Studs Terkel

**Louis** «**Studs**» **Terkel** (født 16. mai 1912, død 31. oktober 2008) var en amerikansk sakprosaforfatter, historiker, skuespiller og radioprogramleder. Han mottok Pulitzer-prisen i kategorien General Non-Fiction i 1985 for boken *The Good War* og huskes særlig for sine fortellinger om vanlige amerikanere, og for å ha vært programleder for et radioprogram som ble sendt i Chicago gjennom en årrekke.

Terkels bøker kom ut på mange språk. Flere av bøkene hans har blitt gitt ut i norsk oversettelse.

## Bakgrunn og oppvekst
Foreldrene var russiske jøder som hadde immigrert til USA. Hans far, Samuel Terkel, var skredder, og moren Anna (Annie) Finkel var sydame. Familien bodde i New York City da Studs Terkel ble født. Da han var åtte flyttet han familien til Chicago, Illinois, hvor Studs Terkel ble boende mesteparten av livet. Han hadde to brødre, Meyer (1905–1958) og Ben (1907–1965). Han gikk på McKinley High School.

Fra 1926 til 1936 drev foreldrene hans pensjonatet Wells-Grand Hotel, som også fungerte som et møtested for mennesker fra alle samfunnslag. Terkel mente selv at han hadde utviklet sin forståelse for og evne til å omgås med andre mennesker ved å bli kjent med så mange ulike pensjonatbeboere og andre gjester, i tillegg til alt han opplevde ved å frekventere Bughouse Square som lå like i nærheten av hjemmet.

## Ekteskap og barn
I 1939 giftet han seg med Ida Goldberg (1912–1999). Ekteparet fikk ett barn, en sønn.

## Utdannelse og yrkesvalg
Studs Terkel hadde tatt en lavere universitetsgrad i 1932 og ble uteksaminert som jurist fra University of Chicago i 1934 (og ble tatt opp i Illinois Bar Association året etter, noe som var og er et krav for å kunne arbeide som advokat i en delstat). Likevel fant han ut at i stedet for å arbeide som jurist ville han finne seg en jobb som hotellresepsjonist. Like etter at han hadde startet i sin nye jobb, ble han med i en lokal teatergruppe.

## Yrkesliv
Politisk befant Terkel seg på venstresiden. Han meldte seg inn i fagforeningen Works Progress Administrations Federal Writers' Project, og fikk radiojobber som varierte fra å være skuespiller i såpeoperaer, lese opp nyheter og sportsresultater, være plateprater på radio og skrive radiomanus og tekster til reklameinnslag. På slutten av 1940-tallet ga han stemme til ulike rollefigurer i radiokanalen WMAQs *Destination Freedom* -serie, der manuset var skrevet av Richard Durham. Han ble etter hvert programleder for sitt eget radioprogram, som gikk på luften i perioden 1952–1997, med tittelen *The Studs Terkel Program*. Programmet på én time ble sendt hver ukedag i løpet av disse 45 årene. På dette programmet intervjuet han gjester så forskjellige som Martin Luther King Jr., Leonard Bernstein, Mort Sahl, Bob Dylan, Alexander Frey, Dorothy Parker, Tennessee Williams, Jean Shepherd, Frank Zappa og Big Bill Broonzy .

På slutten av 1940-tallet og begynnelsen av 1950-tallet hadde Terkel også hovedrollen i *Studs' Place*, et tv-drama uten manus om eieren av en *diner* i Chicago som fikk besøk av stadig nye kjendiser og andre interessante personer. Sammen med TV-produksjonene Marlin Perkins' *Zoo Parade*, *[[Garroway at Large]]*, og barne-TV-serien *Kukla, Fran, and Ollie* har fått status som typiske eksempler på den typen TV-produksjoner som ble betegnet som "Chicago School of Television". TV-programmet ble vist av kanalen NBC, som la det ned og svartelistet Terkel da han – som en av mange i McCarthy-tidens USA – ble mistenkt for å være kommunist.

I 1956 ga Terkel ut sin første bok, *Giants of Jazz*. Han fulgte opp i 1967 med sin første samling "oral histories", boken *Division Street: America*, der han gir stemme til 70&nbsp;personer som reflekterer over hvordan det setter sitt preg på mennesker å leve og bo i en amerikansk storby. 

Terkel ble også utnevnt til «scholar-in-residence» ved Chicago History Museum. Han medvirket som skuespiller i filmen *[[Åtte menn ute|Eight Men Out]]*, som bygget på den såkalte Black Sox Scandal; Terkel hadde rollen som avisreporter Hugh Fullerton, som prøver å avdekke at spillere på baseball-laget Chicago White Sox planla å tape med vilje i 1919 World Series. Terkel syntes det var spesielt morsomt å spille denne rollen, siden han selv var en stor fan av Chicago White Sox.

Terkel fikk kallenavnet «Studs» da han medvirket i en teateroppsetning der også en av de andre skuespillerne het Louis. For å holde de to fra hverandre, begynte regissøren å kalle Terkel for *Studs* etter hovedpersonen i en romantrilogi som Terkel holdt på å lese – Studs Lonigan, i James T. Farrells trilogi med samme navn.

Terkel ble hyllet for sin innsats for å bevare USAs «*[[oral history]]*». Hans bok *[[Den gode krigen|"The Good War": An Oral History of World War Two]]* fra 1985, der han lar vanlige folk fortelle om USAs krigsdeltagelse i andre verdenskrig, vant Pulitzer-prisen. Da han startet å arbeide med boken *[[Hard Times: En muntlig historie om den store depresjonen|Hard Times: An Oral History of the Great Depression]]*, samlet han inn fortellinger om det som har blitt kalt Den store depresjonen; det er et stort spenn i stemmene som kommer til orde i denne boken, fra Okies via innsatte som sonet fengselsdommer til representanter for de velstående lag av befolkningen.

I 1973 ga han ut sin første bok med egne erindringer, med tittelen *Talking to Myself : A Memoir of My Times*.

I 1974 ga han ut *Working*, med undertittelen *People Talk About What They Do All Day and How They Feel About What They Do* – også denne boken fikk svært gode anmeldelser og solgte godt. Denne boken var også utgangspunktet for teateroppsetningen *Working*, som gikk på Broadway i en kort periode i 1978, og som TV-kanalen PBS spilte inn og viste i 1982. I 1995 mottok han Chicago History Museums «Making History Award» i kategorien Distinction in Journalism and Communications. I 1997 ble Terkel valgt inn i The American Academy of Arts and Letters. To år senere, i 1999, mottok han George Polk Career Award.

I 2004 ble Terkel tildelt «Elijah Parish Lovejoy Award» samt en æresdoktorgrad i jus fra Colby College. I august 2005 gjennomgikk Terkel en vellykket åpen hjerteoperasjon . I en alder av 93 var han en av de eldste som gjennomgikk denne formen for kirurgi, og legene uttalte at den høye alderen tatt i betraktning restituerte han seg bemerkelsesverdig raskt etter operasjonen. Terkel røykte to sigarer om dagen frem til 2004.

Den 22. mai 2006 var Terkel med i et gruppesøksmål mot teleoperatøren AT&T Inc., for å stoppe praksisen med å utlevere data fra kundenes telefonbruk til National Security Agency uten rettskjennelse. Han avga i den forbindelse følgende uttalelse:

Søksmålet ble avvist av dommer Matthew F. Kennelly den 26. juli 2006. Dommer Kennelly begrunnet sin avgjørelse med å vise til et «state secrets privilege» som var blitt innført for å beskytte det offentlige fra å bli motarbeidet som følge av søksmål.

I et intervju i *[[The Guardian]]* i anledning hans 95-årsdag snakket Terkel blant annet om sin egen «mangslungne og særegne musikksmak, fra Bob Dylan til Alexander Frey, Louis Armstrong til Woody Guthrie ».

Høsten 2007 ga Terkel ut en ny erindringsbok med tittelen *Touch and Go*.

Terkel anså seg som agnostiker, noe han spøkefullt definerte som «en feig ateist» i et intervju i 2004 med Krista Tippett på American Public Medias *[[Apropos tro|Speaking of Faith]]*.

Han ga et av sine siste intervjuer i forbindelse med dokumentaren *Soul of a People*, på Smithsonian Channel. Der fortalte han om sin deltagelse i fagforeningen Works Progress Administration .

Den siste gangen han opptrådte offentlig, i 2007, sa Terkel at han "fortsatt var med - men [var] klar til å gå". Han ble også intervjuet i BBCs *HARDtalk-* program 4. februar 2008. I oktober 2008 uttalte han seg om det nært forestående presidentvalget, der han gikk ut fra (og håpet) at Barack Obama ville bli valgt til president i USA, og ga Obama noen råd i den forbindelse.

Terkel døde i sitt hjem i Chicago fredag 31. oktober 2008, 96 år gammel. Tidligere samme måned hadde han falt og skadet seg i sitt eget hjem, og kom seg aldri etter dette fallet.

## Ettermæle og lydopptak

Med utgangspunkt i en testamentarisk gave fra Terkel opprettet Chicago History Museum, Library of Congress og WFMT et lydarkiv kalt «Studs Terkel Radio Archive», der hele hans samling med intervjuopptak blir digitalt bevart for ettertiden.

## Bibliografi (utvalg)

### Artikler

* 1972: 
* 1974: 

### Bøker

* 1957: *Giants of Jazz*.  ISBN&nbsp;
* 1967: *Division Street: America*,  – utgitt på norsk av Gyldendal forlag i 1969 som *Rapport fra* *en amerikansk by*
* 1970: *Hard Times: An Oral History of the Great Depression*, 
* 1974: *Working : People Talk About What They Do All Day and How They Feel About What They Do*. ISBN&nbsp;
* 1973: *Talking to Myself: A Memoir of My Times*, 
* 1983: *American Dreams: Lost and Found*,  – utgitt på norsk av Gyldendal forlag i 1982 som *Guds eget land : amerikanske stemmer*
* 1984: *The Good War*,  – utgitt på norsk av Gyldendal forlag i 1985 som *"Den gode krigen" : beretninger om Annen verdenskrig*
* 1986: *Chicago*, 
* 1988: *The Great Divide: Second Thoughts on the American Dream*, 
* 1992: *Race: What Blacks and Whites Think and Feel About the American Obsession*,  – utgitt på norsk av Gyldendal forlag i 1994 med tittelen *Rase*; oversatt til norsk av Ragnfrid Stokke
* 1995: *Coming of Age: The Story of Our Century by They Who've Lived It*, 
* 1997: *My American Century*, 
* 1999: *The Spectator: Talk About Movies and Plays With Those Who Make Them*, 
* 2001: *Will the Circle Be Unbroken: Reflections on Death, Rebirth and Hunger for a Faith*, 
* 2003: *Hope Dies Last: Keeping the Faith in Difficult Times*, 
* 2005: *And They All Sang: Adventures of an Eclectic Disc Jockey*, 
* 2007: *Touch and Go*, 
* 2008: *P.S. Further Thoughts from a Lifetime of Listening*, 

## Litteratur (utvalg)

* Tony Parker: *Studs Terkel: A Life in Words*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*