Maud Menten

**Maud Leonora Menten** (1979–1960)  var en kanadisk lege og kjemiker. Som biomedisinsk og medisinsk forsker ga hun betydelige bidrag til enzymkinetikk og histokjemi, og fant opp en prosedyre som fortsatt er i bruk. Hun er først og fremst kjent for sitt arbeid med Leonor Michaelis om enzymkinetikk i 1913.  Oppgaven er oversatt fra originalspråket tysk til engelsk.

Maud Menten ble født i Port Lambton, Ontario og studerte medisin ved Universitetet i Toronto (BA 1904, MB 1907, MD 1911). Hun var blant de første kvinnene i Canada som fikk en medisinsk doktorgrad.

Siden kvinner ikke fikk delta i forskning i Canada på den tiden, så Menten etter andre steder for å fortsette arbeidet. I 1912 flyttet hun til Berlin hvor hun jobbet med Leonor Michaelis og var medforfatter av deres artikkel i *Biochemische Zeitschrift*,  som demonstrerte at hastigheten på en enzymkatalysert reaksjon er proporsjonal med mengden av enzym-substratkomplekset. Dette forholdet mellom reaksjonshastighet og enzym-substratkonsentrasjon er kjent som Michaelis-Menten-ligningen .

Etter å ha jobbet med Michaelis i Tyskland begynte hun på høyere utdanning ved University of Chicago hvor hun tok sin Ph.D. i 1916. Avhandlingen hennes hadde tittelen "The Alkalinity of the Blood in Malignancy and Other Pathological Conditions; Together with Observations on the Relation of the Alkalinity of the Blood to Barometric Pressure".

Menten ble del av fakultetet ved University of Pittsburgh i 1923 og ble der til hun gikk av i 1950.  Hun ble adjunkt og deretter førsteamanuensis ved School of Medicine og var leder for patologi ved Children's Hospital of Pittsburgh . Hennes siste forfremmelse til professor, i 1948, var i en alder av 69 i det siste året av karrieren.   Hennes siste akademiske stilling var som stipendiat ved British Columbia Medical Research Institute.

## Tidlig liv og arbeid
Menten ble født i Port Lambton, Ontario, Canada. Familien hennes flyttet til Harrison Mills, British Columbia, hvor moren hennes jobbet som postmesterinne. Etter å ha fullført ungdomsskolen gikk Menten på University of Toronto hvor hun tok en bachelorgrad i kunst i 1904 og en mastergrad i fysiologi i 1907. Mens hun tok graden sin, jobbet hun som demonstrant i fysiologilaboratoriet ved universitetet.

Menten ønsket å videreføre sin medisinske forskning, men fant ut at mulighetene for kvinner i Canada var få på den tiden. Som et resultat mottok hun et stipend ved Rockefeller Institute for Medical Research, forlot Canada, og ankom New York City i 1907. Der studerte hun effekten av radiumbromid på kreftsvulster hos rotter. Menten og to andre forskere publiserte resultatene av eksperimentet deres, og skrev den første monografien utgitt av Rockefeller Institute.  Menten jobbet som praktikant ved New York Infirmary for Women and Children. Etter et år ved instituttet vendte Menten tilbake til Canada og begynte studiene sine ved University of Toronto, hvor hun i 1911 ble en av de første kanadiske kvinnene som kvalifiserte seg som lege.

## Michaelis-Menten-ligningen
I 1912 vendte Menten tilbake til medisinsk forskning, og jobbet sammen med den anerkjente kirurgen George Crile, til hvis ære Crile-krateret på månen er oppkalt. Arbeidet deres konsentrerte seg om kontroll av syre-basebalansen under anestesi.  Rundt denne tiden ble hun kjent med Leonor Michaelis, som var en av verdens ledende eksperter på pH og buffere.  Menten ble tiltrukket av Michaelis tidlige arbeid innen enzymkinetikk . Til tross for hans beskjedne laboratorieetablering i Berlin, tok hun den vanskelige beslutningen å krysse havet for å jobbe med Michaelis.

Menten og Michaelis brukte en ligning for å uttrykke forholdet de undersøkte:

:: v = \frac{Va}{K_\mathrm{m} + a}

for en steady state rate v når det gjelder substratkonsentrasjonen a og konstanter V og K_\mathrm{m} (skrevet med moderne symboler). Et tiår tidligere hadde Victor Henri inkludert en tilsvarende ligning i doktorgradsavhandlingen sin, men han satte ikke pris på viktigheten av steady state eller forenklingen som ville følge av å vurdere den første raten, og brukte den ikke. Ligningen viser ikke bare at hvert enzym er spesifikt for sitt substrat, men også at reaksjonshastigheten øker til metning når substratkonsentrasjonen øker. Konstanten K_\mathrm{m} brukt til å uttrykke denne hastigheten kalles nå Michaelis-konstanten. Papiret som utleder Michaelis–Menten-ligningen er Mentens mest kjente verk. 

## Annet arbeid
Etter sin forskning i Berlin, meldte Menten seg inn på University of Chicago, hvor hun i 1916 oppnådde en Ph.D. i biokjemi.  I 1923 kunne hun fortsatt ikke finne en akademisk stilling for en kvinne i Canada; hun tok en stilling som en del av fakultetet ved den medisinske skolen ved University of Pittsburgh mens hun tjente som klinisk patolog ved Children's Hospital i Pittsburgh. Til tross for kravene begge jobbene hadde, fant Menten tid til å opprettholde et aktivt forskningsprogram, og var forfatter eller medforfatter til mer enn 70 publikasjoner. Selv om forfremmelsen hennes fra assistent til førsteamanuensis var betimelig, ble hun ikke utnevnt til full professor før hun var 70 år gammel, innen ett år etter at hun gikk av.

Som en del av omfattende arbeid med alkalisk fosfatase,    oppfant Menten azo-fargestoff-koblingsreaksjonen, som fortsatt brukes i histokjemi. Dette ble beskrevet i en stor lærebok fra 1950-tallet  i følgende termer:
 
Hun karakteriserte bakterielle toksiner fra *B. paratyphosus*, *Streptococcus scarlatina* og *[[Salmonella]] ssp.* som ble brukt i et vellykket immuniseringsprogram mot skarlagensfeber i Pittsburgh på 1930-1940-tallet.  Hun gjennomførte også den første elektroforetiske separasjonen av blodhemoglobinproteiner i 1944.  I dette forutså hun resultatene til Linus Pauling og hans samarbeidspartnere  med flere år; men han blir vanligvis kreditert med funnet.

Menten arbeidet også med egenskapene til hemoglobin, regulering av blodsukkernivået og nyrefunksjonen. 

Hun fortsatte å jobbe med kreft, spesielt hos barn,  samt andre sykdommer hos barn.  

Etter sin pensjonisttilværelse fra University of Pittsburgh i 1950, vendte hun tilbake til Canada hvor hun fortsatte å gjøre kreftforskning ved British Columbia Medical Research Institute (1951–1953). 

Dårlig helse tvang Mentens pensjonisttilværelse i 1955, og hun døde 17. juli 1960, 81 år gammel, i Leamington, Ontario .  

## Personlig liv
Rebecca Skloot skildrer Menten som en liten dynamo av en kvinne som hadde på seg "Paris-hatter, blå kjoler med farget glassfarger og Buster Brown-sko".  Hun kjørte en Model T Ford gjennom University of Pittsburgh-området i rundt 32 år og likte mange eventyrlige og kunstneriske hobbyer. Hun spilte klarinett, skapte malerier verdig til kunstutstillinger,  klatret i fjell, dro på arktisk ekspedisjon og likte astronomi. Da hun døde, hadde hun mestret flere språk, inkludert russisk, fransk, tysk, italiensk og minst ett førstenasjonsspråk, Halkomelem .  Selv om Menten forsket mest i USA, beholdt hun sitt kanadiske statsborgerskap hele livet. 

## Utmerkelser
Gjennom hele sin karriere var Menten tilknyttet mange vitenskapelige samfunn.

Ved Mentens død hedret kollegene Aaron H. Stock og Anna-Mary Carpenter den kanadiske biokjemikeren i en nekrolog i *Nature* : "Menten was untiring in her efforts on behalf of sick children. She was an inspiring teacher who stimulated medical students, resident physicians, and research associates to their best efforts. She will long be remembered by her associates for her keen mind, for a certain dignity of manner, for unobtrusive modesty, for her wit, and above all for her enthusiasm for research." 

I 1998 ble hun posthumt innlemmet i Canadian Medical Hall of Fame.  Hun ble også hedret ved University of Toronto med en plakett. Ved University of Pittsburgh ble hun hedret med en navngitt stol og minneforelesninger.  Port Lambton, Canada, hvor Menten ble født, installerte en minneplakett i bronse om henne i 2015. 

## Se også

* Tidslinje for kvinner i vitenskap

## Referanser