Hélène Gordon-Lazareff

**Hélène Gordon-Lazareff** (; født **Hélène Gordon**, 21. september 1909 – 16. februar 1988) var en journalist født i Russland i en velstående jødisk familie, oppvokst i Paris, og grunnlegger av tidsskriftet  i 1945.

Etter en periode innen etnologi ble hun redaktør i *[[The New York Times]]* og *[[Harper's Bazaar]]*. Senere dannet hun et innflytelsesrikt ektepar i Paris med sin mann, Pierre Lazareff, grunnlegger av . Gordon-Lazareff har også fått æren for å ha «oppdaget» Brigitte Bardot.

## Tidlig liv
Hélène Gordon-Lazareff ble født i en øvre middelklasse/jødisk familie i Rostov-na-Donu, Russland, 21. september 1909. Faren, Boris Gordon, født i Rostov-na-Donu i 1881, giftet seg med Élisabeth Skomarovski. Boris var tobakksindustri-magnat og eier av en papirfabrikk, et trykkeri og avisen . Pressehistorikeren og biografen Claire Blandin skrev at faren var «en rik og kultivert forretningsmann». Hélène hadde en søster, Émilie, født i 1903.

Familien flyktet til Frankrike for å unnslippe bolsjevikrevolusjonen. Faren hadde overført midler til Frankrike og utlandet og var den første som rømte til Italia, ledsaget av sin elskerinne. Mot slutten av 1917 forlot Hélène, Émilie og moren Élisabeth Russland med et luksustog som tok dem mot Svartehavet. Deretter nådde de Istanbul i Tyrkia. Under reisen klippet de av Hélènes lange hår for å unngå å tiltrekke seg oppmerksomhet fra bolsjevikene; hun skulle senere alltid bære kort hår. De tre fant deretter Boris i Paris.

De bosatte seg i Paris tidlig i 1920. Foreldrene var da separert. Hun sto nærmest faren, en ambisiøs mann som hadde organisert flukten, selv om han hadde funnet en annen kvinne. Blandin beskrev Gordon-Lazareff som et «bortskjemt barn traumatisert av eksil, fascinert av makt».

Gordon-Lazareff gikk på Lycée et collège Victor-Duruy i Paris. Blandin kommenterte at hun var en «stor leser» og «en svært dyktig elev».

Senere studerte hun etnologi ved Sorbonne i Paris. Som etnologstudent omgikk Gordon-Lazareff surrealister som Philippe Soupault, som dediserte et dikt til henne.

Tidlig på 1930-tallet var Gordon-Lazareff en ung, fraskilt mor, og hun tok eksamen fra etnologi-instituttet.

## Karriere
Gordon-Lazareff begynte karrieren som etnolog. Hun deltok i den etnografiske ekspedisjonen Sahara–Sudan i 1935, ledet av Marcel Griaule. Hun undersøkte særlig totemisme og kvinner i Dogon-området. Hun bodde i to måneder hos en afrikansk stamme. Etter hjemkomsten publiserte Gordon-Lazareff sin første reiseskildring i . Det var i denne perioden hun møtte Pierre Lazareff hjemme hos oppdageren Paul-Émile Victor.

Lite interessert i vitenskapelige tidsskrifter vendte hun seg på 1930-tallet mot mer allmenn journalistikk, og skrev barnesiden i  under pseudonymet  («Tante Juliette»). Hun var også journalist i *[[Marie Claire]]*.

Etter utbruddet av andre verdenskrig forlot hun Paris og reiste til New York sammen med ektemannen Pierre Lazareff, direktør for . Gordon-Lazareff ble raskt integrert i journalistmiljøene i New York, blant annet fordi hun snakket perfekt engelsk. Hun ble redaktør for kvinnesiden i *[[The New York Times]]* etter å ha arbeidet for *[[Harper's Bazaar]]*. Ektemannen arbeidet for Voice of America og den franske seksjonen av Office of War Information (OWI).

Hun vendte tilbake til Paris i 1944, et par uker etter Frankrikes frigjøring. Hun startet sitt eget motemagasin og tok i bruk erfaringene hun hadde fått gjennom arbeid i amerikanske medier.

Året etter kom første nummer av  ut, «på papir så grovt og gult at det minnet henne om fransk brød». Gordon-Lazareff grunnla  i 1945 i Paris. Hun etablerte -kontorene to etasjer over redaksjonen i , i nr. 100 i  i Paris. Fargefotografi og blits var ennå ikke normen i etterkrigstidens Frankrike, og de første forsidene til  ble derfor fotografert på Manhattan. Hun hadde lånt franske accessoirer, inkludert 15 «» Lilly Daché-hatter, til disse forsidene.

Mellom 1945 og 1965 «så hun alt som glitret». Kommentatoren Michèle Fitoussi sa at hun var «mer en journalist med mye teft enn en feminist». s motto var på denne tiden: «seriøsitet i letthet og ironi i alvor».

I 1946 ansatte Gordon-Lazareff journalisten Françoise Giroud som administrerende redaktør i , en stilling Giroud hadde til 1953. I boken  beskriver Giroud Gordon-Lazareff som «en briljant, ung kvinne».

I 1949 møtte hun en 15 år gammel ukjent ved en perrong, Brigitte Bardot, og sa bare: «Ring meg». Før sin første film ble Bardot s viktigste modell og presenterte ungdomsmote.  bidro til å lansere Bardots karriere.

I 1958 samarbeidet hun med Galeries Lafayette om å lage en kleslinje under -merket.

I 1966 tildelte direktøren for varehuskjeden Neiman Marcus Gordon-Lazareff en «Fashion Award» og uttalte at hun «er den personen som har størst innflytelse på hva kvinner går kledd i i Europa og USA».

Pierre Hedrich i  beskrev Gordon-Lazareff som «en livlig kvinne, alltid i en Chanel-drakt med skjørt, forførende og autoritær, som legger føttene på skrivebordet og drikker te hele dagen». Den tidligere -journalisten  forklarte senere: «Hélène Lazareff er ikke feminist. Hun tåler ikke kvinner i bukser. Hun kommer ikke til å forstå Mai 1968.» De franske bevegelsene i mai 1968 svekket Gordon-Lazareffs autoritet i redaksjonen.

Gordon-Lazareff var sjefredaktør i  til 1972. Hun gikk av i september 1972.

Etter ønske fra Georges Pompidou betalte Hachette-gruppen Gordon-Lazareff full lønn som daglig leder i  helt frem til hennes død.

 skrev i 1988 at hun var «en av de store skikkelsene i fransk presse etter frigjøringen».

## Søndagslunsjer i Louveciennes

Hver søndag kl. 13 inviterte Gordon-Lazareff og ektemannen Pierre kunstnere, skuespillere, politikere og forfattere til lunsj på eiendommen deres, kalt  («den kongelige porten») i Louveciennes i Yvelines.

De tyve plassene rundt bordet ble regnet som «ettertraktede», og en rekke profilerte personer kom dit med helikopter eller sedan, blant andre Harry Belafonte, Habib Bourguiba, Marlon Brando, Maria Callas, Marlene Dietrich, Johnny Hallyday, Henry Kissinger, Martin Luther King og Aristotle Onassis. Juliette Gréco sa: «Det var svært viktig å bli invitert til Louveciennes.»

Bardot, Marcel Bleustein-Blanchet, Jacques Delors og Romain Gary var faste gjester ved søndagslunsjene hos «det innflytelsesrike paret» og «det uunngåelige tospannet i Tout-Paris» som Gordon-Lazareff og mannen utgjorde. François Mitterrand, Jeanne Moreau, Pompidou, Françoise Sagan og Pierre Salinger var også jevnlige gjester.

General de Gaulle ble aldri invitert, men insisterte på at gjestelisten fra forrige søndag skulle formidles til ham hver mandag morgen.

Søndagslunsjene på  var en avgjørende kilde til informasjon og innflytelse for Gordon-Lazareff og ektemannen.

## Privatliv
Hun var 19 år da hun giftet seg med Jean-Paul Raudnitz, en kjemiingeniør, i 1928. De to kom dårlig overens, og Raudnitz klarte ikke å følge Hélènes livsstil økonomisk; de ble skilt etter tre år. Hun fikk en datter, , i dette første ekteskapet.

Hun giftet seg med Pierre Lazareff, grunnlegger av , i april 1939 i Paris. Under tiden i New York hadde hun en rekke utenomekteskapelige forhold, noe som ifølge kildene drev ektemannen til vanvidd. Nina Lazareff var Pierres adoptivdatter.

Gordon-Lazareff, som led av Alzheimers sykdom, fikk økende vansker etter ektemannens død i 1972.

## Død
16. februar 1988 døde Gordon-Lazareff på eiendommen sin i Le Lavandou. Hun ble gravlagt på Père-Lachaise i Paris.

## Referanser


## Kilder
* Hélène Gordon i ''Enfant Terribles'' (Susan Weiner), utgitt 2001
* Elle-historie hos *Elle*
* «Not So Chichi», ''Time'' (USA)
* Hélène Gordon i forbindelse med *Profession Journaliste* (Françoise Giroud)
* ''Hélène Gordon Lazareff: The Tsarina Who Was Elle'' (Véronique Vienne)