Den karelske arbeiderkommune

**Den karelske arbeiderkommune** (russisk: Карельская трудовая коммуна, *Karelskaja trudovaja kommuna*; finsk: *Karjalan työkansan kommuuni*) var en autonom region som ble etablert i 1920. Hovedstaden var Petrozavodsk.

Dette var etter den røde armé's plutselige angrep på republikken Uhtua, for å  underminere separatistbevegelser. Det var også for å hindre Finland i å frigjøre Øst-Karelen like før forhandlingene om Freden i Tartu og under Heimosodat.

Edvard Gylling og Yrjö Sirola, tidligere regjeringsmedlemmer i den finske sosialistiske arbeiderrepublikk, møtte Vladimir Lenin i Kreml for å foreslå autonomi for Karelen innenfor rammene av Russisk SFSR.

Kommunen ble grunnlagt den 8. juni 1920 og opphørte den 25. juli 1923 og ble etterfulgt av Karelsk ASSR, etter slutten på Heimosodat.

## Regjering

Regjeringen ble ledet av *den karelske revolusjonskomitè* (Karrevkom), under ledelse av Edvard Gylling. Han var et tidligere medlem av regjeringen til den finske sosialistiske arbeiderrepublikk. Mye av lederskapet var «røde finner», slik som Gylling, Aleksandr Šotman et cetera. Omkring 20,000 finner, som for det meste var medlemmer av den finske folkedelegasjon og de røde garder, flyktet til kommunen etter eller på slutten av den finske borgerkrigen.

Hovedstaden var Petrozavodsk. Problemet var dannelsen av et alternativt administrasjonssentrum gjennom *den utøvende komitè av Olonets*. Eksistensen av to administrative sentere skapte konflikter både av etnisk, legal, historisk og økonomisk art.

Grensene til kommunen ble tegnet slik at karelere og/eller finner dannet majoriteten i regionen. Under folketellingen i 1920 levde det 145,753 innbyggere der, hvorav 60.8%, eller 89,951, var etniske karelere. Den bitre konflikten førte til at den østlige grensen hovedsakelig gikk langs Murmanbanen fra Kvitsjøen til innsjøen Onega. Sjunga, Sjoltozero og munningen av elven Svir ble utenfor kommunen, for å begrense antallet russere i kommunen. Grønn i figuren representerer områder under *Karrevkom* og Rød representerer områder under kontroll av  guvernementet Olonets. Sistnevnte forsvant i 1922, men ble aldri formelt oppløst.

#### Karelifisering
Gylling var motstander av *karelifisering* som med hans ord betydde:

Dette førte til at finsk ble eneste offisielle språk, også i regioner hvor majoriteten snakket karelsk. Politikken var ment å få karelerne til ikke å støtte den forente karelske regjering og den finske regjeringen på grunn av deres støtte til anti-kommunistiske og separatistiske bevegelser.

### Den all-karelske kongress av sovjeter
Den første *all-karelske kongress av sovjeter av arbeiderers, bønders og [[den røde armé]]s varamedlemmer* ble avholdt mellom 11. og 19. februar 1921. Kongressen valgte formann av *den karelske regionale utøvende komitè* (Karoblispolkom), som hadde jurisdiksjon over alt territorium bortsett fra det som var i konflikt med *den utøvende komitè av Olonets.* 144 delegater deltok i denne sesjonen og Edward Gylling ble valgt til formann av *Karoblispolkom*.

Kongressen avholdt møte i Petrozavodsk mellom 1.–3. juli 1920. Det var et de facto valg på 142 delegater som representerte 24 karelske voloster i kommunen. Delegatene representerte omkring 105,000 innbyggere. Kongressen skulle lufte regionenes holdning til spørsmålet om uavhengighet, innlemmelse i Finland eller om de ville forbli i Russisk SFSR. Resultatet var at 88.3% av deltagerne ønsket å forbli i Russisk SFSR, 10.8% ønsket uavhengighet, og 0.9% ønsket innlemmelse i Finland.

Kongressen var fylt av en  regionalistisk debatt. *Den utøvende komitè av Olonets* ønsket å forbli i Russisk SFSR, mens regionen Hvite-Karelen ønsket uavhengighet eller innlemmelse i Finland. Selve kongressen ble fremmet av *den utøvende komitè av Olonets* den 28. april 1920. De adopterte en spesiell resolusjon hvor kongressen ville behandle spørsmålet om Karelens uavhengighet, innlemmelse i Finland eller forbli i Russisk SFSR.

Kongressen beordret også *den karelske revolusjonskomitè* (Karrevkom) om å treffe tiltak for å bekjempe sult, forhindre hungersnød, og bevare landbruket, fiskeriene og skogbruket.

Kongressen ble den øverste statsmakt i kommunen etter en resolusjon den 8. juni 1920 der *Karrevkom* opphørte. Den hadde fullført sin midlertidige oppgave.

### Felles presidium
Selv om *den karelske revolusjonskomitè* (Karrevkom) hadde autoritet over *den utøvende komitè av Olonets*, henvendte de seg til et felles presidium, en *provinsiell utøvende komitè*. Ved siden av dette ble mye  politisk makt tildelt et folkekommisærenes råd (CPC). En rekke problemer ble ikke løst av komitèen. Naboområdene Petrozavodskij ujezd og Povenetskij ujezd var innenfor guvernementet Olonets, men utenfor rekkevidden til CPC. De var fortsatt under de jure kontroll av  *den utøvende komitè av Olonets*.

Den administrative kommisjon til presidiet foreslo å inkludere begge regioner, men dette ble avvist av *folkekommissariatet for interne affærer* i Russisk SFSR. Forslaget ble deretter lagt frem for den *all-russiske sentrale utøvende komitè* og *folkekommisærenes råd*. De avviste forslaget den 11. september 1920. Avvisningen var signert av Vladimir Lenin. Dette ble sagt å være for å bevare den gamle provinsens økonomiske sider, med mat og landområder. P. F. Anokhin (1891–1922) ble senere valgt til formann av presidiet i august 1920.

## Økonomi
Kommunen hadde mangel på arbeidskraft på grunn av en konflikt i regionen. Dette ved siden av de politiske motivene til det bolsjevikiske partiet som hadde etablert forskjellige tvangsarbeidsleirer innenfor sitt territorium, deriblant et sagbruk langs elven Neglinnaja, som ble drevet av Tsjeka inntil Gylling ba om at det ble drevet av det *karelske økonomiske råd*. De ekstreme konfliktene i kommunen førte til den sporadiske delingen av ressurser med *den utøvende komitè i Aunus* og *det karelske økonomiske råd*, som ble ledet av Aleksander Šotman. Kommunen hadde blitt tildelt økonomisk og administrativ autonomi relatert til dens ressurser av regjeringen i Moskva.

## Planlagt ekspansjon
Kommunen var ikke ment å begrenses til Karelen alene. Intensjonen var ekspansjon og dette ble også diskutert i den karelo-finske SSR. Kommunen var ment å være et springbrett for den kommunistiske revolusjon i Finland. Men disse ideer ble drept med politikken *[[sosialisme i et land]]*, som Joseph Stalin adopterte etter den polsk-sovjetiske krig.

## Referanser