Laura Nadheim

**Laura Nadheim** (1902–1967) var en norsk gatemisjonær. Hun var kjent på gaten som «tante Laura», og etter nesten 40 år arbeidende for de vanskeligstilte i Oslos gater ble hun regnet som en legendarisk skikkelse i byen.

## Liv og virke
Nadheim ble født i Åsnes i Hedmark, der hun bodde på Flisa garveri med sine tre søsken, sin mor Maria og far Jacob, som var garver.

Nadheim regnes som en legendarisk skikkelse i gatemisjonen i Oslo. Fra 1928 til 1968 jobbet hun som bymisjonær for Oslo Indremisjon, nå Kirkens Bymisjon. Hun arbeidet blant prostituerte, alkoholiserte og hjemløse og tilbrakte de fleste nettene i året ute i krokene på kaiene og i Stortingsgata, hvor mange prostituerte vanket. Alle i byen visste hvem hun var, og hun fikk alltid gå i fred. «Nå tante, er’u der igjen» sa folk.

Nadheim var i mange år bestyrer på Tilfluktshjemmet i Louises gate 30, den gang var hjemmet en sveitservilla, i dag er det en murbygning som tilhører Kirkens Bymisjon. Hun bodde der selv også, og delte huset med 12-14 bostedsløse jenter, ofte jenter hun selv hadde plukket opp fra gata. Bymisjonærene forsøkte å få tak i de jentene som kom fra landet og ikke hadde noe sted å bo, og på Tilfluktshjemmet var det alltid plass, selv om det ble trangt. I løpet av årene passerte tusenvis av jenter Tilfluktshjemmet for kortere eller lengre opphold, her fikk de tak over hodet, helsehjelp, respekt, og mulighet til å komme seg inn i et yrke. Nadheim beskriver selv sitt arbeid slik:«Om natten går jeg blant annet rundt på båtene. De norske vaktene kjenner meg, så på norske fartøyer slipper jeg lett ombord... ...Er pikene tolv–femten år gamle, gir jeg meg ikke før de blir med meg på land og opp i Louisegaten. Er de over tyve, er selvbestemmelsesretten så meget større, så dem kan en ikke bare kommandere.»Allerede i 1959 registrerte Nadheim rusmisbruk blant ungdom i Oslo, mange år før politikerne ville lytte eller pressen ville skrive om det. Da sosialminister Gudmund Harlem året etter ble konfrontert med dette, på bakgrunn av Indremisjonens årsmelding, avviste han at han hadde konkrete opplysninger om saken. Ingen tiltak ble iverksatt, og innen 1966 var rusmiljøet i Slottsparken etablert.

Nadheim vandret ute minst 240 netter i året, for å hjelpe. I 1965 gikk hun ute i 270 netter, og tok vare på i alt 410 gate- og båtjenter, mange av disse var tenåringsjenter og alkoholikere, som hun lot plassere i Tilfluktshjemmet. Nadheim, og de andre bymisjonærene, besøkte også syke på Rikshospitalet og Ullevål sykehus, særlig i salene der jentene med kjønnssykdommer var plassert. Avisannonser fra 1930-tallet og fremover viser at Nadheim også holdt flere foredrag om sitt arbeid, der hun fortalte og viste lysbilder fra sine vandringer mellom hus, båter, sykehus, fengsler, barnevernsnemnd, edrulighetsnemnd og politiet.

«Tante Laura» var kjent som en person som hjalp andre uten å dømme. Selv sa hun i et intervju i 1964:«Mennesker som klarer seg godt får varme og beundring av sine omgivelser, de små og store taperne i livet blir glemt eller avskydd. De blir neppe bedre av det. Jeg plages ikke av moralske anfektelser, men jeg forherliger ingen heller. En må bare vite at fristelser eksisterer og at ikke alle har kraft til å motstå fristelsene. Hvem liker ikke å more seg?»Nadheim døde som hun levde, på jobb, 64 år gammel. Hun fikk hjerteinfarkt foran porten på Oslo Kretsfengsel, der hun skulle på besøk. Budskapet spredte seg raskt i miljøet, og det sies at jentene på Ankertorget og Rådhusstrøket tok en ekstra runde på byen, så de kunne betale for den fineste kransen til begravelsen. Noen av dem lånte klær av hverandre, så noen kunne gå i begravelsen og andre i minnestunden.

## Utmerkelser og ettermæle
I 1959 ble Nadheim tildelt Norges Vels medalje for lang og tro tjeneste, og diplom for sin innsats i 30 år i gatemisjonen. Overrekkelsen fant sted under en tilstelning hjemme hos Andreas Grasmo. Hun ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1963, og i 1966 Oslo bys høyeste utmerkelse St. Hallvard-medaljen.

Kirkens Bymisjon har oppkalt Nadheim kvinnesenter i Norbygata 45 i Oslo etter henne, et senter for kvinner og med prostitusjonserfaring som ble opprettet i 1981 av blant annet Liv Rosmer Fisknes. I tillegg finnes Lauras hus, som er Kirkens Bymisjons døgnbemannede botilbud for ofre for menneskehandel og deres barn.

I forbindelse med hundreårsjubileet for kvinners stemmerett i 2013, kåret VG Norges 100 viktigste kvinner, og Nadheim var en av kvinnene som ble inkludert på denne listen.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Samtale med Laura Nadheim ("Tante Laura") om arbeid i Oslo Gatemisjon. (Fra prg. "Folk i forbifarten".), først publisert i NRK, tilgjengelig på nb.no