Raghib al-Nashashibi

**Raghib al-Nashashibi** (arabisk: راغب النشاشيبي, *Ragheb al-Nashashibī*, født i 1881 i Jerusalem i Det osmanske rike, død i april 1951 på Auguste Viktoria Hospital  i Jerusalem) var en velstående landeier og offentlig skikkelse under Det osmanske rikes,  det britiske Palestinamandatets og det jordanske styre av Jerusalem. Han var medlem av al-Nashashibi-klanen, en av de mest betydningsfulle familier i Palestina, og var borgermester i Jerusalem fra 1920 til 1934.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Nashashibiene var en av de eldste og mest innflytelsesrike jerusalemittiske familier, og historiske rivaler til al-Husayni-familien. Raghid al-Nashashibi tok eksamen fra universitetet i Istanbul og ble Jerusalems distriktsingeniør.

### Borgermester
Nashashibi etterfulgte Musa Kazim al-Husayni som borgermester i Jerusalem i 1920, og frem til 1927 hadde han ved sin side viseborgermestrene Haym Salomon og Jacob Faradj. Han var en ledende opponent mot Husayni-klanen i Palestina. Hans innsettelse som borgermester skjedde nettopp fordi den britiske guvernør var misfornøyd med al-Husayni-borgermesteren; under Nabi-Musa-opptøyene i 1920 hadde ikke Musa Kazim al-Husaini levd opp til britiske forventninger. 

I 1937 støttet Raghib al-Nashashibi i hemmelighet en forening med Transjordan. Nashashibi var et grunnleggende medlem av Den høyere arabiske komité, og en leder av National Defence Party (*Hizb al-Difa' al-Watani*).

Selv om hans parti formelt fremført antibritiske krav, var de i mer sentrale sammenhenger i en form for interessefellesskap med britene - man ønsket først og fremst stabile betingelser for økonomien. Under det store arabiske opprør fra 1936 til 1939 støttet al-Nashashibi og hans klan den britiske mandatsmyndighet ved å oppstille små pro-britiske paramilitære enheter, kalt *Fasa'il al-salam*, som britene kalte «peace bands». De ble for det meste satt inn som selvbeskyttelse for arabiske landsbyboere mot pengekrav fra opprørere. Noen uttrykt proislamsk politikk som den al-Hussaini bedrev, var det ikke fra al-Nashashibis side. I juli 1937 ble alle arabiske partier i Paletina forbudt, med unntak av Raghib an-Nashashibis nasjonale forsvarsparti. Dette kostet Nashashibi meget av anseelse. Som følge av oppstanden gikk det tydelig nedover med Nashashibis betydning, mens al-Hussaini-linjen kom fra begivenhetene med økt prestisje. Fra 7. februar til 17. mars1939 var medlemmer av Nashashibi-klanen representert på den ufruktbare St.-James-konferansen i London.

I august 1949 ble han utpekt til guvernør for Vestjordanlandet for palestinske flyktninger leder av det nye jordanske ministerium for flyktninger og var også som guvernør *Vokter for de begge Haram* i Jerusalem og Hebron. Dette embede, som gjorde ham til overintendent for Haram al-Sharif i det i Jordan administrativt integrerte Øst-Jerusalem, var imidlertid fortrinnsvis av symbolsk art. 

I 1950 ble han jordansk landsbruksminister, og senere transportminister. Han ble også utnevnt til *custos* for De hellige steder i Jerusalem med kabinettmedlems rang.

Hans annen hustru, en fransk jødinne, bodde på Kantura Street. Deres eldste sønn var Mansur.

## Litteratur
* Sayigh, Yezid (2000). *Armed Struggle and the Search for State: The Palestinian National Movement, 1949-1993*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-829643-6

## Referanser