Filippo Cortesi

**Filippo Cortesi** (1876–1947) var en italiensk katolsk prelat og erkebiskop i det pavelige diplomatis tjeneste. Han var stasjonert i Warszawa før og ved utbruddet av andre verdenskrig.

## Liv og virke
### Prest
Filippo Cortesi ble presteviet 18. desember 1899.
### Titulærerkebiskop, nuntius til Venezuela
Den 30. mai 1921 utnevnte pave Benedikt XV ham til titularerkebiskop av *Siraces* og til apostolisk nuntius til Venezuela. Prefekten for Rituskongregasjonen, kardinal Antonio Vico, bispeviet ham den 21. august samme år; medkonsekratorer var sekretæren for Kongregasjonen de Propaganda Fide, erkebiskop Pietro Fumasoni Biondi, og den emeriterte biskop av Beja, Sebastião Leite de Vasconcellos.
### Nuntius til Argentina ... og til Paraguay
Den 19. oktober 1926 ble Filippo Cortesi utnevnt til apostolisk nuntius til Argentina. Fra 1928 var han en kort tid sideakkreditert til Paraguay. Som nuntius til Paraguay, fikk Cortesi organisert en krigsfangeutvekslig mellom Paraguay og Bolivia under Chacokrigen i 1934.

### Nuntius til Spania
Pave Pius XI utnevnte ham den 4. juni 1936 til apostolisk nuntius til Spania, under den andre spanske republikks tid. Allerede måneden etter begynte den svært harde borgerkrigen, som tvang Den hellige stol til å gi slipp på effektiv diplomatisk representasjon i landet. 
### Nuntius til Polen
Den 24. desember 1936 ble Cortesi apostolisk nuntius til Polen. Der var det også turbulente tid, ved det at Adolf Hitlers Tyskland gjennomførte en hard politisk kampanje mot landet. Så kom andre verdenskrig. 

Den 30. april 1939 formidlet kardinalstatssekretær Luigi Maglione en melding&mdash;formulert av Mussolini og personlig godkjent av Pius XII&mdash;til Cortesi. Budskapet gikk inn for tilbakeføring av Fristaden Danzig til Tyskland. Cortesi svarte med telegram og stilte spørsmål ved visdommen i en slik konsesjon, men Maglione beordret ham å gi den videre til den polske president. Dagen etter utstedte Pius XII en «siste appell til fordel for fred» og bad om at «regjeringene i Tyskland og Polen gjør sitt ytterste for å unngå enhver hendelse og avstå fra å ta noen skritt som kan forverre den nåværende spenningen».

Cortesi overbragte Pius XIIs meklingsplan til utenriksminister Józef Beck, men fikk «et unnvikende svar fordi polakkene ikke favoriserer mekling som et middel til å løse Danzig-problemet». Cortesi ankom Roma 22. juni med uforpliktende svar fra alle de fem landene som var involvert i meklingen, og møtte Maglione om meklingen og også bruddet mellom polske og tyske katolikker.  Den 26. juni møtte Cortesi Pius XII personlig for å formidle president Ignacy Mościckis og utenriksminister Becks de negative reaksjoner på Pius XIIs forslag om å overføre Danzig til Tyskland. Cortesis videresending av Pius XIIs forslag om å gi Danzig til Tyskland ble lenge husket i Polen, spesielt da den kommunistiske regjeringen kom i konflikt med paven etter krigen.

Cortesi flyktet fra sitt nuntiarur i Warszawa den 5. september, og etterfulgte den polske eksilregjeringen og ankom Bucuresti i Romania. Vatikanet mottok beskjed fra Cortesi den 22. september fra Bucuresti, etter å ha blitt «fullstendig avskåret fra katolikkene i Polen». På den tiden var alle de polske biskopene – med unntak av kardinal August Hlond, den polske primas (som på den tid var ventet å snart komme tilbake) – fortsatt i sine bispedømmer.

Selv om Pius XII sa at han ikke formelt ville anerkjenne regjeringen i eksil (den gang i Paris) før han mottok en fullstendig rapport fra Cortesi, forble Kazimierz Papée Polens ambassadør akkreditert til Den hellige stol. Pius XII anerkjente eksilregjeringen «med så mye formalitet som mulig under omstendighetene» den 7. oktober, hjulpet av «det praktiske faktum» at Cortesi uansett skulle trekke seg og ikke var tiltenkt å returnere til Warszawa. New York Times rapporterte at Cortesi «ikke vil returnere til Warszawa selv om en ny polsk stat blir dannet, men vil returnere til Roma og avvente sin nesten sikre elevasjon til kardinalatet». 

The Times rapporterte også at nuntien akkreditert til Paris ville bli internuntius for den eksilregjeringen for å unngå å formelt erstatte Cortesi. Msgr. Alfredo Pacini ble utnevnt til *[[chargé d'affaires]]* mens eksilregjeringen forble i Paris, og erkebiskop William Godfrey tok over som *chargé d'affaires* da eksilregjeringen ble tvunget til å flytte til London i 1940. 

Vatikanet forsøkte å få nazistene til å gi grønt lys for Cortesis retur – som en «apostolisk visitator» (i denne sammenheng et skritt under anerkjennelsen av suverenitet). 

Fra Romania organiserte Cortesi et hjelpearbeid til Polen.

Cortesi ankom til slutt Roma, og etterlot Cesare Orsenigo, nuntius til Tyskland, som *de facto* pavelig sendemann til Polen. Den 1. november 1939 ble Orsenigos myndighet av paven formelt utvidet til Polen.

Ved slutten av andre verdenskrig var det Sovjetunionen reelt styrte i Polen, og Cortesi, fortsatt formelt nuntius til Polen siden 1939, var de ikke interessert i å la komme tilbake. 

Erkebiskop Filippo Cortesi døde den 1. februar 1947 i Roma i en alder av 70 år, som den siste nuntius til Polen før opprettelsen av den republikk som ble virkeliggjort i 1989.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1767
* Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
* Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1856) *1822
* Kardinal Carlo Sacconi (1808-1889) *1851
* Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829-1892) *1872
* Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843-1913) *1887
* Kardinal Antonio Vico (1847-1829) *1898
* Erkebiskop *Filippo Cortesi* (1876-1947) *1921

## Litteratur
*Blet, Pierre, and Johnson, Lawrence J. 1999. *Pius XII and the Second World War: According to the Archives of the Vatican*. Paulist Press. .
*Gallagher, Charles R. 2008. *Vatican Secret Diplomacy*. Yale University Press. .
*Spector, Robert Melvin. 2004. *World Without Civilization*. University Press of American. .
## Referanser


## Eksterne lenker
*