François-de-Paul Baudichon

**Joseph-François-de-Paul Baudichon** (1812–1882) var en katolsk ordensgeistlig, misjonær, og apostolisk vikar på Marquesasøyene.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Joseph Baudichons far var en tidligere soldat som under Napoleonstiden deltok i de italienske og egyptiske felttog, og ble deretter alvorlig såret ved Wagram. Han ønsker å styre sønnen mot en militær karriere i våpen, og hans opptak ble planlagt ved collège royale militaire de La Flèche. 

Sønnen foretrakk imidlertid en kirkelig fremtid. Han ble først utdannet av Abbé Aumouette, sokneprest i Sainte-Maure, fra han var 12 år gammel. Han fulgte sistnevnte under overføringen til sognet La Chapelle-sur-Loire og fullførte sine litteraturstudier der i selskap med de som senere skulle bli ''abbé'' Bourassé og *abbé* Girault. Ved storseminaret i Tours fullførte Joseph Baudichon sine teologiske studier og mottok le lavere vielser.

### Picpus
Deretter gikk han inn som en novise i kongregasjonen for Jesu og Maria hellige hjerter (etterhvert kjent som *picpusfedrene*. og avla sine føfter under navnet *broder François-de-Paule*, til minne om hans bånd til Tours og den kalabriske eremitten som kom til Louis XIs hoff i Plessis-lès-Tours.

### Prest
François-de-Paul Baudichon ble ordinert til prest i 1838. Samme år ble pater Baudichon bestemt til utsendelse til misjonen i Oseania. Han gikk om bord 28. mai 1838 og gikk i land 20. desember på Gambierøyene, deretter 3. februar 1839 på Marquesasøyene. Han lærte landets språk, kompilerte en ordbok, en grammatikk og en katekisme på det lokale språk. Denne kunnskapen om dette polynesiske språket, om lokale skikker og tradisjoner fikk kanakene til å si (som gjengitt som oss): *«tu es un sauvage comme nous »* (=Du er en villmann som oss).

Da admiral Du Petit-Thouars, utsendt fra Louis-Philippes regjering, tok Marquesas-øyene i besittelse i 1842, ba han om hjelp fra pater Joseph Baudichon for å få de innfødte til å akseptere det franske protektorat, noe som førte til at de anerkjente protektoratet uten blodsutgytelse. En tid senere klarte han å slå ned et opprør med fare for livet; og dets ledere la ned våpnene. I 1843 ble han utnevnt til ridder i Æreslegionen.

### Titulærbiskop, apostolisk vikar av Øst-Oseania
Den øst-oceanske misjoners leder, titulætrbiskop Étienne Rouchouze SS.CC., døde i skipsforlis i 1843. Abbé Baudichon syntes å være hans naturlige etterfølger. Pave Gregor XVI utnevnte ham den 13. august 1844 til apostolisk vikar av Øst-Oseania og titulærbiskop av *Basilinopolis*. 

Hjelpebiskopen i San Juan de Cuyo, José Hilarión Etrura Cevallos O.P. (titulærbiskop av *Augustopolis-in-Phrygia*), ordinerte ham til biskop i Santiago de Chiles katedral den 21. desember året etter.

### Apostolisk vikar av Marquesasøyene
Gregor XVI utnevnte ham til apostolisk vikar for Marquesasøyene den 9. mai 1848. Han ble til og med hyllet som «konge av Marquesas» av de innfødte. I 1849 vendte han tilbake til Europa for å rapportere om sitt misjonsområde til pave Pius IX.
### Fratreden, senere år
Den 17. januar 1855 trakk han seg tilbake fra sitt embete. Han var da blitt rammet av sykdom. Dessuten var han svært bekymret over stridighetene som hadde oppstått i kongregasjonen. Han trakk seg tilbake og vendte tilbake til moderhuset i rue de Picpus i Paris.

Baudichons fetter, René-Ildefonse Dordillon, født 11. oktober 1808 også i Sainte-Maure-de-Touraine, ble titulærbiskop av *Cambysopolis* den 7. desember 1855. Han ble bispeviet den 8. februar 1857 i Santiago de Chile, og ble den etterfølgende apostoliske vikar for Marquesasøyene. Han døde der i1888.

Biskop Baudichons grunnla en friskole for hjemløse barn i Paris i 1855 og fikk bygget kapellet til *Sainte-Agnès* i Tours, i menigheten *Notre-Dame-la-Riche*. 

Han flyttet til Tours i 1872.
### Død
Biskop François-de-Paul Baudichon døde i Tours den 11. juni 1882. I den anledning publiserte erkebiskopen av Tours, Charles Théodore Colet, et rundskriv datert den 14. juni 1882 og kunngjorde en høytidelig requiemmesse i kirken *Notre-Dame-la-Riche* den 20. juni 1882. Joseph Baudichons kall til misjonene var stilknyttet den bevegelse som utsprang fra Toursm startet av Léon Papin Dupont, *«le saint homme de Tours»*.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1767
* Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
* Kardinal Antonio Domenico Gamberini (1760-1841) *1826
* Biskop José Ignacio Cienfuegos Arteaga (1762-1845) *1828
* Biskop José Agustín de la Sierra Mercado (1777-1851) *1843
* Biskop José Hilarión de Etura y Ceballos, O.P. (1774-1849) *1844
* Biskop *Joseph François-de-Paul Baudichon* SS.CC. (1812-1882) *1845

## Litteratur
* Pierre Boille: ''«Un tourangeau peu connu, Monseigneur Joseph Baudichon (1812-1882)»''. Bulletins de la Société archéologique de Touraine, XLIV, 1995, ss.573-577, lest 26. november 2017.
* Emile Lefrançais, *Voyage à travers nos colonies : fautes de nos gouvernants et de notre administration coloniale, services rendus à la France par les missionnaires catholiques.*, 1898
* Valérien-Philibert Groffier, *Héros trop oubliés de notre épopée coloniale.*, 1908
* *[https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5719438k/f27.image Annales catholiques : revue religieuse hebdomadaire de la France et de l'Église]*, 1872-1920

## Referanser