Agatha Barbara

**Agatha Barbara** (1923–2002) var en maltesisk politiker. Hun tjenestegjorde som parlamentsmedlem og minister for Labour Party. Hun var den første kvinnen som ble Maltas president, og er fortsatt den kvinnen som har sittet lengst som parlamentsmedlem i maltesisk politisk historie.
## Tidlig liv

Barbara ble født i Żabbar på Malta i 1923. Faren hennes arbeidet som slepebåtfører (en spesialisert los for slepebåter) for Royal Navy, og var svært dårlig betalt. Moren slet med å brødfø de ni barna på ektemannens lønn. Agatha var barn nummer to og den eldste datteren.

Hun ba foreldrene innstendig om å få gå på skole og begynte på en grammatikkskole i Valletta, men andre verdenskrig hindret henne i å fortsette på college. Hun måtte arbeide som luftvernsinspektør og hadde ansvar for ett av kjøkkenene som det britiske militæret opprettet for å brødfø befolkningen.

Etter krigen ble hun lærer og engasjerte seg i politikken. Hun ble medlem av Malta Labour Party (MLP), var svært aktiv i partiarbeidet, ble medlem av partiets sentralstyre, ledet partiets kvinneavdeling og grunnla Women’s Political Movement på Malta.
## Politisk liv
Fra 1947 hadde Malta begrenset selvstyre. Stemmerett for kvinner ble fremmet av Women of Malta Association og Malta Labour Party, til tross for kraftige protester fra kirken. Forslaget ble vedtatt med knapp margin. Konfliktene motiverte Barbara til å vise hva kvinner kunne utrette, og etter oppfordringer stilte hun til valg i 1947. Hun ble den første og eneste kvinnen blant de 40 parlamentsmedlemmene, og den eneste kvinnelige kandidaten som vant valg ti ganger på rad. Dette varte frem til 1982, da hun trakk seg for å bli president.

Agatha Barbara ble kjent som en varm forkjemper for økonomiske og sosiale reformer. Hun var Maltas første – og frem til slutten av 1990-årene eneste – kvinnelige statsråd. Da MLP kom til makten for første gang i 1955, ble hun utnevnt til utdanningsminister av Dom Mintoff, en stilling hun hadde fra 1955 til 1958. Hun gjennomførte omfattende reformer: innførte obligatorisk heltids grunnskole for alle barn, etablerte lærerskole og spesialskoler for funksjonshemmede, gjorde videregående skole gratis og sørget for naturfagundervisning for både jenter og gutter. I 1958 forverret forholdet mellom britiske og maltesiske myndigheter seg. Protester brøt ut i gatene, og Mintoff trakk seg. Barbara deltok i demonstrasjonene og ble dømt til 43 dager fengsel «med hardt arbeid».

Da Mintoff igjen kom til makten i 1971, ble Agatha Barbara på nytt utnevnt til utdanningsminister. Den obligatoriske skolegangen ble da utvidet fra 14 til 16 år, yrkes- og tekniske skoler ble opprettet, og studieavgifter ved universitetet ble avskaffet. I 1974 ble hun minister for arbeid, kultur og velferd. Hun arbeidet for å redusere arbeidsledigheten og forbedre lønn, arbeidsvilkår og forholdet mellom partene i arbeidslivet. Hun innførte lov om lik lønn for kvinner og menn, betalt fødselspermisjon, 40-timers arbeidsuke samt pensjons- og arbeidsledighetstrygd. Hun etablerte også en rekke nasjonale museer. I 1976 ble Agatha Barbara nestleder i MLPs parlamentariske gruppe (men ikke i partiet) og visestatsminister. I kortere perioder fungerte hun også som stedfortreder for Mintoff.

Barbara spilte også en fremtredende rolle i bevaringen av maltesisk kulturarv, blant annet ved restaureringen av historiske bygninger i Mdina og Valletta og ved å fremme deres bruk som museer.

### Presidentperiode

Minnesmerke over Barbara i Żabbar
Valget i 1981 førte til en konstitusjonell krise fordi Nasjonalistpartiet (PN) fikk flertall av stemmene, men mindretall i parlamentet: 31 seter mot 34 for MLP. PN boikottet parlamentet og organiserte protester. Likevel overtok Mintoff makten, men i stedet for selv å bli statsminister, ble Barbara utnevnt til Maltas første kvinnelige president, 59 år gammel, den 15. februar 1982. Hun var den tredje presidenten i republikken.

Vanligvis var presidentvervet hovedsakelig seremonielt, men hennes oppgave var nå å løse den konstitusjonelle krisen. Ved slutten av hennes periode i 1987 ledet Barbara presentasjonen og godkjenningen av grunnlovsreformen av 1987. Denne styrket blant annet Maltas uavhengighet fra utenlandske makter og innførte regler for tildeling av ekstra parlamentsplasser dersom et parti oppnår absolutt flertall av stemmene uten å få flertall i parlamentet. I 1987 utløp hennes periode, og hun trakk seg fra politikken.

Barbara prydet en serie maltesiske sedler som ble utgitt i 1986. Hun trakk seg tilbake til Żabbar, hvor hun var født, og døde i 2002. Et monument til hennes ære ble avduket i Żabbar 23. april 2006 av daværende president på Malta, Dr. Edward Fenech Adami.
## Privatliv
Barbara giftet seg aldri. Den maltesisk-australske forfatteren Joseph Chetcuti hevdet i sin bok fra 2009 om LHBT-historien på Malta at Barbara var lesbisk, basert på intervjuer med hennes samtidige.

I 2014 ble angivelige «romantiske brev» skrevet av Barbara til Derek Barnes, en signalmann i Royal Navy stasjonert på Malta under andre verdenskrig, offentliggjort av Barnes’ søster.

## Referanser