Googoosh

**Faegheh Atashin** (persisk: فائقه آتشین; født 1950), kjent som **Googoosh** (persisk: گوگوش, persisk uttale: [guːˈguːʃ]), er en iransk sanger og skuespiller som er en av de mest populære sangere og skuespillere i Iran.

Hun var barnestjerne og harrieren hennes strekker seg over 60 år. Hun ble forhindret fra å opptre i Iran etter den iranske revolusjonen i 1979 da kvinner ble nektet å opptre, og fordi popmusikk ble forbudt da regimet hevdet det var umoralsk og ble forbundet med det gamle regimet. Hun var i USA under revolusjonen og ble kortvarig fengslet da hun kom tilbake. Iranere fortsatte å lytte til Googoosh privat etter revolusjonen. Googoosh har hatt betydelig popularitet siden begynnelsen av karrieren, og har etter hvert blitt et kulturelt ikon i Iran og utenfor Iran. Hun forlot Iran i 2000 og gjorde comeback etter 21 års stillhet. 

Hun har ikke opptrådt i Iran siden 1979. Googoosh har offentlig gitt klar støtte til protester mot obligatorisk hijab for kvinner i Iran, blant annet etter Mahsa Aminis død. Under Donal Trumps første periode fikk hun problemer med å reise med sitt iranske pass. Tross såkalt *green card* (permanent oppholdstillatelse) fikk hun i 2017 problem å returnere til USA fra Storbritannia.

I 2024 kom en tyskprodusert dokumentar *Made of Fire* (regi: Niloufar Taghizadeh) om henne.

## Bakgrunn
Googoosh ble født som Faegheh Atashin, også skrevet Fāegheh Ātashin, 5. mai 1950 i Teheran, av aserbajdsjanske innvandrerforeldre fra den sovjetiske republikken Aserbajdsjan. Hun vokste i enkle kår. Ifølge Googoosh selv, ble navnet hennes på fødselsattesten Faegheh, fordi myndighetene ikke ville tillate at navnet hennes skulle bli registrert som Googoosh. Faren var profesjonell akrobat og komiker.

Hun begynte å opptre 10 år gammel fra 1960.

## Virke

Googoosh medvirket i rundt 25 filmer på 1960-1970-tallet og disse ble populære i sovjetisk Aserbajdsjan og sovjetisk Sentral-Asia. Det var sangstemmen mer enn skuespillerferdighetene som gjorde henne populær i filmbransjen. Hun var også i front i tidens klesmoter. Den første filmrollen hadde hun i 1958 og hun ble særlig kjent i sin andre film i 1960.

På 1960-tallet arbeidet hun med sitt eget band og laget egen musikk med blanding av iransk popmusikk og vestlig rock med innslag av strenginstrumenter i arabisk stil og etterhvert disco. Hun sang på farsi samt engelsk og fransk; sangene var ofte følelsesladete ballader. På den tiden var hun den ledende utøver av vestlig inspirert iransk popmusikk (kalt *musiqi-ye pāp)*. Musikkalbumene hennes var svært populære og hun ble bredt omtalt av pressen i landet. Tidlig 1970-tall var hun den ledende kvinnelige musikeren i Iran og hadde til da medvirket i 20 filmer. Musikken hennes var påvirket av tyrkisk og gresk musikk: Disse landene ble på 1960-tallet vesentlig påvirket av vestlig stil. Iransk sangstil var tradisjonelt preget av ornamentering, mens Googoosh la seg nærmere vestlig stil. Hun fortsatte på 1970-tallet å eksperimentere musikalsk med innslag av funk, rock og soul; hun fremførte versjoner av vestlige låter med tekster blant annet på engelsk, fransk, spansk og italiensk. Hun opptrådte i palasset for sjahen og den kongelige familie. Hennes kjærlighetsliv og avbrutte ekteskap var offentlig omtalt, på tross av eller på grunn av dette ble hun fortsatt omfavnet offentlig. Hun hadde et paradoksalt omdømme som uskyldig jente og moderne, frigjort kvinne. Googoosh var på 1960-1970-tallet en trendsetter i Iran og medvirket til at kvinner klippet håret og gikk med kortere skjørt. 

I 2014 ga hun ut sang med video som viste kjærlighet mellom to kvinner og avsluttet på engelsk med ordene "freedom to love for all". Homoseksualitet er tabu og straffbart i Iran, og sangen utløste debatt i iranske medier. Sangen og videoen ble for det mest ignorert av konservative medier, og kalt forkastelig og obscøn av konservative kommentatorer.

Etter den iranske revolusjonen holdt hun seg borte fra offentligheten. På slutten av 1990-tallet begynte regimet å tillate popmusikk under kontroll av myndighetene. I 2000 tillot reformisten Muhammed Khatami at hun forlot Iran og hun tok opp igjen karrieren som sanger. Hun slo seg ned i Los Angeles, USA. Hennes comeback og reise i Nord-Amerika er dokumentert i filmen *Googoosh: Iran's Daughter* (laget av eksiliraneren Fahrad Zaman). 

Googoosh forlot Iran 21 år etter den iranske revolusjonen. I 2000 sang Googoosh offentlig for første gang etter 21 år med stillhet, med første konsert i Toronto, Canada på hennes "Googoosh Comeback Tour". Googoosh sin returturné som sanger, var en serie konserter som begynte i juli 2000. Hun begynte med en utsolgt konsert på Air Canada Centre i Toronto 29. juli 2000 (med et publikum på flere enn 12.000). 

Hun avsluttet turneen i Dubai 21. og 24. mars 2001 i forbindelse med det iranske nyttåret, Nowruz. Konserten hennes i Dubai ble ansett som en hjemkomst for henne. Av de mer enn 20 000 lytterne var sytti prosent av dem iranere som hadde krysset Persiabukta for å høre stemmen hennes. De to Dubai-konsertene var av spesiell betydning: det var turnéfinalen, og det ryktes at Googoosh planlegger å returnere til Iran. Googoosh tjente mest penger i løpet av sin popkarriere og har for tiden en estimert nettoformue på 60-70 millioner dollar. De første konsertene fra 2000 tyder på at stemmen hennes hadde aldret, men var bevart og at hun hadde holdt den ved like disse 20 årene.

I 2011 utviklet hun i London fjernsynsprogrammet *Googoosh Music Academy* sammen med den persiskspråklige satelittkanal Manoto1. I programmet veiledet hun unge musikere og sangere som ville gjøre karriere. Programmet hadde mange seere i Iran og provoserte regimet.

Til tross for de politiske og personlige vanskelighetene hun har utholdt, har Googoosh fortsatt å være en populær skikkelse det siste halve århundret.

I 2025 medvirket hun i en video med Ed Sheeran til singelen "Azizam".

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*