
******* *A. l. ornatus*, egyptmankesau er utbredt i den ekstremt sørøstre og sørvestre ørkenen i Egypt
******* *A. l. blainei*, kordofankanmankesau er utbredt i Rødehavsfjellene i Øst-Sudan og kanskje i Ennedi og Uweinatfjellene Nordøst-Tsjad og Sørøst-Libya
******* *A. l. fassini*, libyamankesau er utbredt i det ekstremt sørlige Tunisia og Libya
******* *A. l. angusi*, aïrmankesau er utbredt i Aïr- og Termitmassivene i Niger
******* *A. l. sahariensis*, saharamankesau har størst utbredelse av alle underartene og finnes i spredte populasjoner gjennom Sahara, fra det sørlige Marokko, Mauritania og Vest-Sahara til Sudan. Underarten er også innført til Almeria og på Kanariøyene i Spania

## Referanser




## Eksterne lenker
*