Elektronfangst dissosiasjon

**Elektronfangst dissosiasjon** (forkortes til **ECD** fra engelsk Electron-capture dissociation) er en metode for fragmentering av gassfase-ioner for strukturoppklaring av peptider og proteiner i tandem massespektrometri. Det er en av de mest brukte teknikkene for aktivering og dissosiasjon av masse valgt forløperion i MS/MS. Det innebærer direkte innføring av elektroner med lav energi i fangede gassfase-ioner.

## Historie
Elektronfangst dissosiasjon ble utviklet av Roman Zubarev og Neil Kelleher mens han var i Fred McLaffertys laboratorium ved Cornell University. Bestråling av melittin 4+ ioner og ubiquitin 10+ ioner (fanget i FT-MS celle) av laserpulser resulterte ikke bare i spesiell c ', z fragmentering, men også ladningsreduksjon. Det ble antydet at hvis FT-celle blir modifisert for å fange kationer og elektroner samtidig, vil sekundære elektroner som sendes ut av UV-fotoner øke ladningsreduksjonseffekten og c ', z • fragmentering. Bytte av UV-laser med EI-kilde førte til utviklingen av denne nye teknikken.

## Prinsipp
Elektronfangst dissosiasjon involverer vanligvis et multprotonert molekyl M som samhandler med et fritt elektron for å danne et enslig elektron-ion. Frigjøring av elektrisk potensiell energi resulterer i fragmentering av produktionet.

[M {+} nH]^{n+} {+} e- -> [M {+} nH]^{(n-1)+}]^' -> fragmenter</chem>

Frekvensen av elektronfangst dissosiasjon avhenger ikke bare av frekvensen av ion-elektron fragmenteringsreaksjoner, men også av antall ioner i et ion-elektron-interaksjonsvolum. Elektronstrømtetthet og tverrsnitt av ECD er direkte proporsjonal med fragmenteringsfrekvensen. En indirekte oppvarmet dispenserkatode brukt som elektronkilde resulterer i større elektronstrøm og større emitterende overflateareal.

<math>\text{Effektiviteten til ECD MS/MS} = \frac{\text{Totalt antall av fragmenterte ioner}}{\text{Totalt antall av forløper ioner}}</math>

ECD-enheter kan ha to former. Det kan fange analytioner i løpet av ECD-stadiet eller kan gjennomgå strømningsmodus der dissosiasjon finner sted når analytioner strømmer kontinuerlig gjennom ECD-regionen. Gjennomstrømningsmodus har fordel i forhold til den andre modusen fordi nesten all analytionstrålen brukes. Dette reduserer imidlertid effektiviteten til ECD for gjennomstrømningsmodus.

ECD produserer signifikant forskjellige typer fragmentioner (selv om primært c- og z-type, er b-ioner blitt identifisert i ECD) enn andre MS/MS-fragmenteringsmetoder som [elektron-løsrivelse dissosiasjon (EDD) (primært a og x-typer), kollisjonsindusert dissosiasjon (CID) (primært b og y-type) og infrarød multifoton dissosiasjon. CID og IRMPD introduserer intern vibrasjonsenergi på en eller annen måte, forårsaker tap av endringer etter translasjon under fragmentering. I ECD observeres unike fragmenter (og komplementære til CID), og evnen til å fragmentere hele makromolekyler effektivt har vært lovende.

Selv om ECD primært brukes i Fourier-transform ion syklotron resonans massespektrometri, har etterforskere antydet at den har blitt brukt med hell i et ionefelle massespektrometer. ECD kan også gjøre rask integrering av flere skanninger i FTICR-MS hvis det settes i kombinasjon med ekstern akkumulering.

ECD er en nylig introdusert fragmenteringsteknikk for MS/MS og blir fortsatt undersøkt. Mekanismen for ECD er fremdeles under debatt, men ser ut til å ikke nødvendigvis bryte det svakeste båndene, og antas derfor å være en rask prosess der energi ikke er fri til å slappe av intramolekylært. Det er kommet forslag om at radikale reaksjoner initiert av elektronet kan være ansvarlige for virkningen av ECD. I en lignende MS/MS-fragmenteringsteknikk som kalles elektronoverføring dissosiasjon, overføres elektronene ved kollisjon mellom analytkationene og reagensanionene.

## Referanser