Fra gutt til mann

***Fra gutt til mann*** er en erindringsbok av Nils Collett Vogt fra 1932, hvor forfatteren skildrer sin barndom og ungdomstid fra 1860-tallet til 1892. I tillegg til det selvbiografiske stoffet inneholder den også kulturhistoriske skildringer fra Norge, Sverige og Danmark i den samme perioden.

## Bakgrunn
Mot slutten av livet fikk selvbiografiske tekster en stor plass i Collett Vogts produksjon. Alt i 1920 utga han *Levende og døde*, som inneholdt portretter av samtidige personligheter. I 1930 utga han diktsamlingen *Et liv i dikt*, og i 1934 tok han opp igjen en del av emnene i *Fra gutt til mann* i *Oplevelser*.

## Innhold
I boken skildrer Collett Vogt sin barndom og ungdom i Kristiania på 1870- og 1880-tallet, først i «Professorbyen» ved Ullevålsveien, senere i Josefines gate i Homansbyen. Faren Jens P. Vogt stammer fra en konservativ embetsfamilie, men den unge Collett Vogt opponerer mot omgivelsene og trekkes mot helt andre miljøer. Han holder med Venstre i forfatningsstriden, går i Kristiania Arbeiderforening og kommer på kant med lærerne ved Kristiania katedralskole, slik at han blir sendt opp til Hamar for å fullføre skolegangen. Sommeren etter er han huslærer hos en norsk familie på en herregård i Värmland. Deretter begynner han på et jus-studium som aldri fullføres. Istedet vanker han i bohème-kretsen omkring Hans Jæger. Han begynner å skrive for *[[Dagbladet]]* og skriver en diktsamling som han reiser ned til København for å få utgitt. Han bor en periode i København (1887–1890) og blir kjent med kunstnermiljøet der. Tilbake i Kristiania lever han et kaféliv sammen med Hans Jæger og andre av bohème-tidens forfattere. Boken ender med farens død i 1892, da Collett Vogt var 28 år.

Gjennom boken skildrer Collett Vogt mange kjente og mindre kjente personer han ble kjent med eller møtte i løpet av ungdommen, som Camilla Collett og Henrik Ibsen.

## Resepsjon
Ved utgivelsen skrev Harald Beyer at boken var «en tidsskildring av varig verdi. Hele åttiårenes – og tildels nittiårenes – åndsliv gjenopstår i boken». Av anmelderne og senere litteraturhistorikerne ble boken først og fremst vurdert som biografi, i mindre grad som kunstverk.

## Motiver
Litteraturviteren Steinar Gimnes har analysert boken i *Sjølvbiografiar* (1998). Han mener den har fått «eit lengre liv enn sjøvbiografiar flest», og begrunner dette med at boken både kunne appelere til lesernes biografiske og kulturhistoriske interesser.

Blant motivene Gimnes trekker fram i denne boken, er nederlagsfølelsen, den aldrende forfatterens desillusjonerte tilbakeblikk på sin egen ungdom. Han mener de mange små innflettede biografiene over bohème-forfattere som gikk til grunne, kan leses som en slags selvportrett: «Portretta er i psykoanalytisk terminologi projeksjonar, som plasserer det personleg trugande utanfor sjølvet og skaper analytisk avstand til den personlige tematikken». Et annet hovedemne er forholdet mellom forfatteren og hans far. Faren representerer den konservative embetsmannsgenerasjonen som Collett Vogt og hans generasjon gjorde opprør mot og beseiret ved riksretten i 1884. Hjemkomst-scenen mot slutten av boken sammenligner Gimnes med lignelsen om «den bortkomne sønnen»: «Gjensynsgleda i parabelen blir til vemod og skyldkjensle og eit sterkt ønske om forsoning i sjølvbiografien». 

## Utgaver
* 
* 

## Referanser


## Litteratur
*