Håkonardråpa

**Håkonardråpa** (norrønt *Hákonardrápa*) er et skaldekvad diktet omkring år 960 av skalden Guttorm Sindre. Det forteller om  kong Håkon I den gode Adalsteinsfostre.

Håkonardråpa skildrer to episoder fra omkring 950 til 961 om kong Håkon Adalsteinsfostre (regjerte ca. 934–961). Hans kongedømme var preget av langvarige fiendtligheter med Eirikssønnene. De var sønner av broren kong Eirik Blodøks og dronning Gunhild Kongemor. De bevarte versene omtaler Håkons angrep mot Sjælland, Skåne og Götaland omkring år 950 (vers 1-5), og resten (vers 6-8) om hans kamp mot Eirikssønnene. Diktet omtaler trolig  ett av slagene - se detaljer om slagene i artikkelen om Harald Gråfell. Det antas at Håkonardråpa ble diktet før Håkons død ca. 961, fordi de bevarte versene ikke dekker denne eller senere hendelser. Men det kan også være at det omtales i manglende vers. 

## Formspråk
Siden diktet betegnes som en dråpa, har det hatt minst ett refreng. Som en følge av den fragmentariske bevaringen, kan refrenget ikke identifiseres.

Håkonardråpa er diktet i versemålet dróttkvætt. Rimene er intakte i de fleste linjene. 

Åtte vers av Håkonardråpa er bevart i Snorre Sturlasons kongesagaer.

## Versene
De bevarte delene av Håkonardråpa lyder i oversettelse til bokmål: 

* Vers 1: Kongen seilte havets blå sti med skip; den fremragende gavmilde herskeren samlet jotene i valkyrjens snøstorm. Krigerens velgjører forfulgte deretter de flyktende med Odins sykdom etter eget forgodtbefinnende; Odins tak skjuler dem.  
* Vers 2: Krigeren fór fra sør med bare to skip til Sjællands grønne odde, da den fullstendig rasende sjøfareren ryddet alle de elleve danske skipene, vidt berømt for det etterpå. 
* Vers 3: Krigeren lyktes deretter i å legge under seg Sjælland, de dreptes og venderenes vide fristed, og Skånes kyst.  
* Vers 4: Sjøfareren gjorde gautene skattepliktige; den mest gavmilde gullødeleggeren vant slagene på den ferden.  
* Vers 5: Og krigeren plasserte den tapre humørsprederen i øst over dette landet, bevokst med eik, denne mannen, en flittig kriger, som tidligere hadde brakt sitt følge dit fra irene på skip.   
* Vers 6: Den gavmilde mannen lot krigsspydene smelle sammen over hodene på de drepte krigerne. Der etterlot Håkon de våpenskadde krigerne. 
* Vers 7: Eirik Blodøkses sønner ble mange ganger tvunget til å innse Håkons makt, og minnes dette. Krigeren styrte krigsskip ut til havs og jaget bort alle sine brødre, Eiriks sønner; de flyktet unna.  
* Vers 8: Hæren gikk i frykt for slagets lyd foran våpenkrigeren. Den besluttsomme krigeren gikk fram foran fanene. Kongen verner ikke seg selv i valkyrjenes angrep. Han som oppnådde en fremragende gunstig vind av sinnet.   

## Norrøn trosutøvelse
Håkonardråpa gir flere glimt av norrøn tro gjennom bruk av kjenninger og gudereferanser, men det er ikke et religiøst dikt. Det viser hvordan skaldediktingen brukte Odin, valkyrjer og andre mytologiske bilder som poetiske virkemidler for å beskrive krig og kongemakt.

Andreas Nordberg tolket enkelte vers i Håkonardråpa og Hákonarmál som beskrivelser av rituelle handlinger. De ble utført av Håkon Adalsteinsfostre i forbindelse med slagene. Vers 6 i Håkonardråpa omtaler at Håkon «lot krigsspydene smelle sammen over hodene på falne krigere», noe Nordberg ser som en form for rituell våpenklang etter seieren ved Avaldsnes. I Hákonarmál beskrives at Håkon «lekte» foran hæren før slaget ved Fitjar, som kan forstås som en krigsdans eller rituell oppvisning. Nordberg argumenterer for at slike handlinger hadde en rituell og utførende funksjon i norrøn krigføring, med paralleller i germansk tradisjon og arkeologiske funn.

Sverre Bagge bruker Håkonardråpa som en sentral kilde til hvordan Håkon Adalsteinsfostre ble fremstilt i samtiden. Han understreker at diktet er en lovprisende drápa som viser kongen som en klassisk skaldisk helt, og at det gir et bilde av Håkon som en krigerkonge i tradisjonell norrøn stil – i kontrast til sagaenes senere fremstilling av ham som en kristningskonge. Sverrir Jakobsson peker på at Håkonardråpa fremstiller Håkon Adalsteinsfostre som en tradisjonell norrøn krigerkonge. Diktet inneholder ingen kristne elementer, men bruker hedenske kjenninger og mytologiske bilder for å lovprise hans militære bedrifter. Jakobsson fremhever at dette viser hvordan samtidens skaldedikting bidro til å forme en hedensk selvforståelse, i kontrast til sagaenes senere kristne fortellinger.

## Referanser


]