Pierre de Bérulle

**Pierre de Bérulle** (født 4. februar 1575 på slottet Cérilly ved Troyes i landskapet Champagne i Frankrike; død 2. oktober 1629 i Paris) var en fransk teolog, kardinal og første generalsuperior av det franske Oratorium.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Pierre de Bérulle vle født på slottet Cérilly nær Troyes i Champagne, inn i to familier med distingverte magistrater. Château de Cérilly ligger i det moderne departement Yonne, mens landsbyen ved siden av, Bérulle, er i Aube.

### Prest
Han studerte ved det jesuittledede Collège de Clermont, og begynte i 1595 med studier ved Sorbonne i Paris. Han ble presteviet i 1599. De åndelige øvelser han gjennomførte i 1602 hos jesuittene ble avgjørende for hans liv. Han støttet kardinal Jacques-Davy Duperron ved hans offentlige stridsdisputaser mot protestanten Philippe de Mornay og ble en leder av motreformasjonen i Frankrike.

Han innførte i 1604 sammen med Barbe Acarie de uskodde karmelittnonner i Frankrike og stiftet i 1611 i Paris etter Filippo Neris forbilde det franske Oratorium (*Congregatio Oratorii Jesu et Mariae Immaculatae*), en kongregaajon for verdensprester viet til sjelesorg og vitenskap. I 1613 ble det approbert av Paven. Med sin kristosentriske, asketiske og mystiske teologi la han grunnlaget for *[[École française de spiritualité]]*. I midpunktet for hans asketiske vei stod hans betraktninger over Inkarnasjonen - at Gud er blitt menneske. 

På oppdrag av det franske hoff var han også aktiv innen politikken. I 1625 forsøkte han i anledning ekteskapet mellom Henrietta Maria av Frankrike og den engelske Karl I av England å bevirke en rekatolisering av England - uten fremgang.

### Kardinal
Pave Urban VIII eleverte ham til kardinal den 30. august 1627 (*Apostulus Verbi Incarnati*). Ved sin *École française de Spiritualité* utøvet han en veldig innflytelse på det franske kleresi gjennom århundrer. Blant hans disipler var Vincent de Paul, Jean Eudes, Louis-Marie Grignion de Montfort, Charles de Condren og Jean-Jacques Olier.  

I 1628 ble han president for Statsrådet. Han forsøkte å samle de katolske krefter i Frankrike, men mislyktes fordi hans motstander, kardinal Richelieu, hadde en egen tilnærming.

## Verker i utvalg
* *Oeuvres complètes / Pierre de Bérulle.* Paris: Oratoire de Jésus; Les Éd. du Cerf, Paris 1994ff.
* *Traité des énergumènes.* Troyes 1599.
* *Discours de l'état et des grandeurs de Jésus.* Paris 1623.
* *Correspondance.* 3 Bände. J. Dagens, Paris 1937–1939.
* Linus Bopp (utg.): *Denkschrift zur Seelenführung.* 1957.
* Rudolf Graber (utg.): *Unsere Liebe Frau in der Kindheit Jesu.* 1957.

## Referanser


## Litteratur
* Heribert Bastel: *Der Kardinal Pierre de Bérulle als Spiritual des französischen Karmels* (= *Wiener Beiträge zur Theologie.* Bd. 1). Dom-Verlag, Wien 1974, ISBN 3-85351-066-3.
* 
* Henri Bremond: *Heiligkeit und Theologie. Vom Carmel zu Kardinal Bérulles Lehre.* Herausgegeben von Eduard Maria Lange. Pustet, Regensburg 1962.
* Stéphane-Marie Morgain: *La théologie politique de Pierre de Bérulle (1598–1629).* Publisud, Paris 2001.
* F. Guillén Preckler: *„État“ chez le cardinal de Bérulle. Théologie et spiritualité des „états“ bérulliens* (= *Analecta Gregoriana.* Bd. 197 = *Analecta Gregoriana. Series Facultatis Theologiae.* Sect. B, Bd. 63. Università Gregoriana, Roma 1974.
* Stephen John Wagley: *The oratory of France, 1629–1672. A social history.* s. n., Toronto 1976 (Toronto, University of Toronta, phil. Dissertation).
* Eugene A. Walsh: *The priesthood in the writings of the French school. Bérulle, de Condren, Olier* (= *The Catholic University of America, Faculty of the School of Sacred Theology. Studies in sacred Theology.* Ser. 2, Nr. 21. The Catholic University of America Press, Washington DC 1949 (Likeledes: Washington DC, Catholic University of America, Dissertation, 1949).
* Friedrich Wessely: *Die Religiosität des jungen Bérulles.* I: *Jahrbuch für mystische Theologie.* Bd. 11, 1965, 67 ff.

## Eksterne lenker
*