Hallvard Rysstad

**Hallvard Salveson Rysstad** (1870–1937) var en norsk spelemann og tradisjonsbærer fra Setesdal i Agder. Hans ettermæle lever enda videre i dalføret, og holdes i livet av moderne hardingfelespillere fra området. Sammen med Knut Jonson Heddi regnes han som grunnleggeren av det moderne hardingfelespillet i Setesdal.

## Liv og musikalsk inspirasjon
Rysstad ble født på Rysstad i Hylestad. På tidspunktet han ble født var Hylestad en del av Valle kommune, omtrent 15 kilometer sør for administrasjonsstedet Valle. Han var sønn av Salve Aanundsson Rysstad og hans hustru Gunnbjørg Hallvardsdotter Rysstad. Han kom fra en fattig familie, og i 1865 ble det opplyst om farens yrke at han «hjælper Faderen med Gaardsbruget». Som bondesønn i Setesdal vokste han opp i et samfunn der folkemusikken hadde sterke tradisjoner, men som samtidig hadde en sterk pietistisk bevegelse som jobbet for å få det som det regnet som Fandens instrument (Felen) bort fra samfunnet deres. 

Hans første læremester ble den 13 år eldre spelemannen Knut Jonson Heddi fra Helle. Fra barndommen av spilte han dusinfele, og det var på dette at han lærte å spille sine første slåtter. Da han gikk på folkeskolen fikk han Torgeir Bjørnarå, den fremste naturvitenskapsmannen som skrev på landsmål som lærer. I 19-års alderen reiste han, akkurat som sin læremester Heddi hadde gjort i sin tid, til Fyresdal i Telemark. Her besøkte han mesterspelemannen Petter Veum, og lærte seg slåtter av han, akkurat som Heddi hadde gjort. Det var etter dette besøket at Rysstad begynte å bruke hardingfele, og ble stadig mer påvirket av Telemarkspillet.

Etter år 1900 startet Rysstad å reise rundt omkring å spille på konserter. Etter å ha oppnådd en hvis form for suksess med dette, valgte han å reise til Amerika. Mens han oppholdt seg i USA holdt han konserter rundt om kring for å ha en form for inntekt. Her lærte han også mye nytt spill av blant andre setesdølene Eivind D. Aakhus og Sam Sorensen. Gjennom kontakten med mesterspelemannen Aakhus ble Rysstad innført i den mest tradisjonelle formen for setesdølspill. Aakhus hadde nemlig gått i lære hos Olav Tarkjelsson Austad, som var sønnen til mesterspelemannen Tarkjel Aslaksson, som i sin tid hadde kappspilt med Myllarguten og regnes som opphavsmannen til de aller fleste tradisjonene i Setesdal. I Amerika lærte han også ulike spill fra både Telemark og Valdres. Han reiste hjem til Setesdal i 1911, og slo seg ned på Rysstad.

Etter hjemkomsten oppsøkte Rysstad spelemannen Halvor Flateland i Bø i Telemark, og lærte flere slåtter av han. I senere år spilte han også mye sammen med Gunnulf Borgen fra Bø, som kom innom flere ganger for å spille med Rysstad og broren Såvi Rysstad. Han spilte også en del sammen med spelemennene Olav Risdal og Gunnar Austegard fra Hornnes. Gjennom kontakten med disse ulike spelemennene opparbeidet Rysstad seg en stor kompetanse for flere ulike tradisjoner og metoder.

Ved siden av det å være spelemann både leste og skrev Rysstad mye litteratur. Han var svært interessert i historie, og hadde stor kompetanse og interesse for gamle sagaer, sagn og ulike folkefortellinger. Han var også glad i naturen, elsket å gå på tur i heiene rundt Setesdal og hadde stor interesse for blomster og andre vekster.

## Ettermæle
Rysstad regnes, sammen med Knut Heddi, som grunnleggeren av det moderne hardingfelespillet i Setesdal. Blant sine studenter hadde han naboen Andres K. Rysstad (1893-1886) og nevøen Såvi S. Rysstad (1916-1997). Andres Rysstad ble igjen læremesteren til den kjente spelemannnen Torleiv Bjørgum, som var far til Hallvard T. Bjørgum. På grunn av dette lever enda tradisjonen etter Rysstad videre i dagens Setesdølspill. Blant moderne artister som har videreført tradisjonen etter Rysstad finner vi Bjørgum, Gunnar Stubseid og Daniel Sandén-Warg.

Hallvard Bjørgum har ved flere anledninger lagt vekt på hvor viktig arbeidet til Rysstad og Heddi har vært for Setesdalskulturen, spesielt med tanke på at det ikke finnes spill igjen i nabodalene som Sirdal og Fyresdal. På grunn av måten Heddi og Rysstad reiste rundt og samlet inn ulike musikktradisjoner fra andre steder, er det i Setesdal at man finner restene etter disse tradisjonene etter at de har forsvunnet i sine egne hjemtrakter. Dette er fordi presset folkemusikere på 1800- og tidlig 1900-tallet ble utsatt for av pietister var ekstremt. Bjørgum sa til Fædrelandsvennen i 2015 at: Hallvard Rysstad reiste til Fyresdal og lærde av spelemannen Peter Veum. Så reiste Hallvard til Amerika i 1904. I landet der fridomen sat i høgsetet freista han lykka med fela. Men dei økonomiske kåra var dårlege, og det var berre såvidt han fekk kara seg heim. Kameraten hans som var nevøen til spelemannen Knut Heddi berre forsvann derover. Og hadde ikkje Hallvard klart å kome seg heim til Setesdal hadde vi vore 30 - 40 prosent fattigare i dag. Hallvard var eleven til Knut Heddi som også var lærar på Brokke skule. Heddi vart utsett for eit voldsomt press frå samfunnet om å slutte med spelet. Dersom han ikkje hadde vore så sta, og dersom Hallvard Rysstad ikkje hadde kome attende frå Amerika, då hadde vi sitte igjen her med null.Rysstad var personlig mer knyttet til Telemarksspillet enn Setesdølspillet. Han var ikke veldig interessert i dansespill med rask takt som var vanlig i Setesdal, og syntes at tonene i slåttene var viktigere enn takten. På grunn av dette ble nok Rysstad mindre verdsatt i sitt nærmiljø enn det arbeidet hans hadde fortjent. 

Blant slåttene Rysstad ble kjent for finner vi rammeslåtten «Nordafjells», vandreslåtten «Nils og Jens og Gjeidaug» (som han tok med seg fra Telemark), og gangaren «Dommedagsslåtten». Alle disse har levd videre og blitt framført av blant andre gruppen Slinkombas, og flere slåtter i tradisjonen etter Rysstad var med på platen *[[Slinkombas (album)|Slinkombas]]*, som gruppen vant Spellemannsprisen i 1979 med.

## Referanser