Michel-Jules-Joseph-Marie Bernard

**Michel Jules Joseph Marie Bernard** (1911–1993) var en fransk misjonær tilhørende spiritanerne som var apostolisk vikar i Conakry fra 1950 til 1954, erkebiskop av Brazzaville i Fransk Kongo fra 1954 til 1964, og erkebiskop-biskop av Nouakchott fra 1965 til 1973.

## Liv og virke
### Bakgrunnn
Michel Bernard ble født inn i en dypt kristen familie. Han studerte ved *Institution Notre-Dame d'Avranches*, og gikk deretter inn i novisiatet til Den Hellige Ånds kongregasjon i september 1930. Han avla sine ordensløfter i 1931, i Orly, og fortsatte sin spiritanskeformasjon i Mortain and ved presteseminaret i Chevilly. Mellom 1934 og 1936 fullførte han en læreperiode i Kamerun, som lærer ved småseminaret i Akono. Michel Bernard avla sine evige løfter den 13. september 1935 i Yaoundé.

### Prest
Han ble ordinert til prest den 29. september 1938 i Chevilly av biskop Louis Le Hunsec C.S.Sp. Han ble funnet rede til utsendelse i juli 1939, og ble tildelt Kamerun, men utbruddet av krigen i 1939 forsinket hans avreise, for han måtte utførte militærtjeneste, da ved militærsensurens kontor.

Etter våpenhvilen i juni 1940 ble Michel Bernard demobilisert ved slutten av året og først sendt til Edéa i Bassa i Kamerun, deretter til Eséka fra 1943 til 1948. I 1948 ble hans biskop, mgr. Pierre Marie Bonneau C.S.Sp., utnevnt til leder av katolsk utdannelsesvesten i Douala, og med det ble han også gjort til generalvikar. i 1949

### Biskop, apostolisk vikar for Conakry
Michel Bernard, nå 39 år, ble i 1950 utnevnt til apostolisk vikar i Conakry i Guinea. Han ble bispeviet den 30. juni 1950 av biskop Jean-Louis-Frédéric Guyot av Coutances (-Avranches); medkonsekrerende var biskop Alfred Aimé Léon Marie C.S.Sp.m apostolisk vikar av Fransk Guiana-Cayenne, og biskop Pierre Marie Alphonse Bonneau C.S.Sp., apostolisk vikar av Douala. 

I Guinea var kristne, i motsetning til i Kamerun, bare var en liten minoritet blant et hav av muslimer. Han grunnla noen nye misjoner, blant annet i Katako, Saint-Michel de Koléa og Labé.

### Apostolisk vikar av Brazzaville
Fire år senere ble han utnevnt til apostolisk vikar av Brazzaville i Fransk Kongo, etter biskop Paul Biéchy, som hadde trukket seg av helsemessige årsaker.

Allerede med solid erfaring og utstyrt med talent for organisering, grunnla han flere menigheter i byen Brazzaville, som var i rask ekspansjon (som Saint-Kisito, Saint-Charles-Lwanga de Bacongo), samt i Moungali, Kingoma, Mouleke (Poto-Poto), omed flere. Han reformerte eller omorganiserte de omkringliggende prestemenighetere (Mbanza Ndounga, Vinza, Kinkala, Goma Tsé-Tsé). Utdanning var en av hans hovedprioriteringer, og han utviklet seminarer, katolske ungdomsskoler, yrkesopplæringsskoler og husholdningsskoler. Den dannet et effektivt lekfolk, tilkalte *[[Fidei donum]]*-prester, uten å glemme å konsolidere ordenssøstrene som særlig virket i sykepleie og som lærerinner.

### Erkebiskop
Da Brazzaville ble elevert til rang som erkebispedømme av pave Pius XII i 1955, ble han dets første erkebiskop. Han visste at  avkoloniseringsbevegelsens fremvekst at han nå måtte berede veien for en afrikansk etterfølger. Landet fikk sin uavhengighet i 1960. Han valgte derfor Mgr Théophile Mbemba som hjelpebiskop i 1963. Landet var plaget av sterke spenninger, mens det på den andre siden av Kongoelven raste regelrett borgerkrig i det tidligere Belgisk Kongo. Han fratrådte i mai 1964 og gav med det plass for unevnelse av sin etterfølger.

### Mauritania
Etter ett års opphold i Frankrike ble han misjonær i Mauritania etter anmodning fra Paul VI. Dette enorme og helt muslimske landet måtte også avfødee en uavhengig lokal kirke (de få troende var avhengig av bispesetet i Saint-Louis i nabolandet Senegal). Denne oppgave falt på ham.

Han forble åtte år i Mauritania, og trakk seg etter dette, ettersom han var fysisk utslitt.

### Frankrike
Han returnerte til Frankrike hvor han stilte seg til disposisjon for Jean Badré, biskopen av Bayeux-Lisieux. Han sørget for skriftemål i sognet Saint-Pierre de Caen, påtok seg oppgaven som kapellan for ursulinerne, organiserte retretter, tok seg av møtene i Notre-Dame-hjemmene, med mere, i alt i 14 år. 

Han trakk seg tilbake i 1988 i ordenshuset i Chevilly, der han døde den 2. januar 1993.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Giovanni Francesco Albani (1720-1803) *1760
* Kardinal Carlo Rezzonico den yngre (1724-1799) *1773
* Kardinal Antonio Dugnani (1748-1818) *1785
* Erkebiskop Jean-Charles de Coucy (1746-1824) *1790
* Kardinal Gustave-Maximilien-Juste de Croÿ-Solre (1773-1844) *1820
* Biskop Charles-Auguste-Marie-Joseph Forbin-Janson (1785-1844) *1824
* Kardinal François-Auguste-Ferdinand Donnet (1795-1882) *1835
* Biskop Charles-Emile Freppel (1827-1891) *1870
* Kardinal Louis-Henri-Joseph Luçon (1842-1930) *1888
* Kardinal Charles-Henri-Joseph Binet (1869-1936) *1920
* Kardinal Maurice Feltin (1883-1975) *1928
* Biskop Jean-Louis-Frédéric Guyot (1905-1988] *1949
* Erkebiskop *Michel Jules Joseph Marie Bernard * (1911-1993) *1950

## Referanser