Sjablongtrykk

**Sjablongtrykk** er fellesbetegnelsen på flere beslektede teknikker som benyttes for å lage et visuelt mønster på en overflate. Teknikken kan blant annet brukes til å trykke på tekstil. Sjablongtrykk er i sitt vesen en annerledes teknikk enn klisjétrykk, herunder blokktrykk. Eksempler på sjablongtrykk er filmtrykk, silketrykk og serigrafi.

## Fremgangsmåte

### Grunnsjablong
Selve sjablongen er et ark eller en plate – i moderne tid benyttes ofte et transparent plastark – som man kutter og/eller klipper hull i slik at åpningen(e) danner del av et mønster eller et bilde. Deretter legges sjablongen på overflaten man vil lage mønster på. Så påfører man fargestoff på overflaten, for eksempel med en stempelpute eller en rulle, og fjerner deretter sjablongen. Det eller de åpne feltene på sjablongen står da igjen på overflaten som et farget mønster eller bilde som man har påført arbeidet. Ved å flytte sjablongen rundt og gjenta prosessen, kan man skape mønstrede flater. Man kan også kombinere ulike sjablonger for å variere mønsteret.

I tusenvis av år har mennesker laget sjablonger ved å skjære hull i metall, lær eller annet materiale, holde sjablongen mot en flate og påføre pigment ved hjelp av en pensel eller tilsvarende.

### Filmtrykk
I stedet for å kutte ut åpninger i et ark eller en plate, benytter man et sterkt, tynt, transparent materiale som spennes opp på en ramme som et nett. Til dette nettet fester man sjablonger i et mønster, og deretter legger man rammen ned mot overflaten man vil lage mønster på. Så påfører man trykkfarge som presses gjennom nettet ved hjelp av en rulle eller lignende. Der sjablongene har ligget mot overflaten, vil det ikke ha blitt påført farge.

## Tvetydig begrep
Sjablonen er både det resulterende bildet eller mønsteret og det mellomliggende objektet; konteksten som sjablongen brukes i gjør klart hvilken betydning som er ment. I praksis er (objekt) sjablongen vanligvis et tynt ark materiale, som papir, plast, tre eller metall, med bokstaver eller et design kuttet fra det, som brukes til å produsere bokstavene eller design på en underliggende overflate ved å påføre pigment gjennom de utskårne hullene i materialet.

## Fordeler og ulemper
Den viktigste fordelen med en sjablong er at den kan gjenbrukes for å gjentatte ganger og raskt produsere samme bokstaver eller design. Selv om aerosol- eller malesjablonger kan lages for engangsbruk, er de vanligvis laget med den hensikt å gjenbrukes. For å kunne gjenbrukes, må de forbli intakte etter at et design er produsert og sjablongen er fjernet fra arbeidsflaten. Med noen design gjøres dette ved å koble sjablongøyer (materialseksjoner som er inne i utskårne "hull" i sjablongen) til andre deler av sjablongen med broer (smale partier av materiale som ikke er kuttet ut).

## Andre betegnelser og beslektede teknikker
Sjablongteknikk i billedkunst omtales også som *pochoir*.

Silketrykk bruker også en sjablongprosess, det samme gjør mimeografi. Mesterne som mimeograferte sider skrives ut fra kalles ofte "sjablonger". Sjablonger kan lages med ett eller flere fargelag ved bruk av forskjellige teknikker, med de fleste sjablonger designet for å brukes som solide farger. Under silketrykk og mimeografi brytes bildene for stensilering ned i fargelag. Flere lag med sjablonger brukes på samme overflate for å produsere flerfargede bilder.

En beslektet teknikk (som har blitt brukt i noen surrealistiske komposisjoner) er aerografi, der man spraymaler rundt et tredimensjonalt objekt for å lage et negativt bilde av objektet i stedet for et positivt av en sjablongdesign. Denne teknikken ble brukt i hulemalerier som dateres til 10 000 f.Kr., der menneskelige hender ble brukt til å male håndavtrykkskonturer blant malerier av dyr og andre gjenstander. Kunstneren sprayet pigment rundt hånden ved å bruke et hult bein, blåst med munnen for å lede en strøm av pigment.

## Referanser