Svartstylteløper

**Svartstylteløper** (*Himantopus novaezelandiae*), lokalt også kalt **kakī**, er en lofugl (Charadrii) som inngår i slekten stylteløpere (*Himantopus*) i avosettfamilien (Recurvirostridae), som består av tre slekter. Arten er monotypisk og endemisk til New Zealand.

En katastrofal flaskehalshendelse i 1981 førte til at antallet fugler falt til kun 23 individer. Det ble satt inn ressurser for å berge arten, men den er per 2025 fortsatt listeført av BirdLife International som «kritisk truet» av utryddelse. Midt på 1990-tallet talte populasjonen 40–50 voksne individer, mens antallet økte fra 61 voksne individer i 2003 til 106 i 2017. Per 2020 var populasjonen av svartstylteløper økt til 169 voksne individer.

## Biologi

Svartstylteløper er en av verdens sjeldneste vadefugler. Den blir cirka 37–40 cm lang og veier typisk omkring 195–220 g. Tarsen måler i snitt 87 mm. Arten er nært beslektet med australstylteløper , som  den av og til også hybridiserer med.

Arten har ei elegant, sort fjærdrakt med et svakt grønnskjær i, lange rosa bein og en unik struktur, med kortere bein og lengre nebb, som skiller den fra andre stylteløpere. Hunnen ligner hannen, men har noe kortere bein. Ikke-hekkende individer kan ha innslag av noe grålig eller hvitaktig på pannen og kinnene. Flygedyktige ungfugler ligner australstylteløperen og er hovedsakelig hvit på undersiden. De utvikler imidlertid et varierende gråsvart mønster på undersiden i løpet av den første vinteren. I den andre sommerdrakten er fjærdrakten blitt overveiende svart med spredte hvite flekker og striper. Hybrider mellom svartstylteløper og australstylteløper er svært variable i fjærdrakten, men disse fuglene har vanligvis en svart krage og noen svarte markeringer på brystet og magen.

Arten var opprinnelig utbredt over nesten hele Nord- og Sørøya på New Zealand, men den er nå hovedsakelig begrenset til det øvre dalføret langs Waitakielva i Mackenzie-bassenget på Sørøya. Noen individer kan overvintre lokalt på Nordøya. Der lever den langs elveleier, bredden av innsjøer og ved grunne dammer.

Habitatet består av sammenflettede elveleier, innsjøbredder, myrer og grunne dammer i Mackenzie-bassenget. Den hekker ved bekker og småelver med stabile bredder eller langs flomutsatte elvekanaler; også ved godt bevokste dammer og myrer. Utenfor hekkesesongen besøker fuglene ofte dammer, elvedeltaer og nærliggende innsjøkanter, og noen få tar turen til kystlaguner og elvemunninger.

Arten er stassjonær i Mackenzie-bassenget,, men gjør lokale bevegelser på opptil flere kilometer, vanligvis om høsten/vinteren til elvedeltaer i området. De vender tilbake til hekkeområdet fra senvinteren til tidlig på vårparten. Omkring 10 % av bestanden tilbringer høst og vinter ved kystlaguner, spesielt ved elvemunninger på Nordøya. Mange av disse kan være hybrider. Det er dessuten rapportert at utsatte fugler kan bevege seg mer enn 100 km fra utsettingsstedet. Arten livnærer seg på akvatiske insekter, små fisk og ulike virvelløse dyr, og benytter ofte særegne laterale sonderingsteknikker for å finne byttedyr under steiner.

Svartstylteløper er en svært vokal (lydhør) art. Den mest hørte lyden er en gjentatt stakkato, skarpe, klynkende «yek..yek..yek…», lik den sympatiske australstylteløperen (*H. leucocephalus*), men mindre nasal og med høyere toneleie. Hybrider med sistnevnte art hevdes å ha en mellomliggende vokalisering. Det er små variasjoner avhengig av sammenhengen, og 11 forskjellige voksenlyder er identifisert: bade-lyden er et mykt «twink», varselslyden et kort, moderat høy, lavfrekvent «tip», nødlyden et myk, lavfrekvent «ruh», foreldrekalling en moderat høy «yark», kontaktlyden et «yak», alarmlyden  en høy «yap», luftalarmlyden et «url», menneskealarmlyden et langt «eerr» i forbindelse med vingebruddatferd, ekstrem alarmlyden er en svært kort dobbeltlyd, gjentatt raskt, før-paringslyden er et svært myk «pit», og reirplass-utvelgelseslyden en serie av myke til høye stakkato-lyder med varierende lengde.

Hekkesesongen varer fra august til januar, med en topp i oktober. Arten er vanligvis solitær (lever enslig) og forsvarer territoriet mot andre artsfrender. Parbindingen skjer normalt sent på vinteren og opprettholdes i én sesong. Arten viser sterk trofasthet til reirplassene. Reiret er vanligvis godt foret og ligger nær vann. Vanligvis legger hunnen fire egg, men 3–6 regnes som innenfor normalen. Rugingen tar cirka 24–27 dager og utføres av begge kjønn. Ungen har dunete, lys brune overside med svarte flekker og prikker, med større flekker på ryggen i parallelle linjer, gråsvart flekk på lårene. Undersiden er offwhite. Ungene blir flyvedyktige etter 41–55 dager og uavhengige av foreldrene etter 7–9 måneder.

Ute i naturen tapes de fleste eggene til innførte predatorer og rovgriske fugler, som brunrotter (*Rattus norvegicus*), tamkatter (*Felis catus*), fritter (*Mustela furo*) og røyskatter (*Mustela erminea*), samt taremåke (*Larus dominicanus*) og australsivhauk (*Circus approximans*), spesielt i år med liten tilgang på forvillede kaniner.


Black Stilt 0A2A2243.jpg|Svartstylteløper
Black Stilt - South Island - New Zealand (25348644538).jpg|Matsøkende svartstylteløper
Kakī, black stilt, nest.jpg|Reir med egg
Hybrid Stilt DOC.jpg|Hybrid( )


## Taksonomi
Forholdet mellom stylteløperne i slekten *Himantopus* har vært omdiskutert, med mellom én og åtte arter til tider anerkjent. Det er imidlertid mer vanlig at mellom to og fem arter anerkjennes. Birds of the World følger Clementslista (v2024) og anerkjenner fire arter, mens IOC World Bird List (v15.1) anerkjenner fem.

### Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017, 2020).

* Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
** Charadrii, lofugler
*** Recurvirostridae, avosettfamilien
**** *[[Himantopus]]*, stylteløspere
***** *[[stylteløper|H. himantopus]]*, stylteløper (monotypisk)
***** *[[australstylteløper|H. leucocephalus]]*, australstylteløper (monotypisk)
***** *[[svartstylteløper|H. novaezelandiae]]*, svartstylteløper (monotypisk)
***** *[[svartkronestylteløper|H. mexicanus]]*, svartkronestylteløper (3 taxa)
**** *[[Cladorhynchus]]* (monotypisk)
**** *[[Recurvirostra]]*, avosetter

## Konservering
Svartstylteløper var bredt distribuert over den meste av New Zealand før 1900, men fra omkring 1930 var de eneste kjente hekkingsområdene langs innlandselveleier i Canterbury og Otago, og hekkingen er nå begrenset til den øvre delen av Waitakidalen. Årsaken er tap av habitat og endringer i naturen, for eksempel utbygging av vannkraftprosjekter, samt predasjon på egg, unger og voksne fugler av introduserte rovpattedyr. Etter populasjonskollapsen i 1981 ble det igangsatt et intensivt redningsprogram, blant annet med å sette ut fugler som ble oppdrettet i fangenskap og intensiv rovdyrkontroll. Programmet har hatt begrenset suksess, men antallet fugler har økt noe. I 2010 utgjorde populasjonen 98 individer, hvorav 85 som levde fritt i naturen og 13 i fangenskap. New Zealand Department of Conservation er ansvarlig for kunstig inkubasjon av det meste av egg, og det ble satt ut 460 ungfugler mellom 1993 og 2000. Det er planer for å opprettholde denne aktiviteten, inntil et predator-fritt habitat kan bli opprettholdt i Waitakidalen. Innavl er imidlertid et problem for avlsprosjektet. Per 2020 var populasjonen av svartstylteløper økt til 169 voksne individer.

## Litteratur
* del Hoyo, Josep and Collar, Nigel J. (eds.). *Illustrated Checklist of the Birds of the World, vol 1: Non-passerines*, p.&nbsp;904. Lynx Edicions and BirdLife International, July 2014. ISBN 978-84-96553-94-1

## Referanser




## Eksterne lenker
*