Pakistans visepresident

**Pakistans visepresident** () var 1971–1973 det nest høyeste politiske embetet i landet etter presidenten. Det rangerte som nummer én i suksesjonsrekkefølgen til embetet som Pakistans president. 

Embetet som visepresident ble innstiftet 20. desember 1971 og ble formelt avskaffet da forfatningen av 1973 ble promulgert 14. august 1973. Nurul Amin var den første og eneste innehaveren av dette embetet.

## Historie
Embetet som visepresident ble innstiftet i desember 1971. Det fulgte etter suspensjonen av forfatningen av 1962 og innføringen av unntakstilstand i mars 1969 av general Yahya Khan. Yahya oppløste også Parlamentet, avskjediget sivile tjenestemenn fra administrasjonen til den tidligere presidenten Ayub Khan og gjennomdrev lov og orden, mens han erklærte seg selv som president og sjefsadministrator for unntakstilstanden.

Fordi embetet ble innstiftet under unntakstilstanden og ikke var angitt i den foregående forfatningen, hadde det ikke praktiske eller juridisk definerte funksjoner. Ifølge Rafi Raza hadde det en symbolsk betydning ved at det gav Øst-Pakistan en representasjon i føderasjonens utøvende makt. Amin var av bengalsk opprinnelse.

Visepresidenten var forbeholdt myndigheten til å tjenestegjøre som fungerende president under presidentens offisielle fravær eller utenlandsreiser. 29. mai 1972 begav Zulfikar Ali Bhutto seg ut på et 13 dager langt statsbesøk til 14 land i Afrika og Midtøsten. Han vendte tilbake 10. juni. Under denne tiden var Amin fungerende president. 

Det ble meddelt om at han utførte embetsplikten ved flere anledninger. Amin deltok på offentlige tilstelninger, konferanser og befarte byggeprosjekt.

Amin ble tatt i ed som visepresident for andre gang 23. april 1972 etter innføringen av en interimsforfatning, som også krevde at Bhutto måtte avlegge presidenteden på nytt 21. april 1972.

Interimsforfatningen brakte en slutt på unntakstilstanden, som landet hadde blitt styrt under, og overførte myndigheten til den nye sivile regjeringen.

Forfatningen av 1973 ble utarbeidet av medlemmer av Nasjonalforsamlingen. Ifølge denne var presidenten i stor grad en seremoniell gallionsfigur, mens statsministeren ble tildelt en større utøvende myndighet. Forfatningen ble promulgert 14. august 1973, og Bhutto tiltrådte som statsminister samme dag.

## Liste
 

## Stedforetredende presidenter 1956–1958, 1962–1969 og 1973–
I artikkel 36 i forfatningen av 1956 og artikkel 16 i forfatningen av 1962 stod det at dersom presidentembetet ble ledig, presidenten var fraværende fra Pakistan eller var ute av stand til å utøve sine embetsplikter på grunn av sykdom eller en annen grunn, skulle Nasjonalforsamlingens president overta embetspliktene. 

I artikkel 49 i forfatningen av 1973 står det at når presidentembetet blir ledig på grunn av død, fratredelse eller fjerning, skal Senatets formann – eller hvis denne er ute av stand til å utøve presidentens embetsfunksjoner – skal Nasjonalforsamlingens president fungere som landets president fram til en ny president har blitt valgt av et valgkollegium.

Når presidenten på grunn av fravær fra Pakistan eller av en annen grunn er ute av stand til å utføre sine funksjoner, skal Senatets formann – eller hvis denne også er fraværende eller ute av stand til å utføre presidentens embetsfunksjoner – skal Nasjonalforsamlingens president utføre disse funksjonene fram til presidenten vender tilbake til Pakistan eller gjenopptar sine funksjoner.

## Liste
 

 
 

## Fotnoter

## Referanser