Pierre Martin Ngô Đình Thục

**Pierre Martin Ngô Đình Thục** (1897–1984) var en katolsk erkebiskop av Huế i Vietnam. Han var medlem av Ngô-familien som styrte Sør-Vietnam i årene frem til Vietnamkrigen. Senere ble han tilknyttet en sedevakantistisk kirke som ble ekskommunisert av den katolske kirke. Han ble forsonet med den katolske kirke kort før sin død i 1984.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Ngô Đình Thục ble født den 6. oktober 1897, i Huế i Fransk Indokina til en velstående katolsk familie som den andre av seks sønner som levde opp. Faren var Ngô Đình Khả, en mandarin under Nguyễn-dynastiet, og tjentegjorde under keiser Thành Thái under den franske okkupasjon av Vietnam. Morens navn var Than Thi 'Anna' Nguyen. 

Thụcs eldre bror, Khôi, ble en guvernør og mandarin under den franskkontrollerte keiser Bảo Đạis administrasjon. Ved slutten av Andre verdenskrig ble både Khôi og Thục's yngre bror Diệm arrestert for kollaborasjon med japanerne. Diệm ble løslatt, men Khôi skutt av Việt Minh under augustrevolusjonen i 1945 (og ikke var blitt levende begravd som det av og til er blitt fremført). Thụcs brødre Diệm, Nhu og Cẩn, var politisk aktive. Kardinal François Xavier Nguyễn Văn Thuận (1928–2002) var Thụcs nevø.

I en alder av 12 år begynte Ngô Đình Thục på det forberedende seminaret i An Ninh, hvor han så tilbrakte åtte år. Han studerte deretter filosofi og teologi ved seminaret i Huế.

I november 1919 sendte biskop Eugène-Marie-Joseph Allys ham til Roma for å studere ved Det pavelige Collegio Urbaniana, som på den tid fortsatt holdt til i Palazzo Ferratini tett ved Piazza di Spagna i det sentrale Roma.

### Prest
Han ble ordinert til prest den 20. desember 1925 i Roma av kardinal Willem Marinus van Rossum C.Ss.R., leder av Kongregasjonen for troens utbredelse (*Propaganda Fide*). 

Etter en kort periode med undervisningsoppdrag ved Sorbonne i Paris studerte fader Martin Ngô Đình Thục videre i Roma ved Pontificia Università Gregoriana og ved Pontificio ateneo romano di Sant'Apollinare i Roma frem til 1927, og tok doktorgrader i filosofi, teologi og kanonisk rett. Så fullførte han litteraturstudier ved Institut catholique de Paris fra oktober 1927 til 6. mars 1929. 

Etter hjemkomsten til Vietnam underviste han ved *Collège des Frères vietnamiens de Hué*, ved *Grand Séminaire du Sacré-Cœur* i Hué, og var dekan for *Collège de la Providence* fra oktober 1933.

### Titulærbiskop, apostolisk vikar av Vĩnh Long
Den 8. januar 1938 ble Ngô Đình Thục utnevnt av pave Pius XI til apostolisk vikar av Vĩnh Long og titulærbiskop av *Saesina*, og den 4. mai ble han ordinert til biskop av den apostoliske delegat til Indokina, titulærerkebiskop Antonio Drapier, som hovedkonsekrator. De medkonsekrerende var den apostoliske vikar av Saigon, biskop Isidore Marie Joseph Dumortier, og den apostoliske vikar av Bui Chu, biskop Domingo Ho Ngoc Cân.

På hans biskoppelige heraldiske våpenskjold var det avbildet tre drager, en kobling til Nguyễn-dynastiet, og han valgte som sitt bispelige motto «Miles Christi» («Kristi stridsmann»).

Den 15. mars 1938 ga pave Pius XI ham «ekstraordinær autoritet» med følgende dokument:

::*«Plenitudine potestatis Sanctæ Sedis Apostolicæ deputamus i Nostrum Legatum Petrum Martinum Ngô-Dinh-Thuc Episcopum titularem Sæsinensem ad fines Nobis notos, cum omnibus necessariis facultatibus.»*
::«Med full myndighet av Den hellige apostoliske stol gir vi vår legat Petrus Martinus Ngô-Dinh-Thuc, titulærbiskop av Sæsina, for de formål som er kjent for oss, alle nødvendige fullmakter.»

Dette ga biskop Thục spesifikk fullmakt til å utnevne og ordinerere biskoper, om nødvendig, uten forutgående konsultasjon med Den hellige stol. Slike hemmelige fullmakter ble av og til gitt av Pavestolen i situasjoner der antikristene maktovertagelser og regimeskifter ble fryltet, eller hadde skjedd. Denne ekstraordinære myndighet ble aldri opphevet av Pius XIs etterfølgere; selv om den bakenforliggende intensjon var en annen enn den som diverse utbrykergrupper senere mente den gav dekning for, var fullmakten myntet på den potensielle utvikling i Indokina.

Han var den tredje vietnameser som ble katolsk biskop. Han etablerte bispesetet Vĩnh Long, grunnla mindreseminaret «*Den salige Ming*» i 1944, fremmet kall til søsterkongregasjonen *Amantes de la Croix* (en søsterkongegasjon «av biskoppelig rett») og fremmet deres utdanning i skoler og universiteter. Han organiserte utdannelse for ungdom.

#### Diệm og Thục
I 1950 søkte brødrene Diệm og Thục om tillatelse til å reise til Roma for å feire det hellige år i Vatikanet, men dro i stedet til Japan for å lobbye prins Cường Để for å få støtte til å gripe makten. De møtte Wesley Fishel, en amerikansk akademiker som var rådgiver til den amerikanske regjering. Fishel var en forkjemper for den antikoloniale, antikommunistiske tredjekraftsdoktrinen i Asia og var imponert av Diệm. Han hjalp brødrene med å organisere kontakter og møter i USA for å få støtte.

Med utbruddet av Koreakrigen, og McCarthyismens fremvekst tidlig på 1950-tallet var vietnamesiske antikommunister ettertraktede i USA. Diệm og Thục fikk et møte i utenriksdepartementet med fungerende utenriksminister James E. Webb. Diệm og Thục knyttet også bånd med kardinal Francis Spellman, USAs mest politisk innflytelsesrike geistlige den gang, og Spellman ble en av Diệms forkjempere. Diệm lyktes også å få audiens hos pave Pius XII i Roma med sin brors hjelp, og slo seg deretter ned i USA som gjest hos Maryknollfedrene. 

Kardinal Spellman hjalp Diệm med å få støtte blant høyreorienterte og katolske kretser. Biskop Thục ble sett på som mer vennlig, meddelsom og diplomatisk enn broren, og det ble anerkjent at Thục ville være svært innflytelsesrik i et fremtidig vietnamesisk regime. Etterhvert som den franske makt i Indokina avtok, bidro Diệms støtte i USA, som Thục bidro til å pleie, til at hans anseelse steg. Keiser Bảo Đại gjorde Diệm til statsminister i Vietnam fordi han trodde Diệms forbindelser ville sikre utenlandsk økonomisk bistand.

#### Diệms styre
I oktober 1955 avsatte Diệm keiser Bảo Đại etter en uredelig folkeavstemning organisert av Nhu, og erklærte seg selv som president for den nylig proklamerte Republikken Vietnam, som deretter konsentrerte makten i Ngô-familien, som var dedikerte katolikker i et land med buddhistisk-tradisjonellkultisk folkeflertall.

Makten ble håndhevet gjennom hemmelig politi og fengsling og tidvis tortur av politiske og religiøse motstandere. Ngô Đình Diệms politikk og fremferd førte til religiøse spenninger. Regjeringen var partisk til fordel for katolikker i offentlig tjeneste og militære forfremmelser, samt tildeling av land, forretningsfordeler og skattelettelser. Biskop Thục, den mektigste religiøse leder i landet, fikk lov til å be om «frivillige bidrag til kirken» fra forretningsfolk i Saigon, noe som ble sammenlignet med skattekrav. Thục brukte også sin posisjon til å erverve gårdsbruk, bedrifter, byeiendommer, utleieobjekter og gummiplantasjer for den katolske kirke. Han brukte også personell fra Republikken Vietnams hær til å arbeide med sine sagbruks- og byggeprosjekter.

#### Universitetet i Dalat
Han var den egentlige grunnlegger av det katolske universitet i Dalat (* Viện đại học Đà Lạt*); det var etter hans tilskyndelse og økonomiske støtte at grunnleggelsen ble foretett i Det vietnamseiske katolske bisperåds navn den 8. mai 1957. Det startet driften i 1958. Med mål om å danne og foredle mennesker, fikk universitetet gradvis fem fakulteter: Pedagogikk, Litteratur, naturvitenskap, politisk vitenskap og teologi.

### Erkebiskop av Huế
#### De første årene
Den 24. november 1960 opphøyde pave Johannes XXIII det tidligere apostoliske vikariat Huế til et erkebispedømme og utnevnte samtidig Thục til dets første erkebiskop. Under den tredje sesjon i Det andre Vatikankonsil, den 30. september 1964, ble Philippe Nguyễn Kim Diên, som han hadde ordinert til biskop av Can Thơ i 1961, utnevnt av pave Paul VI til titulærerkebiskop av *Parium* og tildelt ham som koadjutor.

Thục var blant de biskopene som var imot en rekke av konsilets dokumenter og beslutninger.

Mens erkebiskop Thục var i Roma og deltok på andre sesjon av Det andre Vatikankonsil, skjedde det skjellsettende sørvietnamesiske kuppet i 1963. Da ble hans yngre bror, Ngô Đình Diệm, som var president i Sør-Vietnam, styrtet og myrdet. Thục klarte etter dette ikke å returnere til Vietnam.

#### Buddhister protesterer; president Diệm myrdes
I mai 1963 ble buddhister i byen Huế forbudt å vise det buddhistiske flagg under vesakh-feiringen til minne om Gautama Buddhas fødsel, da regjeringen etter erkebiskop Thụcs anmodning henviste til en forskrift som forbød bruk av ikke-stats flagg. Noen dager tidligere ble katolikker oppfordret til å heise flagg for å feire Thụcs 25-årsjubileum som biskop, men ble beordret av Diems regjering til å heise vietnamesiske flagg som viktigere. Statlige midler ble brukt til å betale for Thụcs jubileumsfeiring, og innbyggerne i Huế – en buddhistisk høyborg – ble også tvunget til å bidra. 

Disse oppfattede tilfeller av forskjellsbehandling førte til en buddhistisk protest mot regjeringen. Buddhistlederen Thích Trí Quang proklamerte et fempunkts «munkenes manifest» som krevde frihet til å heise det buddhistiske flagg, religiøs likestilling mellom buddhister og katolikker, kompensasjon til ofrenes familier, en slutt på vilkårlige arrestasjoner og straff for de ansvarlige tjenestemenn. 

Protestene kom til en brå avslutning da ni sivile ble skutt eller påkjørt da militæret angrep. Til tross for at opptak viste noe annet, la Ngô-regimet skylden på Việt Cộng for dødsfallene, og protester for likestilling brøt ut over hele landet. Major Dang Sy, kommandanten ved hendelsen, avslørte senere at erkebiskop Thục personlig hadde gitt ham ordre om å åpne ild. Thục hadde bedt sine brødre om å undertrykke demonstrantene med makt. Senere angrep og vandaliserte Ngô-styrker buddhistiske pagoder over hele landet i et forsøk på å knuse den spirende buddhistiske protestbevegelsen. Det er anslått at opptil 400 mennesker ble drept eller bare forsvant sporløst.

Amerikanske journalister i landet, som støttet amerikansk intervensjon i Vietnam og var kritiske til Diem for å motsette seg slik intervensjon, beskyldte også militæret og til og med erkebiskop Thuc for dødsfallene. Senere gikk Ngôs' militære styrker inn i buddhistiske pagoder over hele Sør-Vietnam. De synkroniserte militæroperasjonene, hastigheten som bannere ble reist med som erklærte ARVNs besluttsomhet og evne til å beseire kommunismen, og forfalskede propagandabilder som angivelig viste Viet Congs infiltrasjon av buddhistene, antydet at handlingene var blitt planlagt over lenger tid. I et forsøk på å opprettholde hemmelighold hadde spesielle trykkerier produsert propagandamateriell bare timer før raidene.

Diệm ble styrtet og myrdet sammen med Nhu den 2. november 1963. Ngô Đình Cẩn ble dømt til døden og henrettet i 1964. Av de seks brødrene var det bare Thục og Luyện som overlevde de politiske omveltningene i Vietnam. Luyện, den yngste, tjenestegjorde som ambassadør i London, og Thục var i Roma for Det andre Vatikankonsil. På grunn av kuppet ble wekebiskop Thục værende i Roma - konsilet varte til sent i 1965.

### Veien til sedevakantisme
Erkebiskop Thục var uenig i reformene fra Det andre Vatikankonsil og trakk seg formelt som erkebiskop av Huế den 17. februar 1968. Vietnamkrigen gjorde det umulig for ham å vende tilbake til hjemlandet. På dagen for sin avgang utnevnte pave Paul VI erkebiskop Thục til titulærerkebiskop av *Bulla Regia*. 

I sin selvbiografi fremholder erkebiskopen at det hele hang sammen med noen andre omstendigheter også. Ifølge Thục hadde amerikanerne tvunget den sør-vietnamesiske regjering å nekte ham tillatelse til å vende tilbake, og at pave Paul VI brukte denne omstendighet til å tvinge ham til å søke avskjed - slik at biskop Philippe Nguyễn Kim Điền, en av pave Paul VIs favoritter, kunne utnevnes til å overta etter ham. I tillegg til at han slik ble latt i eksil, hadde utsjaltelsen Ngô-familien avskåret ham for den finansiering har tidlige hadde kunnet støtte seg til. Nå hadde han bare de midler han hadde medbragt til Roma, of var avhengig av donasjoner fra utenlandsvietnamesere for å berge ham fra et liv i armod.

Under eksilet ble han involvert i tradisjonelle katolske bevegelser og ordinerte en rekke biskoper uten Vatikanets godkjenning: Erkebiskop Thục levde et enkelt og sparsommelig liv de neste årene, først i Italia, dernest i Frankrike. Der, gjennom formidling av fader Maurice Revaz, kom han i kontakt med den palmariansk-katolske kirke ledet av Clemente Domínguez y Gómez. Revaz hadde tidligere vært professor i kanonisk rett ved St. Pius X-broderskapets seminar, grunnlagt av erkebiskop Marcel Lefebvre i Ecône, før han sluttet seg til Domínguez y Gómez' gruppe. Han måtte gi opp denne stillingen på grunn av sin støtte til palmarianerne.
Den 11. januar 1976 ordinerte erkebiskop Pierre Martin Ngô Đình Thụ lekmannen Clemente Domínguez y Gómez og fire av hans tilhengere (to eldre sekulærprester, en benediktinermunk og en lekmann) som biskoper uten pavelig mandat, og pådro seg dermed ekskommunikasjon som straff. 

Etter uttrykkelig oppdrag fra pave Paul VI publiserte Kongregasjonen for troslæren, under sin kardinalprefekt Franjo Šeper, et dekret den 17. september 1976 angående flere ulovlige prestelige og bispelige ordinasjoner. Dette dekretet etablerte de tilsvarende sanksjonene i henhold til den kanoniske lovbok av 1917, inkludert ekskommunikasjon, som er forbeholdt Den apostoliske stol. Videre slår dokumentet fast at den katolske kirke ikke anerkjenner gyldigheten av ordinasjonene, og at de involverte personer skal anses som tilhørende den stand de hadde innen hendelsen.

I en kort periode virket en tilnærming til Den hellige stol mulig, idet pave Paul VI i 1977 hadde opphevet Thụcs ekskommunikasjon og løste ham fra de ilagte kirkelige straffer. Dette forsøket på forsoning mislyktes imidlertid til slutt på grunn av de åpenbart fortsatt store forskjellene i virkelighetsforstålese.

Under eksilet var han involvert i tradisjonelle katolske bevegelser og ordinerte en rekke biskoper uten Vatikanets godkjenning for palmarianerne og sedevakantistbevegelsen. Som en følge av dette ble han ekskommunisert av Den hellige stol. Thục flyttet til Toulon i Frankrike, hvor han hjslp til som skriftefar i katedralen. Senere utførte han ytterligere ulovlige bispevielser der:
::*Jean Laborie (1919–1996), biskop av «Eglise catholique latine», den 8. februar 1977 (kondisjonell bispevielse, det vil si betinget reordinasjon)
::*Jean-Marie Roger Kozik, den 19. oktober 1978 (kondisjonell bispevielse)
::*Michel Guérard des Lauriers, O.P. den 7. mai 1981
::*Moisés Carmona og Adolfo Zamora. den 17. oktober 1981
::* Dessuten nevnes Luigi Boni og Jean-Gérard Roux. den 18. april 1982 (om disse bispevielsene faktisk fant sted er vissnok tvilsomt). Linz' bispedømmeavis av den 1. september 1994 ga følgende advarsel om Roux: *«En viss Jean Gerard Roux presenterer seg for katolske institusjoner og individuelle troende som en gyldig ordinert biskop. Gjennom fotomontasje har han endret dokumenter fra den apostoliske kirke.»* Ved fotomontasje ble dokumenter fabrikkert for å demonstrere hans legitime kanoniske status. På denne måten fikk han økonomisk støtte fra noen, og han har vært i stand til å utøve negativ innflytelse på de troende.»*
::*Christian Marie Datessen. den 25. september 1982 (kondisjonell bispevielse).

Flere andre bispeinnvielser er blitt hevdet utført av erkebiskopen som nå var over åtti år gammel, men disse har mest sannsynlig ikke funnet sted. 

Senest etter at Domínguez y Gómez' gruppe utropte sin leder til «pave» i 1978, brøt erkebiskop Thục all kontakt med dem og erklærte offentlig at «visjonene» til Clemente Domínguez y Gómez var falske åpenbaringer. Men hans bispevielser fortsatte, da av andre kandidater enn de palmmariansk orienterte.

=== Sedevakantismedekretet ===
På dagen for Datessens ordinasjon i september 1982 publiserte erkebiskop Pierre Martin Ngô Đình Thục i [[München]], hvor han ble tatt vare på av tyske sedevakantister ledet av Reinhard Lauth, en erklæring som hevdet Den hellige stols sedevakans og kalte pave [[Johannes Paul II]] en illegitim pave. På søndag *laetare* den 25. februar 1982, hadde han allerede erklært: 
::*«Som biskop av Den romerske katolske kirke, bedømmer jeg det slik at stillingen som dens biskop er vakant *[= den romerske bispestol, dvs. pavestolen]*, og det er rett og sømmelig for meg, som biskop, å gjøre alt som trengs slik at Den romerske katolske kirke kan holde ut i sitt oppdrag for sjelenes frelse.»*

Mange av Thucs venner og samtidige var sjokkerte over hans handlinger, og antydet at de skyldtes psykisk sykdom eller [[demens]].

=== Til USA, død ===
På invitasjon fra den sedevakantistiske biskopen [[Louis Vezelis]] reiste Thục til USA sent i 1982. 

Den 12. mars 1983 gjeninnførte Kongregasjonen for Troslæren straffen ekskommunikasjon fra 1976.

Den 5. desember 1984 ble han innlagt på *St. John's Regional Medical Center* i [[Joplin (Missouri)|Joplin]]. Han døde 13. desember 1984, i en alder av 87 år i [[Carthage (Missouri)|Carthage]] i [[Missouri]]. Erkebiskop Thục var blitt bragt dit, og døde i et vietnamesisk-amerikansk klosterfellesskap. Han er gravlagt på *Resurrection Cemetery* i [[Springfield (Missouri)|Springfield]].

En pressemelding utstedt av Den hellige stol angående hans død opplyste at erkebiskop Thục hadde gitt avkall på sine sedevakantistiske overbevisninger ved slutten av sitt liv. Dette skulle han ha gjort den 11. juli 1983, altså noen måneder før sin død. Senere ble teksten til erkebiskopens erklæring offentliggjord i Vatikanets avis [[L'Osservatore Romano]]: 


Noen årtier etter hans død hevder tusenvis av menn fra forskjellige uavhengige katolske, sedevakantistiske og nygnostiske grupperinger at de er biskoper som gjennom erkebiskop Martin Ngô Đình Thục står i gyldig [[apostolisk suksesjon]].

== Episkopalgenealogi ==
Hans [[episkopalgenealogi]] er:
* Erkebiskop [[Youhanan VIII Hormez]] (1760–1838)
* Biskop [[Isaie Jesu–Yab–Jean Guriel]] (1758–1833) *bispeviet 1795
* Erkebiskop [[Augustin Hindi]] (?–1828) *1804
* Patriark [[Joseph VI Audu]] (1790–1878) *1825
* Patriark [[Pierre Élie XII Abbolyonan]] (1840–1894) *1874
* Patriark [[Yousef VI Emmanuel II Thomas]] (1852–1947) *1892
* Biskop [[François Daoud (David)]] (1870–1939) *1910
* Erkebiskop [[Antonin–Fernand Drapier]] (1891–1967) *1929
* Erkebiskop *Pierre Martin Ngô Đình Thục* (1897–1984) *1938

==Litteratur==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

*
*
*
*
*
*
*
*
* by Bishop [[Michel-Louis Guérard des Lauriers]], O.P.
*[https://web.archive.org/web/20160304044202/http://www.einsicht-online.org/assets/download/e1301.pdf PDF Document of *Einsicht'', 1982; includes photographic documentation on many of Archbishop Thục's consecrations]

## Referanser