Stridsklubbe

**Stridsklubbe** er et slagvåpen brukt i oldtiden og middelalderen; om eldre forhold også betegnet som stridskølle. Våpenet kunne utformes ulikt, fra en massiv klubbe med et tungt hode i enden av et håndtak for å avlevere kraftige, knusende slag. Stridsklubben består vanligvis av et sterkt, tungt tre- eller metallskaft, ofte forsterket med metall, med et hode laget av stein, bein, kobber, bronse, jern eller stål. Køller med steinhoder er trolig de eldste våpnene som er laget for kun bruk i kamp.

Hodet på en militær stridsklubbe kunne utformes med flenser eller knotter for bidra til større ødeleggelse av panserrustning. Lengden på en stridsklubbe kan variere betydelig. Stridsklubbene til fotsoldater var vanligvis ganske korte (seksti til nitti centimeter). Stridsklubbene til kavalerister var lengre og dermed bedre egnet for slag levert fra hesteryggen. Tohåndsklubber kunne være enda større.

Stridsklubber brukes sjelden i dag til faktisk kamp, men mange offentlige organer (for eksempel det britiske Underhuset og den amerikanske kongressen), universiteter og andre institusjoner har seremonielle stridsklubber og fortsetter å vise dem fram som symboler på autoritet. 

Danmarks kongevåpen har to såkalte villmenn som skjoldbærere på hver side, og som støtter seg på hver sin stridsklubbe. Slike kraftige, hårete og nakne menn bevæpnet med klubber ble tidvis benyttet i heraldikken, for Danmarks våpenskjold stammer de tilbake til adelshuset Oldenburg eldste tid.

Stridsklubber blir ofte paradert i akademiske, parlamentariske eller borgerlige ritualer og prosesjoner. Eksempelvis da den irske byen Clonmel fikk charter som fri *[[borough]]* i 1608 fikk borgermesteren også retten til å bære seremonielt sverd og tre betjenter med lange stridsklubber (engelsk: *mace-bearer*) som nå er utstilt i byens museum som byens regalier.

## Etymologi
De nordeuropeiske landene har tilsvarende begreper, norsk: *stridsklubbe* eller *stridskølle*; svensk: *stridsklubba*; nederlandsk: *strijdknot*s; og tysk: *streitkolben* (også *schlägel*). Den fransk-engelske tradisjonen har andre språklige begreper. På engelsk benyttes *mace* i betydningen «tungt enhåndsvåpen av metall, ofte med pigget hode», avledet fra gammelfransk *mace*, «klubbe, septer» (moderne fransk *massue*), til sist avledet fra vulgærlatin **mattea*, som er kilden for italiensk *mazza*.

## Historie
### Opprinnelse

 
Til å begynne med besto stridsklubbe kun av en stokk som var tykkere i den ene enden, en såkalt *baculus*. Ettersom en slik klubb er effektiv, har den siden svært langt tilbake i tid blitt brukt i alle bondekriger og folkelig mobilisering og til og med i skyttergravskampene under første verdenskrig.

Køller av horn er bevart fra paleolitikum (eldre steinalder). De første våpnene som ble laget med hovedformålet å bli brukt i kamp var køller med et hode av stein som dateres til kobberalderen og tidlig bronsealder. I Midtøsten ble klubber med hode laget av blant annet kalkstein og porfyr brukt rundt 3500 f.Kr. Det var teknisk vanskelig å feste steiner til treskaft på høvelig måte, noe som gjorde de tidlige krigsklubbene med steinhode til høystatusvåpen. 

I Europa ble det avdekket et forseggjort utskåret seremonielt klubbehode av flint en under utgravningen av den neolittiske haugen av Knowth i Irland, datert til rundt 3300-2800 f.Kr. I det gamle Ukraina ble klubbehoder av stein først brukt for nesten 8000 siden. De andre kjente var klubber med merkelig formede skiver montert vinkelrett på håndtaket. 

Narmerpaletten, en steintavle avdekket fra oldtidens Egypt fra rundt 3 000 f.Kr. viser en konge som svinger stridsklubbe truende over hodet. Steinulen på staven var omfattende dekorert, slik som på narmerklubben og skropionklubben, og hadde kongens navn påskrevet. Det antyder at kongens stridsklubbe var et autoritetssymbol slik med et kongelig septer.

Problemet med tidlige stridsklubber var at steinhodene kunne lett bli knust og det var vanskelig å feste hodet til trehåndtaket på pålitelig vis. Egypterne forsøkte å gi dem en skiveform i den førdynastiske perioden (ca. 3850–3650 f.Kr.) for å øke deres nedslag og til og med gi noen kuttskader, men dette ser ut til å ha vært en kortvarig forbedring.

En avrundet pæreformet steinhode med et hullet drillet ut gjennom midten er kjent som en «piriform». Denne utformingen erstattet skiveformen i Naqada II-perioden i det førdynastiske Øvre Egypt (3600–3250 f.Kr.) og ble brukt gjennom hele Naqada III-perioden (3250–3100 f.Kr.).

Lignende stridshoder ble også brukt i Mesopotamia rundt 2450–1900 f.Kr. På en sumerisk leiretavle skrevet av skriveren Gar.Ama, bevart i Schøyen-samlingen er tittelen «Stridsklubbens herre», oppført i år 3100 f.Kr. Assyrerne brukte antagelig stridsklubber omkring 1800-tallet f.Kr. og i sine felttog; stridsklubbene var vanligvis laget av stein eller marmor og dekorert med gull eller andre metaller, men ble sjelden brukt i kamp med mindre man kjempet mot tungt pansret infanteri.

Rundt midten av det 2000-tallet f.Kr. begynte kobber å bli brukt til køllehoder, først i Mesopotamia, deretter i Syria, oldtidens Egypt og i andre kulturer i Midtøsten. Ved å benytte metall som kobber gikk ikke hodene på stridsklubbene ikke lenger så lett i stykker, og en bedre passform kunne fås til trekøllen ved å gi øyet på hodet formen av en kjegle og bruke et konisk håndtak.

Sherden, kanskje fra Sardina, en gruppe av de som egypterne kalte havfolkene, kjempet for farao Ramses II mot hettittene var bevæpnet med stridsklubber bestående av trestokker med bronsehoder. Mange bronsestatuetter fra tiden viser sherdenske krigere som bærer sverd, buer og  stridsklubber.
Fil:Maces.jpg|Stridsklubbor
Fil:Fomfr_morning_star.jpg|Morgonstjerne
Fil:Klassischer-Flegel.jpg|Stridsgissel, moderne rekonstruksjon
Fil:Hjälmkrossare-buljawa av stål med handgrepp av trä - Skoklosters slott - 93085.tif|Hjelmknuser av stål, ca. 1600, fra Skoklosters slott i Sverige
Fil:World War One trench raiding club.JPG|Stridsklubbe fra første verdenskrig


## Referanser


## Litteratur
* Broughton, Bradford (1986): *Dictionary of Medieval Knighthood and Chivalry*, NY, Greenwood Press, ISBN 0-313-24552-5
* DeVries, Kelly (2007): ''Medieval weapons : an illustrated history of their impact''. ABC-CLIO. ISBN 1851095268. OCLC 163587639
* DeVries, Kelly (1998): *Medieval Military Technology*, Broadview Press, 0-921149-74-3
* Waldman, John (2005): *Hafted Weapons in Medieval and Renaissance Europe: The Evolution of European Staff Weapons Between 1200 and 1650*, Brill, ISBN 90-04-14409-9

## Eksterne lenker