Jules-Maurice Abbet

**Jules-Maurice Abbet** (født 12. september 1845 i Bex i kanton Vaud i Sveits; død 11. juli 1918 i Sion i Sveits) var katolsk biskop av Sion sør i Sveits.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Jules-Maurice-Albert Abbet var sønn av Joseph-Marie Abbet og Emérentienne Mermoud. Han ble født i kantonen Vaud, ettersom faren hans måtte flykte til Bex etter den konservative maktovertakelse i 1844. Etter å ha gått på kollegiene i Sion og Brig, dro han til Universitetet i Innsbruck, hvor han tok doktorgrad i teologi og kanonisk rett. 
### Prest
Han ble ordinert til prest i Feldkirch i 1870. Jules-Maurice Abbet returnerte til Valais og tiltrådte i 1871 professorater ved kollegiet i Sion, seminaret og det juridiske fakultet i Valais, inntil han ble sogneprest og kannik i Sion i 1880.

### Hjelpebiskop i Sion / Sitten
I 1895 valgte Storrådet ham fra en liste med fire kandidater foreslått av domkapitlet som hjelpebiskop for Adrien Jardinier, med rett til embedsetterfølgelse. Dette var det siste bispevalget i Valais som ble gjennomført i denne formen av det kantonale parlament. Pave Leo XIII bekreftet valget og utnevnte ham samtidig til titulærbiskop av *Troas*. Han ble ordinert til biskop i 1896 av Joseph Paccolat, abbed av Saint-Maurice. De medkonsekrerende biskoper var Joseph Déruaz av Lausanne et Genève, og Leonhard Haas av Basel og Lugano. 

I løpet av sin tid som hjelpebiskop forble embetet som generalvikar ledig. 
### Biskop av Sion / Sitten
Han overtok personlig lederskap i bispedømmet og tittelen biskop i 1901 etter forgjengerens død. Hans nære slektning, Joseph-Émile Abbet, abbed av Saint-Maurice, ble ordinert til biskop av ham i 1909. 

Under sin bispetid ledet han godkjenningen av *St. Augustinsøstrene i Saint-Maurice* i 1905 i hemmelighet, ettersom den sveitsiske grunnlov forbød opprettelse av katolske ordener og ordenskongregasjoner på den tid. I 1912 publiserte han et hefte for å fraråde folk fra å slutte seg til frimureriet.. Han fordømte blandede ekteskap mellom protestanter og katolikker, og nektet å tillate kirkeklokker å ringe i protestantiske begravelser.

Biskop Abbet grunnla en rekke nye menigheter, i 1898 i Blatten, i 1901 i Ried-Brig, i 1902 i Eggerberg, i 1903 i Feschel, i 1904 i Ried-Mörel, i 1907 i Saas-Balen, i 1910 i Betten, i 1913 Steg og i Termen, og i 1915 i Vernamiège.

Fra 1912 til sin død i 1918 ledet han den sveitsiske bispekonferanse. 

Han døde den 11. juli 1918 av virkningene av spanskesyken; han var da 72 år gammel.

## Verker
_*Le triomphe de l'église catholique: l'autorité & l'infaillibilité de l'église enseignante la primauté & l'infaillibilité du pape*, Société générale de libraire catholique, 1882, 395s.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
* Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
* Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
* Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
* Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
* Pave Pius IX (1792-1878) *1827
* Kardinal Gaspard Mermillod (1824-1892) *1864
* Biskop  Joseph Paccolat (1823-1909) *1889
* Biskop *Jules-Maurice Abbet* (1845-1918) *1896

## Referanser