Preterintention

Begrepet "preteritention" (også stavet praeteritention) er et latinsk juridisk uttrykk som betyr "utover intensjon".   Derfor betyr det å begå en forbrytelse 'praeter intentionem' å ha begått en ufrivillig forbrytelse som er mer alvorlig enn den tiltenkte.

Straffansvar "praeter intentionem" er et typisk bruksuttrykk for objektivt ansvar, avledet fra læren om "versari in re illicita": subjektivt straffeansvar antas og ikke fastslås: >.

Den norske straffeloven har (i hvert fall formelt) avvist den primitive logikken i læren om versari in re illicita, og andre former for utilsiktet objektivt ansvar. Faktisk, i § 21(Skyldkravet) legitimerer det ondsinnet eller i det minste uaktsomt straffeansvar: "Straffelovgivningen rammer bare forsettlige lovbrudd med mindre annet er bestemt." Videre beskriver den § 22 (Forsett) forestillingen om ondskap som også inkluderer "dolus eventualis": "Forsett foreligger når noen begår en handling som dekker gjerningsbeskrivelsen i et straffebud: a.	med hensikt, b.	med bevissthet om at handlingen sikkert eller mest sannsynlig dekker gjerningsbeskrivelsen, eller c.	holder det for mulig at handlingen dekker gjerningsbeskrivelsen, og velger å handle selv om det skulle være tilfellet.Forsett foreligger selv om lovbryteren ikke er kjent med at handlingen er ulovlig, jf. § 26." Og i § 23 (Uaktsomhet) fullfører straffeloven prinsippet om subjektivt straffeansvar, og beskriver begrepet skyld: " Den som handler i strid med kravet til forsvarlig opptreden på et område, og som ut fra sine personlige forutsetninger kan bebreides, er uaktsom.Uaktsomheten er grov dersom handlingen er svært klanderverdig og det er grunnlag for sterk bebreidelse." Seksjon 24 (Uforsettlig følge) er dedikert til praktiske tilfeller av "praeter intentionem" forbrytelser: "En uforsettlig følge inngår i vurderingen av om et lovbrudd er grovt dersom lovbryteren har opptrådt uaktsomt med hensyn til følgen eller unnlatt etter evne å avverge følgen etter å ha blitt oppmerksom på at den kunne inntre." Den norske straffeloven sanksjonerer gjerningsmannen ved å sikte ham for to forbrytelser.  For frivillig voldsutøvelse med §  271 (Kroppskrenkelse): "Med bot eller fengsel inntil 1 år straffes den som øver vold mot en annen person eller på annen måte krenker ham fysisk.En kroppskrenkelse kan gjøres straffri dersom a.	den er gjengjeldt med en kroppskrenkelse eller kroppsskade, eller b.	den gjengjelder en forutgående kroppskrenkelse, kroppsskade eller særlig provoserende ytring." Og i den følgende § 273 (Kroppsskade) en grunnleggende forbrytelse av batteri eller skade:   "Med fengsel inntil 6 år straffes den som skader en annens kropp eller helse, gjør en annen fysisk maktesløs eller fremkaller bevisstløshet eller liknende tilstand hos en annen". Mens for tilfelle av utilsiktet død årsakssammenheng med den nevnte frivillige oppførselen, med  § 281(Uaktsom forvoldelse av død): "Med fengsel inntil 6 år straffes den som uaktsomt forvolder en annens død."  Men utover intensjonen om å eliminere enhver form for utilsiktet objektivt ansvar, slipper ikke virkeligheten i rettssaker unna problemene med ansvar for forbrytelser med progresjon praeter intentionem: >.Noen doktrinære løsninger har blitt fremmet om emnet: >. Faktisk tillater ikke reglenes mangel på analytisk karakter enhetlige rettsvitenskapelige løsninger som følger prinsippet om subjektivt ansvar: >.

### Strukturen til den "Praeter intentionem" forbrytelsen
**Oppførsel**.

Den "preterintensjonelle" forbrytelsen kan begås med en ondsinnet, aktiv eller utelatende atferd, som ikke nødvendigvis trenger å innse den mindre forbrytelsen som den skyldige har tilsiktet (som deretter absorberes av den mer alvorlige og ultratilsiktede hendelsen), men kan heller sette en stopper for et rent forsettlig forsøk på kriminalitet: slik at dommeren kan fordømme forfatteren av den "preterintensjonelle" forbrytelsen som er produsert og årsaksmessig forbundet med den nevnte frivillige oppførselen, selv om den bare er forsøkt.
Det nevnte ondsinnede forsøket, i tillegg til å være tilstrekkelig, er også uunnværlig for at agenten skal dømmes for en "preterintensjonell" forbrytelse: offeret for slik frivillig oppførsel kan hypotetisk motstå med den frigjørende motstanden fra "legitimt forsvar", fastsatt av straffeloven, forsvare seg mot farlig og ulovlig atferd, og ikke mot strafferettslig irrelevant atferd preget av uegnede og tvetydige handlinger ved begåelsen av en forbrytelse. Omvendt er et forsøk på pre-intensjonell forbrytelse ikke logisk konfigurerbar: hvis den "preterintensjonelle" hendelsen ikke inntreffer, kan man ikke snakke om en "preterintensjonell" forbrytelse: forfatteren ville bare være ansvarlig for den mindre forbrytelsen som er bevisst forsøkt.    Når det gjelder straffens omfang, er det universelle prinsippet om at den strafferettslige sanksjonen må stå i forhold til nytteløsheten av den forbrytelse som er begått for at straffens omoppdragende funksjon skal være effektiv,  hindrer på den ene side at straffen kun anvendes for den forbrytelsen som gjerningsmannen har tilsiktet, uten å ta hensyn til den straffbare hendelsens skjerpende omstendighet, og på den annen side gjør det uutholdelig å straffe.  gjerningsmannen til den skyldige forbrytelsen med en særlig streng straff: ignorere viljen til gjerningsmannen til ikke å begå handlingen som skjedde utenfor hans intensjoner.

### Psykologisk element
Det er viktig å understreke at en "preterintensjonell" handling ikke kan betraktes som en tredje type viljetilstand som er plassert mellom skyld og intensjon: en hendelse kan være ønsket eller ikke ønsket av personen (det er ingen tredje mellommulighet  );  Europeiske lovgiveres forsøk på å lage et tredje psykologisk kriterium med: «mise en Danger», «Recklessness » og «Leichtfertigkeit», har forfalt til et betydelig objektivt ansvar. Noen land (Østerrike) anser "preterintensjonelle" handlinger som en form for blandet mental tilstand for å tilpasse "preterintentionelle" handlinger til skyldprinsippet (subjektivt ansvar: "Nulla poena sine culpa"), preterintensjonelle handlinger  som en form for blandet mental tilstand: intensjonen rettferdiggjør begåelsen av en mindre forbrytelse og skyld må karakterisere den uønskede ultraintensjonelle hendelsen. Mens andre land (USA), forblir trofaste til den ontologiske naturen til "preterintention", anser det som en form for forsettlig kriminalitet som forverres av den utilsiktede hendelsen: tilskrevet forfatteren selv  hvis han ikke ønsket arrangementet, akseptere en form for forsvarlig objektivt ansvar: Hvis straffeloven advarer D på forhånd om sanksjonskonsekvensene i tilfelle at hans forsettlige oppførsel resulterer i en uønsket "preterintentional" forbrytelse, da  kravene til «rettsstaten» er oppfylt: D kunne på forhånd beregne de sanksjonsmessige konsekvensene av sin oppførsel («principle of calculability of the followings of sanctions»: «EMK»-loven og «  EU"-retten), og kan velge om predikatforbrytelsen skal begås ved å akseptere de mulige rettslige konsekvensene ved en "utilsiktet" forbrytelse. Ifølge denne oppgaven vil ethvert forsøk fra enkelte land (Tyskland) på å gjøre konseptet "preterintention" forenlig med skyldprinsippet (straffansvar kan bare være forsettlig eller uaktsomt, og aldri objektivt!), til regler som  kreve tilstedeværelsen av en antatt feil for å tilskrive den forutbestemte hendelsen, en uunngåelig praktisk anvendelse av objektivt straffeansvar, "maskering" den antatte eller objektiverte feilen (tiltaltes skyld mht.  til den uaktsomme forbrytelsen er forutsatt og ikke konkret konstatert av dommeren).       Andre rettsvitenskapelige forsøk på å forene "pre-intensjonelt" ansvar med prinsippet om "nulla poena sine culpa" - betraktet av den nevnte doktrinen som bare dissimulationer av objektivt ansvar - er teorien om perfekt ulovlig risiko, modellen for generisk objektivert  gjeld og doktrinen om spesifikk gjeld: 

●«Teorien om totalt utilbørlig risiko» sier at dersom den forsettlige oppførselen er ulovlig, må ansvaret for den «ikke-tilsiktede» hendelsen være annerledes og mer alvorlig enn ren uaktsomhet, uaktsomhet eller inkompetanse.  Dette er fordi risikoen som løper er helt forbudt: både den som er knyttet til tilsiktet atferd og den som er knyttet til den ikke-tilsiktede hendelsen; Modellen for generisk objektivisert skyld, derimot, bestemmer at for å fastslå "preterintentional" ansvar, er det tilstrekkelig at den mindre forsettlige forbrytelsen inneholder i seg selv forutsigbarheten av den "preterintensjonelle" hendelsen: det er ikke nødvendig å fastslå  uaktsomhet, inkompetanse eller uforsiktighet fra den kriminelle agenten i å fastslå det; 

●Modellen for generisk objektivisert skyld, derimot, fastholder at for å fastslå skyldig ansvar er det tilstrekkelig at den mindre forsettlige forbrytelsen inneholder i seg selv forutsigbarheten av den skyldige hendelsen: det er ikke nødvendig å fastslå uaktsomheten, inhabiliteten  eller uaktsomhet fra den kriminelle agenten. 

●Ifølge teorien om «enhetlig intensjon», når forfatteren med vilje begår en forbrytelse, påtar han seg automatisk risikoen for at det kan oppstå en «preterintentional» hendelse som er skadelig for et gode som er homogent med det som skapes av den nevnte forsettlige atferden,  som bør være skadelig, uten at det er nødvendig å fastslå mulig brudd på parametrene for forsiktighet, aktsomhet og ekspertise i forhold til den "preterintensjonelle" hendelsen. 

Ifølge den beste doktrinen fører feilslutningen med å maskere ansvaret for den "preterintensjonelle" hendelsen på et deklamatorisk nivå som uaktsomhet/forsiktighet/inkompetanse til bare én konklusjon: >. Begrunnelsen for å forsvare den ontologiske karakteren til den "preterintensjonelle" forbrytelsen er i samsvar med prinsippene om rettssikkerhet og ensartet anvendelse av den relevante lovgivningen: i rettspraksis – som rapportert av doktrinen – har modellen for "preterintensjonelt" ansvar antatt den konsoliderte  rollen som "jokertegn" for saker der det ikke er mulig å bevise agentens drapsforsett.

### Typer utilsiktede forbrytelser i streng forstand (stricto sensu)
**"Preterintensjonelt" drap**

Det første eksemplet på denne formen for ansvar er "preterintentionel"-drap, som oppstår når en person, med handlinger rettet mot å slå eller såre, ufrivillig forårsaker døden til en mann: agenten vil bli holdt ansvarlig for det objektive ansvaret  (eller feil: i lovene som krever det) for dødsfallet.

"**Preterintensjonell" abort**

En annen hypotese generelt forutsett av loven er "preterintensjonell" abort, som oppstår når agenten, med handlinger rettet mot å forårsake skade, forårsaker den uønskede effekten av å avbryte svangerskapet.

### Typer "preterintensjonelle" forbrytelser i vid forstand (lato sensu)
**Forbrytelser forverret av hendelsen**

Så er det "preterintensjonelle" forbrytelser i vid forstand: forsettlige forbrytelser forverret av en uønsket skadelig eller farlig hendelse, som gjengir den typiske "preterintensjonelle" kriminelle progresjonen: forsettlig ulovlig oppførsel som gir en mer alvorlig ufrivillig forbrytelse.

**Forbrytelser forverret av hendelsen under svært alvorlige og eksepsjonelle omstendigheter**
Og til slutt er det de spesielt alvorlige "preterintensjonelle" forbrytelsene, der hele oppførselen til offiseren er preget av en spesiell og intens ondskap; det sosiale behovet for å komme frem til en domfellelse, med en spesielt streng straff, vil være rettferdiggjort av typologien til de juridiske eiendelene som er skadet, selv om det er ufrivillig (for eksempel frivillig forgiftning av brønner forverret av ufrivillig død av mange mennesker,  osv.).

### "Preterintensjonelle" forbrytelser i verden
Forbrytelser begått «forsiktig» kan finnes i kriminelle systemer over hele verden: til tross for konflikten med skyldprinsippet, anses denne imputative formelen som uunnværlig i juridisk praksis, for å  sikre rettferdighet for ofre for utilsiktede forbrytelser.

● I angelsaksiske rettssystemer er forbrytelser med en "preterintensjonell" progresjon generelt plassert i kategorien "forbrytelsesmord" – USA, Canada –, i kategorien "ultraintensjonelt drap".  " – Wales, Storbritannia, Australia – og i forbrytelsen "fatal injuries/violence" (Irland og Skottland). 

●I italiensk straffelov er "preterintentional" inneholdt i en rekke referansebestemmelser: artikkel 584 ("preterintentional" drap), 43 (kriminalitet "preterintentional"), 42 ("preterintentional" ansvar  ), 585 (skjerpende omstendigheter ved "preterintentional" drap), 593-ter ("preterintentional" abort); og andre "preterintensjonelle" forbrytelser i vid forstand: se følgende artikler i straffeloven: 423, 452-bis, 452-ter, 571, 572, 588, 591, 593.                                                                                                      I Italia tolereres modellen med objektivt ansvar for "utilsiktede" forbrytelser, selv om prinsippet "nulla poena sine culpa" er pålagt av art.  27 i den republikanske grunnloven av 1948, som tolket av forfatningsdomstolen med dommene fra 1988 (tall: 1085 og 364) med et uttrykkelig forbud mot «objektivt utilsiktet» ansvar (>). 

●Imidlertid har den spanske straffeloven, etter løsningen som ble vedtatt i de sveitsiske og svenske delt inn en lett «preterintensjon» i  to forskjellige forbrytelser: den frivillige forbrytelsen skadeverk og drap (artikkel 5 i straffeloven).

●Når det gjelder den tyske «Präterintentionalität», regner den tyske kodeksen (§ 227 StGB) for forbrytelsen forsettlig kroppsskade med utilsiktede dødelige konsekvenser (tiltalt i henhold til § 18 StGB). • På samme måte regulerer den østerrikske loven (§ 86 StGB) forsettlig fysisk skade som resulterer i døden («criminelt drap»), med artikkel 4 i den østerrikske straffeloven (§ 4 StGB). 

●Den franske straffeloven regulerer «preterintentional» drap i artikkel 222-7; og artikkel 222-8 gir spesifikke skjerpende omstendigheter. Fransk doktrine har senere identifisert noen "preterintensjonelle" tilfeller i vid forstand, regulert i følgende artikler i straffeloven: 224-7, 224-1, 222-15, 322-7, 322-8, 322-9, 322-10, 223-1, 222-6.                                                                          Videre har doktrinen utvidet oppløsningskraften til "praeterintention" ved å utvide det foreslåtte forholdet mellom kunst.   222-7 sitert ovenfor og følgende artikler: 222-39 c.p., L. 235-1, 234-1 c.r., 3421-1 c.s.p.: for å etablere en tilstrekkelig  sanksjon, som i stedet ikke ville være mulig ved å anvende den for lette straffen for drap. 

●Nederlandsk straffelov åpner for kategorien "forbrytelser kvalifisert av resultatet", der gjerningsmannen utilsiktet begår en annen og mer alvorlig forbrytelse enn den som er forutsatt.  En av disse er forbrytelsen dødelige skader omtalt i art.  302 c.2 DPC, identifisert av doktrinen om komparativ rett som et typisk drap begått "praeter intentionem": kriminelle ønsker bare å skade offeret, men forårsaker til slutt  offerets ufrivillige død.  For "preterintentional" drap, fastsetter den nederlandske lovgiveren at maksimumsstraffen skal økes fra 8 til 10 års fengsel eller med en femte kategori bot (andre ledd).   Det skal bemerkes at nederlandsk straffelov ikke krever bevis for uaktsomhet for offerets "forutbestemte" død, og bruker modellen for objektivt ansvar (avledet fra doktrinen om 'versari in re illicita'): gjerningsmannen til den forsettlige personskaden dømmes for den utilsiktede døden, hvis dette er årsaksmessig knyttet til den nevnte frivillige oppførselen til personskade. I tillegg til den ovennevnte forbrytelsen om dødelige skader (art. 302² DPC), har doktrinen avledet andre "preterintensjonelle" forbrytelser i følgende lovartikler: 300(3) DPC (personskade), 312(3)  ) DPC (forverret tyveri), 157(3) DPC (brannstiftelse) og 282(3) DPC (ulovlig frihetsberøvelse).  

●Dansk straffelov definerer "forsett" som "kunnskap" om tilstedeværelsen av de relevante elementene i forbrytelsen;  og identifiserer "uaktsomhet" når > (  § 19 Dansk straffelov: "uaktsomhet er straffbar i de forbrytelser som er nevnt i denne lov bare når det er uttrykkelig autorisert. For andre forbrytelser gjelder de aktuelle sanksjonene, selv når handlingen er begått av uaktsomhet, med mindre annet er bestemt av særskilt myndighet.").Når det gjelder modellen for «objektivt ansvar»: av effektivitetshensyn har den danske lovgiveren gitt avkall på kravet om uaktsomhet i enkelte saker og har beholdt kriteriet «objektivt ansvar».Dansk straffelov har ikke holdt seg immun mot læren om "versari in re illicita".   Dette har ført til at rettspraksis og doktrine har forsøkt å oppnå en vesentlig - og ikke bare formell - sameksistens mellom "preterintensjonelle" forbrytelser og prinsippet om "nulla poena sine culpa": § 20 danske straffeloven "straff eller skjerpelse av straffen er betinget".  på en forsettlig forbrytelse som har en viss utilsiktet konsekvens, gjelder slik straff bare når denne konsekvensen kan tilskrives lovbryteren som uaktsom, eller han unnlot å forhindre det etter beste evne etter at faren fikk vite om det."  En av disse forbrytelsene forverret av en utilsiktet hendelse er "forsiktig" drap fastsatt i paragraf 245 i den danske straffeloven: "Hvis et fysisk overgrep omfattet av § 245 eller § 245 a er av så alvorlig karakter eller har forårsaket en slik alvorlig skade  eller dødsfall at det utgjør særdeles skjerpende omstendigheter, kan straffen økes til fengsel i 10 år.»   Som det fortsatt er mangel på enhetlighet i rettsvitenskapelige tolkninger, og tendensen til å utvide tilregningskriteriene som, i det konkrete enkelttilfellet, er best egnet til å sikre rettslige reaksjoner til ofrene for en intensjonsforbrytelse med et "preterintensjonelt" resultat.  

●Den islandske straffeloven regulerer tilfeller av «preterintentional» drap i artikkel 218, paragraf 2, siste del: «1. Dersom en person har forårsaket fysisk skade eller skade på helsen til en annen person ved hjelp av et bevisst angrep, og disse konsekvensene av  angrepet tilskrives ham ved forsett eller uaktsomhet, er det snakk om pågripelse eller fengsel inntil 3 år, eller bot, dersom det ytes særskilt erstatning 2. Nå volder et angrep eller forbrytelse betydelig skade på kropp eller helse  som er spesielt farlig på grunn av denne metoden, for eksempel på apparater som brukes, samt når personen som har blitt utsatt for et fysisk angrep dør som følge av dette, og den tilsvarende forbrytelsen kan straffes med fengsel inntil 16 år.  ."   Selv i islandsk rettspraksis kolliderer tilfellene med "preterintensjonelle" forbrytelser med behovet for å svare på forespørsler om rettferdighet til ofrene for forbrytelsen og med muligheten for å overvinne bevisvanskene i den spesifikke saken gjennom modellen med den antatte "preterintensjonelle"  ” ansvar (avledet fra læren om “versari in re illicita”).

●>. 

● Forbrytelser med en "praeter intentionem"-struktur er også kjent i andre rettssystemer, inkludert den somaliske (artikkel 441. "Preterintentional" drap), den belgiske (artikkel 401 i straffeloven), den kypriotiske (artikkel 9 straffeloven), Burkina Faso en (artikkel 512-21 i straffeloven),  i latinamerikanske land, georgiske; (artikkel 309, siste ledd, i straffeloven);  I islamsk straffelov, den tsjadiske (artikkel 253 annet ledd i straffeloven).

"

## Andre viktige lesninger

● Brock, S. L. (2021). Praeter intentionem, in Action and Conduct: Thomas Aquinas and the Theory of Action. Stati Uniti: Catholic University of America Press;

● Joerden, J.C. (2021). Versari in re illicita. In: Kipke, R., Röttger, N., Wagner, J., v. Wedelstaedt, A.K. (eds) ZusammenDenken. Springer VS, Wiesbaden;

● Grosso C.F., "Preterintenzione", in Enciclopedia giuridica Treccani, 1991, Roma;

● Caterini M. (2008). Il reato eccessivo: la preterintenzione dal versari in re illicita al dolo eventuale. Italia: Edizioni scientifiche italiane;

● Canestrari, S. (1989). L'illecito penale preterintenzionale. Italia: CEDAM;

● Plantamura, V. (2016). L'omicidio preterintenzionale: pure come species del genus "omicidio improvviso". Italia: Pisa University Press;

● Torres Barrera, H. (2000). La preterintención: una tercera forma de la culpabilidad. Colombia: Galigut;

● Piva Torres E., Preterintención - Imputación objetiva, J.M. BOSCH EDITOR; 1st edition (October 29, 2024) ISBN 8410448084;

● Peris Riera, J. M. (1994). La preterintencionalidad, planteamiento, desarrollo y estado actual: tendencias restrictivas en favor de la penetración en el elemento subjetivo. Spagna: Tirant lo Blanch;

● Rincones, J. M. (2022). El homicidio preterintencional. Colombia: Temis;

● VELASCO B., Carmen. La Preterintención en el Código Penal chileno. Mernoria de prueba para optar al grado de licenciado en Ciencias Jurídicas y Sociales de la U. de Chile. Santiago, Chile. Universidad de Chile, Facultad de Ciencias Jurídicas y Sociales, 1962;

● Lagrange Socorro, E. (1962). Le Délit préterintentionnel et son application en droit pénal vénézuélien. Francia: Paris;

● Jiménez de Asúa, L. (1960). L'infraction préterintentionnelle.: Sirey;

● Valat, J., Violences, JCl. Pénal Code Encyclopédie juridique, Ultima edizione;

● Maurice Aydalot, (edited by), "Praeterintention", in Enciclopedie Juridique Dalloz(2022) Collection, Paris;

● Michiels, O., Quelques précisions sur les notions de faute, de dol éventuel et de dol praeter-intentionnel quand il y a mort d'homme», J.T., 2008/27, nº 6319;

● Tsikarishvili K., Particularities of Subjective Element of the Crime in French Criminal Law, in AA.VV., No. 2 (2017): Journal of Law (Ivane Javakhishvili Tbilisi State University Faculty of Law Georgia, Tbilisi);

● FIGUEIREDO DIAS J., Crime Preterintencional, Causalidade Adequada e Questão-de-facto, na "Revista de Direito e de Estudos Sociais, ano XVII, 1970;

● De Almeida Pedroso F., Preterdolo ou preterintenção, in Direito Penal. Parte Geral. Doutrina e jurisprudência, 2017, JH Mizuno, 978-85-7789-268-6;

● Staffler, L. (2015). Präterintentionalität und Zurechnungsdogmatik: zur Auslegung der Körperverletzung mit Todesfolge im Rechtsvergleich Deutschland und Italien. Germania: Duncker & Humblot;

● Szilvia Bató, Die Präterintentionalität in der ungarischen Strafrechtswissenschaft und in der Kodifikation vor 1848, German, 2018;

● Panarella, C., & Mandarano, P. (2023). Proposing a Novel Term: “Preter-intentional Suicide.” The Journal of Forensic Psychiatry & Psychology, 34(5–6), 560–561. https://doi.org/10.1080/14789949.2023.2250118;

● Aykut Alp Kapusuzoğlu, Crime with an Aggravating Consequence (Preterintentional), in Üniversitesi Sosyal Bilimler Enstitüsü Kamu Hukuku Anabilim Dalı, Istanbul, 2011;

● Cvitanović, L., Derenčinović, D., Turković, K., Munivrana Vajıda, M., Dragičević Prtenjača, M., Maršavelski, A. Preterintencionalitetu, in Kazneno pravo – Posebni dio, 2018;