Ishockey under Vinter-OL 2026 – Menn – Tropper

**Troppene til [[Ishockey under Vinter-OL 2026 – Menn|herrenes ishockeyturnering under Vinter-OL 2026]]** inneholder samtlige tolv tropper som ble tatt ut til OL-turneringen fra 11. til 22. februar 2026. Alle aldre er som de er ved starten av turneringen (11. februar 2026).

## NHL-spillere returnerer til Vinter-OL
Fra 1998 til 2014 holdt National Hockey League (NHL), verdens mest prestisjefylte ishockeyliga, pause i løpet av grunnserien så spillerne kunne delta i OL. Etter fem OL-turneringer med NHL-deltakelse klarte ikke NHL, IIHF og 
Den internasjonale olympiske komité (IOK) å komme til enighet om en ny avtale, og ligaen valgte derfor å nekte spillerne OL-deltakelse i Pyeongchang-OL i 2018. Blant grunnene var motstand blant klubbeierne til å avbryte NHL-sesongen for å imøtekomme en OL-pause, økonomisk dekning av forsikringer for spillerne og manglende interesse i en OL-turnering i Sør-Korea. Etter fraværet av NHL-spillere i 2018 åpnet NHL for et comeback i Beijing-OL i 2022, men det ble avblåst i desember 2021 på grunn av koronaviruspandemien. Turneringen ble derfor avviklet uten deltakelse av NHL-spillere.

Etter seks år uten noen såkalt «best on best»-ishockeyturnering (hvor alle de beste spillerne er tilgjengelige) var det stor interesse blant både IIHF, NHL og NHLPA for å sikre NHL-deltakelse i OL 2026. Flere av ligaens største stjerner som Connor McDavid, Nathan MacKinnon og Auston Matthews hadde aldri hatt muligheten til å representere sine respektive landslag i en «best on best»-turnering. Særlig var NHLPAs nye direktør Marty Walsh en stor forkjemper for at NHLPA nådde en avtale med IIHF og IOK om å slippe til NHL-spillerne i OL.

Etter to år med forhandlinger kunngjorde NHL-kommisjonær Gary Bettman, NHLPAs administrerende direktør Marty Walsh og IIHF-president Luc Tardif den 4. februar 2024 at NHL-spillere ville returnere til vinter-OL i 2026 og 2030 etter at en avtale ble inngått  mellom IIHF, NHL og IOC. Som en del av avtalen gikk IIHF med til å dekke utgifter til forsikring og reiser for spillerne og deres familier.

 

Den 2. juli 2025 ble den endelige avtalen om NHL-spilleres deltakelse i OL 2026 formelt godkjent i et møte i Zürich mellom IIHF, NHL, NHLPA og IOK. Avtalen åpnet også muligheten for NHL-spillere å delta i OL 2030.

## Nominasjonsprosess
Alle tolv deltakende lag, gjennom en bekreftelse fra deres respektive nasjonale forbund, skulle levere en liste over en såkalt longlist over OL-aktuelle spillere (42 utespillere og 5 målvakter) innen den 15. oktober 2025. Det endelige lagoppsettet på 25 spillere skulle senest innsendes 31. desember 2025 og ble offentliggjort mellom desember 2025 og starten av januar 2026. Den 16. juni 2025 offentliggjorde lagene navnene på seks spillere (primært fra NHL) som ville bli tatt ut til OL.

## Landslagsdrakter

## Ordforklaring

## 
De første seks spillerne i Canadas spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Sidney Crosby, Nathan MacKinnon, Connor McDavid, Cale Makar, Brayden Point og Sam Reinhart. Den endelige canadiske troppen ble offentliggjort den 31. desember 2025 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere). Den 8. februar 2026 ble Crosby utnevnt til lagkaptein med McDavid og Makar som assisterende lagkapteiner.

;Beskrivelse
Canada gikk inn i turneringen som klar gullfavoritt. I turneringer med full NHL-deltakelse – såkalte «best-on-best» – hadde landet vunnet de fire foregående mesterskapene: Vinter-OL 2010, Vinter-OL 2014, World Cup i ishockey 2016 og 4 Nations Face-Off 2025. Laget hadde ikke tapt en slik turnering siden OL i Torino 2006.

Troppen representerte en blanding av etablerte NHL-stjerner og yngre talenter som hadde markert seg både i NHL og internasjonalt. Planen bak uttaket var å bygge videre på et lag med dokumentert suksess: av de 24 spillerne på troppen var hele 19 med på laget som vant 4 Nations Face-Off i februar 2025. Denne kontinuiteten i stall og struktur skulle styrke Canadas sjanser for et nytt OL-gull. Canada gikk inn i turneringen som regjerende «best-on-best»-mester (turneringer hvor alle NHL-spillere er tilgjengelige) etter finaleseieren mot USA i 4 Nations, og hadde vunnet seks av de sju siste turneringene der verdens beste spillere hadde deltatt siden 2002. Dette bidro til å plassere laget som en av de klare gullfavorittene før mesterskapet, til tross for enkelte spørsmålstegn rundt backsiden og målvaktsspillet.

På forwardssiden ledet Connor McDavid og Nathan MacKinnon an som to av de mest fryktede offensive truslene i sporten, mens veteranene Sidney Crosby, Drew Doughty og Brad Marchand bragte uvurderlig erfaring fra tidligere internasjonale turneringer. MacKinnon ble kåret til MVP under 4 Nations-turneringen, og sammen med McDavid og Crosby dannet han en av turneringens mest produktive offensive kjerner. Blant yngre eller mindre rutinerte profiler som hadde fått tillit var Macklin Celebrini, som etter en sterk NHL-sesong ble sett på som en sentral del av den nye generasjonen i canadisk hockey. Bredden i angrepet var også betydelig, med spillere som Mitch Marner, Brayden Point, Sam Reinhart og Mark Stone – alle sentrale bidragsytere i sine NHL-klubber – samt rolledefinerte spillere som Bo Horvat, Tom Wilson og Nick Suzuki, som kunne fylle både defensive og special teams-oppgaver. Canadas offensive dybde ble ansett som lagets største styrke, med mulighet til å spre superstjerner over flere rekker og samtidig opprettholde høy produksjon.

På backsiden hadde man beholdt samtlige spillere fra 4 Nations-troppen, ledet an av Cale Makar, som av mange ble ansett som verdens beste back og fungerte som lagets offensive motor fra blålinjen. Spillere som Josh Morrissey og Shea Theodore bidro med pucktransport og spilloppbygging, mens veteranen Drew Doughty og Colton Parayko tilføyde fysisk tyngde og rutine. Travis Sanheim og Devon Toews bidro med allsidighet og stabilitet i begge ender av isen.

I mål var Jordan Binnington den eneste målvakten fra 4 Nations som var med videre, supplert av Darcy Kuemper og Logan Thompson. Binnington ble ansett som en naturlig del av troppen etter sin avgjørende innsats i finalen i 4 Nations, til tross for varierende statistikk i NHL. Thompson ble vurdert som lagets mest formsterke målvakt på papiret, men helseproblemer skapte usikkerhet rundt rollen hans, mens Kuemper ble sett på som en erfaren reserve med dokumentert internasjonal suksess. Målvaktssituasjonen ble vurdert til å være lagets største usikkerhetsmoment, men også som en potensiell styrke dersom én av keeperne fant toppformen underveis i turneringen.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Sidney Crosby og Drew Doughty er de eneste spillerne i troppen som hadde erfaring fra tidligere olympiske turneringer. Crosby vant gull i Vancouver 2010 og Sotsji 2014, mens Doughty var med i 2014.

Derimot hadde troppen betydelig annen internasjonal og merittert erfaring. 19 av spillerne deltok i 4 Nations-turneringen i 2025, mens seks spillere var med i World Cup i ishockey 2016, der Doughty, Crosby og Marchand var blant gullvinnerne. Samlet sett hadde spillerne i troppen vunnet 22 Stanley Cup-titler, i tillegg til 10 gullmedaljer i junior-VM i ishockey og åtte gullmedaljer i ishockey-VM, noe som understrekte bredden av mesterskapserfaring i laget.

;Frafall og utelatte spillere
Blant løperne hadde Sam Bennett, Seth Jarvis og Travis Konecny blitt erstattet av henholdsvist Bo Horvat, Tom Wilson og Nick Suzuki siden 4 Nations-turneringen. Bennett og Jarvis ble imidlertid tatt ut senere på grunn av skadeforfall på henholdsvis Anthony Cirelli og Brayden Point.

Målvakten Adin Hill måtte melde forfall på grunn av skade mens Sam Montembeault utgikk på grunn av sin svake sesong. Mackenzie Blackwood og Scott Wedgewood ble heller ikke tatt ut.

Overraskende var det at 19 år gamle Celebrini ble tatt ut i den endelige troppen, mens det 20 år gamle stortalentet Connor Bedard ikke fikk plass på laget, til tross for sin status som en av NHLs mest lovende unge spillere. Uttaket ble tolket som et signal om at lagledelsen prioriterte rolleforståelse, defensivt ansvar og samspill med den etablerte kjernen fra 4 Nations-laget, fremfor å inkludere ytterligere offensive individualister. Andre utelatelser inkluderte Matthew Schaefer, Mark Scheifele, samt Zach Hyman og Evan Bouchard fra Edmonton Oilers – spillere som hadde deltatt i Stanley Cup-finalene i 2024 og 2025. Enkelte eksperter bekymring for at Canada hadde utelatt mer offensivt orienterte backer som Bouchard og Jakob Chychrun, noe som førte til diskusjoner om balansen mellom størrelse, defensiv struktur og kreativitet bakfra.

Cirelli pådro seg en skade i Stadium Series-kampen mot Boston Bruins den 1. februar og måtte melde forfall til OL. Han ble erstattet av Sam Bennett to dager senere. Point, som ikke hadde spilt kamp siden 13. januar, meldte endelig forfall og ble erstattet av Seth Jarvis 5. februar. 

 

## 
De første seks spillerne i Danmarks foreløpige OL-tropp ble offentliggjort 16. juni 2025: Frederik Andersen, Oliver Bjorkstrand, Nikolaj Ehlers, Lars Eller, Jesper Jensen Aabo og Jonas Røndbjerg. Den endelige danske OL-troppen ble presentert 7. januar 2026 og besto av 25 spillere, fordelt på tre målvakter, sju backer og femten løpere.

;Beskrivelse
Troppen var i stor grad basert på Danmarks lag fra VM 2025 i Herning, der laget oppnådde sin beste plassering noensinne med en fjerdeplass etter blant annet en sensasjonell kvartfinaleseier over Canada. Totalt 20 av 25 spillere fra VM-troppen ble tatt ut til OL. Disse ble supplert med fire spillere fra Nord-Amerika samt én tilbakevendt veteran. Landslagstrener Mikael Gath og landslagets general manager Morten Green beskrev uttaket som den sterkeste offensive troppen Danmark til da hadde stilt i et internasjonalt mesterskap.

Backrekken var identisk med den som deltok i VM 2025, og samtlige sju backer ble gjenvalgt til OL-troppen. Backrekken ble av flere eksperter ansett som troppens svakeste lagdel på papiret, men samtidig en enhet med betydelig samspill og kollektiv struktur etter flere år sammen i landslaget. Spillerne hadde gjennomgående erfaring fra europeiske toppligaer og representerte en kombinasjon av fysisk tilstedeværelse, internasjonal rutine og allsidige ferdigheter. Jesper Jensen Aabo og Oliver Lauridsen hadde sentrale roller i backgruppen, der sistnevnte – lagets eneste back med NHL-kamper – ble forventet å skulle bære et tungt defensivt ansvar gjennom sin fysikk og erfaring. Broren Markus Lauridsen var på sin side ventet å skulle bidra offensivt fra blålinjen etter en sterk VM-prestasjon.

På målvaktssiden ble VM-keeper Frederik Dichow supplert av NHL-målvaktene Frederik Andersen og Mads Søgaard. Dette var den samme målvaktstrioen som representerte Danmark i OL-kvalifiseringen i 2024. Andersen, som tidligere er kåret til beste målvakt i VM 2018, var forventet å starte turneringen og ble sett på som en potensiell kampvinner dersom han fant tilbake til sin internasjonale toppform, til tross for varierende resultater i NHL de siste sesongene.

Forwardrekken inneholdt flere tilskudd fra NHL. Nikolaj Ehlers var lagets fremste offensive profil og potensielle kampvinner, og ble støttet av Oliver Bjorkstrand, som var ventet å bidra særlig i overtallsspillet. Jonas Røndbjerg (utgikk senere med skade) og Oscar Fisker Mølgaard (ung toveiscenter med AHL-suksess og NHL-erfaring) var også ventet å bidra offensivt, mens Lars Eller (Ottawa Senators) og), som troppens eneste spiller til å ha vunnet Stanley Cup, ble sett på som en viktig lederfigur med ansvar i tekninger og defensivt spill.

Samtidig beholdt Danmark hoveddelen av den offensive kjernen fra VM, hvor flere spillere var også blant poengplukkerne i sine respektive europeiske ligaer i sesongen forut for OL. Joachim Blichfeld hadde levert en poengsterk sesong i finske Liiga, Mikkel Aagaard var nær ett poeng per kamp i SHL innen OL, mens Nick Olesen kom inn i OL med høy selvtillit i tsjekkiske Extraliga etter en gjennombruddssesong og sterke prestasjoner i VM. Patrick Russell bidro med erfaring fra både NHL og europeisk topphockey, mens spillere som Alexander True og Christian Wejse ga laget fysisk dybde. Veteranene Frederik Storm og Morten Poulsen ble tatt ut til det som ble ansett som deres siste store mesterskap og bidro med erfaring og defensiv stabilitet.

Landslagsledelsen valgte også å ta ut Nicklas Jensen (Rapperswil-Jona Lakers), til tross for at han ikke hadde vært i kamp siden november på grunn av håndskade. Uttaket ble begrunnet med hans kreative evner som playmaker og betydning i OL-kvalifiseringen i 2024, der han scoret to mål i den avgjørende kampen mot Norge.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Troppen hadde omfattende erfaring fra tidligere verdensmesterskap og OL-kvalifiseringsturneringer. Totalt 14 spillere i troppen hadde deltatt i Vinter-OL 2022 i Beijing, blant dem Jesper Jensen Aabo, Nicholas B. Jensen, Nicklas Jensen, Frederik Dichow, Morten Poulsen og Frederik Storm.

;Frafall og utelatte spillere
Konkurransen om plassene var særlig stor blant løpere og målvakter etter tilførselen av NHL-spillere. Mathias From, som var toppscorer i ICEHL, ble ikke tatt ut til den endelige troppen. Blant målvaktene ble VM-reservene Sebastian Dahm og Mathias Seldrup utelatt.

Etter å ha pådratt seg en skade i kamp mot Anaheim Ducks 1. februar måtte NHL-spilleren Jonas Røndbjerg melde forfall til OL-turneringen. Den 8. februar ble backen Malte Setkov (Rødovre Mighty Bulls), som hadde trent med laget som reservespiller, innskrevet i troppen.

 

## 
De første seks spillerne i Finlands spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Sebastian Aho, Aleksander Barkov, Miro Heiskanen, Esa Lindell, Mikko Rantanen og Juuse Saros.
Den endelige finske troppen ble offentliggjort den 2. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere).

;Beskrivelse
Den finske OL-troppen representerte en gjennomgående erfaren og samspilt gruppe uten de store overraskelsene, med hovedvekt på etablerte NHL-spillere og tydelig kontinuitet fra 4 Nations-turneringen i februar 2025. Av de 25 uttatte spillerne kom 24 fra NHL, mens kun backen Mikko Lehtonen (ZSC Lions) representerte europeisk klubbhockey. Kontinuiteten i spillergruppe og roller var ment å gi *Leijonat* et taktisk robust og mentalt sterkt lag inn mot OL, til tross for enkelte sentrale fravær.

På forwardssiden ble laget anført av offensive bærebjelker som Mikko Rantanen og Roope Hintz, begge blant NHLs mest produktive spillere. De ble støttet av toveissterke spillere som Mikael Granlund, Sebastian Aho, Anton Lundell og Eetu Luostarinen, som ga laget både defensiv struktur og fleksibilitet i special teams. Nye tilskudd sammenlignet med 4 Nations-turneringen inkluderte Eeli Tolvanen, Oliver Kapanen og Joel Kiviranta, som alle bidro med bredde, tempo og rolleforståelse.

Tross enkelte usikkerheter ble backgruppen ansett som lagets største styrke. Gruppen ble ledet av Miro Heiskanen, som ble ansett som en av verdens beste backer og var tilbake i full form etter å ha stått over 4 Nations Face-Off med skade. Sammen med Esa Lindell kunne Finland stille et allerede samspilt backpar. Videre besto forsvaret av fysisk sterke og erfarne NHL-backer som Niko Mikkola, Rasmus Ristolainen og Olli Määttä. Inkluderingen av Mikko Lehtonen ga laget et ekstra alternativ på powerplay og ytterligere mesterskapserfaring fra VM-sammenheng.

I mål valgte Finland opprinnelig samme trio som ved 4 Nations Face-Off: Juuse Saros, Kevin Lankinen og Ukko-Pekka Luukkonen. Saros ble ansett som førstevalg, til tross for en statistisk utfordrende NHL-sesong, noe som delvis ble forklart med Nashville Predators’ kollektive problemer. Både Lankinen og Luukkonen ble vurdert som pålitelige alternativer, og målvaktssituasjonen ble sett på som stabil, om enn uten en klar turneringsdominant profil. I Luukkonens skadefrarvær ble Joonas Korpisalo uttatt som reservemålvakt.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Fem av spillerne i troppen hadde erfaring fra tidligere olympiske leker. Granlund og Määttä var de eneste med erfaring fra den siste OL-turneringen med NHL-deltakelse, i 2014. Eeli Tolvanen og Heiskanen deltok i OL i 2018, mens Lehtonen hadde erfaring fra både 2018 og 2022, og var dermed den eneste spilleren i den finske OL-troppen som tok del i landets første OL-gull.

Troppen hadde derimot betydelig annen internasjonal og merittert erfaring. Sju av spillerne deltok i World Cup i ishockey 2016 (Aho, Granlund, Haula, Lindell, Määttä, Ristolainen og Teuvo Teräväinen), mens 19 av spillerne fra 4 Nations-turneringen i 2025 var med i OL-troppen. Samlet sett hadde seks av spillerne vunnet Stanley Cup og seks av spillerne i troppen hadde vunnet gullmedaljer i ishockey-VM. Granlund var den eneste av spillerne fra troppen som hadde vunnet VM-gull i 2011.

;Frafall og utelatte spillere
Fire spillere hadde blitt byttet ut siden 4 Nations-turneringen. Aleksander Barkov var opprinnelig blant en av de første seks som ble tatt ut i troppen men pådro seg en skade på korsbåndet (ACL) og det indre leddbåndet (MCL) under treningsleiren foran NHL-sesongen 2025/26. Han ble deretter meldt ute i sju til ni måneder og måtte derfor melde forfall til OL. Patrik Laine var også ute av troppen grunnet langvarig skade, noe som reduserte Finlands rene skuddtrussel på powerplay. Andre spillere som hadde utgått fra troppen var backene Urho Vaakanainen og skadede Juuso Välimäki.

Målvakten Ukko-Pekka Luukkonen pådro seg en skade 28. januar og måtte melde forfall til OL. Han ble erstattet av Boston Bruins-spilleren Joonas Korpisalo.

 

## 
De første seks spillerne i Frankrikes spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Yohann Auvitu, Pierre-Édouard Bellemare, Jules Boscq, Hugo Gallet, Jordann Perret og Alexandre Texier. Den endelige franske troppen ble offentliggjort den 23. desember 2025 (NHL-proffen Texier ble bekreftet 6. januar 2026) og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere).

;Beskrivelse
Frankrike returnerer til OL for første gang siden Salt Lake City 2002 etter å ha blitt invitert som erstatter etter Russlands utestengelse. De går inn i turneringen som lavest seedet og en klar outsider etter en tung internasjonal periode, som kulminerte med nedrykk til VM 1. divisjon A under VM 2025. OL blir dermed en sjelden mulighet til å måle seg mot verdenseliten.

Troppen består av en blanding av rutinerte veteraner og noen få spillere med erfaring fra NHL, KHL og sterke europeiske ligaer. Lagets styrke ligger først og fremst i kollektiv struktur, disiplinert spill og en tydelig arbeidsmoral snarere enn individuell stjernekraft. Offensivt er laget i stor grad avhengig av Alexandre Texier, som er eneste rene NHL-spiller i troppen og kommer fra en av sine beste sesonger for klubblaget Montréal Canadiens. Bak ham følger erfarne spillere som Stéphane Da Costa – lagets mest teknisk begavede forward og en stabil poengplukker i KHL – samt veteranen Pierre-Édouard Bellemare, lagkapteinen som var forventet å ta en mer defensiv lederrolle. Spillere som Charles Bertrand, Justin Addamo, Dylan Fabre og Jordann Perret ga laget ulike offensive profiler, fra fysisk powerforward-spill til fart og skuddvilje, men mangelen på naturlige målscorere kan gjøre det vanskelig for Frankrike å produsere nok offensivt mot sterkere motstandere.

På backsiden var det forventet at Frankrike ville være under konstant press. Veteranen Yohann Auvitu var lagets viktigste back, støttet av mer defensivt orienterte spillere som Enzo Guebey og Thomas Thiry. Spillere som Jules Boscq og Florian Chakiachvili kunne bidra med pucktransport, mens større og mer fysiske profiler som Hugo Gallet og Pierre Crinon skal gi tyngde og blokkere skudd. Defensiven mangler imidlertid offensive toppspillere og vil primært være fokusert på struktur og fysisk spill.

Målvaktssiden fremsto som en potensiell nøkkel til å holde kampene jevne. Antoine Keller regnes som landets fremtidige førstekeeper og ville få en stor rolle, selv om mer erfarne Julian Junca også kan utfordre om startplassen. Den unge Martin Neckar er primært med for erfaring. Samlet sett vil Frankrike sannsynligvis måtte spille defensivt og satse på kontringer, specialteams og sterke keeperprestasjoner for å skape overraskelser.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Frankrike har ikke deltatt i OL siden 2002, og troppen består derfor i praksis av spillere uten faktisk olympisk kamperfaring. Erfaringen ligger i stedet i en rekke verdensmesterskap og mange sesonger i sterke europeiske ligaer samt enkelte NHL-opphold.

Veteraner som Bellemare, Da Costa, Auvitu og Sacha Treille har deltatt i en lang rekke VM-turneringer og OL-kvalifiseringer og fungerte som lagets ledere både på og utenfor isen. Bellemare og Da Costa bringer også med seg erfaring fra NHL, mens flere andre spillere har vært sentrale i Frankrikes landslag gjennom et tiår. På målvaktssiden har Julian Junca vært en fast del av VM-troppene de siste årene, mens Antoine Keller allerede har fått erfaring fra seniormesterskap til tross for ung alder.

;Frafall og utelatte spillere
Laguttaket før OL skapte særlig debatt rundt fraværet av to av lagets mest profilerte offensive spillere, Tim Bozon og Pierrick Dubé. Begge hadde erfaring fra nordamerikansk hockey og ble ansett som potensielle offensive forsterkninger for et lag med begrenset scoringskraft. Bozons personlighet Utelatelsen ble derfor møtt med overraskelse og kritikk, ettersom Frankrike ikke har mange etablerte målscorere å velge mellom. Bozon ble ikke vurdert til troppen på grunn av sportslige prioriteringer og utfordringer knyttet til hans rolleaksept og personlighet. Dubé ble heller ikke inkludert, dels fordi overgangen til russiske KHL og hans egne offentlige uttalelser tydet på andre prioriteringer enn landslagsspill. Utelatelsen av Guillaume Leclerc vakte også oppmerksomhet, særlig fordi han var i god form på klubblag. Trenerteamet valgte imidlertid Aurélien Dair, som hadde imponert med høy intensitet, tempo og evne til raskt å tilpasse seg landslagets spillestil.

På målvaktssiden mistet Quentin Papillon plassen etter skadeproblemer og manglende kampform gjennom første halvdel av sesongen, noe som åpnet døren for Antoine Keller og Julian Junca. Enkelte andre spillere med tidligere landslagserfaring ble også forbigått til fordel for mer fysisk orienterte eller defensivt pålitelige alternativer, i tråd med trenerteamets ønske om en strukturert og robust spillestil.

## 
De første seks spillerne i Italias spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Damian Clara, Diego Kostner, Thomas Larkin, Daniel Mantenuto, Tommy Purdeller og Luca Zanatta. Den endelige italienske troppen ble offentliggjort den 20. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere).

;Beskrivelse
Italia gikk inn i OL-turneringen som vertsnasjon og en klar outsider, uten spillere med NHL-erfaring og med en tropp dominert av spillere fra ICE Hockey League (ICEHL) og andre europeiske ligaer. Det 21 år gamle målvaktstalentet Damian Clara skilte seg ut; han ble draftet av Anaheim Ducks i 2023 og er per i dag den eneste i troppen med tilknytning til en NHL-klubb, men spilte til daglig for Brynäs IF i Svenska hockeyligan (SHL). Laget manglet internasjonal stjernedybde, og forventningene er først og fremst knyttet til å levere en respektabel innsats på hjemmebane snarere enn sportslige topplasseringer.

Av de 25 spillerne i troppen hadde hele 15 naturaliserte spillere av italienske ane dobbelt statsborgerskap, hovedsakelig med bakgrunn fra Canada og USA, men også fra land som Sverige (Mikael Frycklund). Det ble spekulert i om Italia ville ytterligere naturalisere spillere av italiensk opprinnelse fra nordamerikansk proffhockey i forbindelse med OL-turneringen, men landslagstrener Jukka Jalonen valgte bevisst å ta ut en tropp med spillere som allerede hadde representert Italia tidligere. Jalonen understrekte at det ville være urettferdig mot de etablerte spillerne å hente inn NHL-spillere uten tidligere tilknytning til det italienske systemet.

Offensivt var det forventet at målproduksjonen ville bli en av lagets største utfordringer. Matt Bradley, tidligere Montréal Canadiens-prospect og nå en produktiv spiller for HC Bolzano, ansås som en mulig nøkkelspiller i angrepet. Den unge forwarden Tommy Purdeller tilfører skuddstyrke og fart, mens Nick Saracino bidro med etablert samspill fra klubbnivå. Frycklund ga laget kreativitet og pasningsstyrke, og kunne danne en offensiv akse sammen med spillere som Alexander Petan, Daniel Mantenuto og Dustin Gazley, sistnevnte en av lagets mest produktive spillere internasjonalt. Alessandro Segafredo hadde vært blant Italias mest effektive målscorere de siste sesongene, mens spillere som Diego Kostner og Luca Frigo, som begge hadde notert seg for over 100 landskamper, tilførte fysisk spill og defensivt arbeid. Tommaso De Luca ga fart og energi i lavere rekker. Til tross for enkelte individuelle kvaliteter manglet laget offensive spillere på toppnivå, noe som ville gjøre det vanskelig å skape sjanser mot sterkere motstandere.

På backsiden ble laget ledet av Thomas Larkin, en fysisk og offensivt orientert forsvarsspiller med lang fartstid som kaptein på landslaget. Alex Trivellato var forventet å være hans defensive makker, med over 15 års erfaring på landslaget. Phil Pietroniro bidrar med fysikk og intensitet fra spill i den tsjekkiske Extraliga, mens Gregory DiTomaso var lagets mest offensive back og en viktig brikke i oppspill og overtallssituasjoner. Daniel Glira gir mobilitet og defensiv stabilitet, og veteranen Luca Zanatta tilfører rutine og skuddstyrke fra blålinjen. Dylan Di Perna hadde klart å komme seg tilbake fra skade i tide til å nå turneringen, og ville med Jason Seed ha en mer rendyrket defensiv rolle. Forsvarsrekken ble vurdert som en av turneringens svakeste på papiret, men kjemi og fysisk spillestil skulle bidra til å kompensere for manglende individuell stjernestatus.

På målvaktssiden ansås den unge NHL-prospecten Damian Clara som et stort talent som kunne få mye ansvar til tross for sin unge alder. Davide Fadani imponerte under VM 1. divisjon A året før og har levert solide prestasjoner i sveitsisk liga, noe som gjør målvaktsduellen åpen. Veteranen Gianluca Vallini forventes primært å fungere som tredjemålvakt og reserve.

Bak benken ble laget ledet av Jukka Jalonen, tidligere finsk landslagssjef og OL-gullvinner fra 2022. Han er kjent for strukturert og defensivt disiplinert spill, og håpet er at hans erfaring skal bidra til å holde kampene jevne selv mot klart sterkere motstandere. Jalonen har fått i oppgave å bygge et kollektiv som prioriterer struktur og arbeidsmoral, med mål om å unngå store tap og samtidig gi vertsnasjonen en verdig opptreden.

Selv om Italia historisk har hatt begrenset suksess internasjonalt og sjelden har etablert seg i øverste divisjon over tid, gir OL på hjemmebane en unik mulighet til å skape interesse for sporten nasjonalt. Sportslig sett anses laget som en klar kandidat til sisteplass, men turneringen kan fungere som en viktig plattform for utvikling og synlighet for italiensk ishockey.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Italia har ikke deltatt i OL siden Torino 2006, og troppen består derfor i praksis av spillere uten faktisk olympisk kamperfaring. Erfaringen ligger i stedet i en rekke verdensmesterskap på toppdivisjonsnivå og i 1. divisjon, OL-kvalifiseringsturneringer, Nasjonscupen og mange sesonger i sterke europeiske ligaer. Veteraner som Luca Zanatta, Diego Kostner, Alex Trivellato, Thomas Larkin og Giovanni Morini har i en årrekke vært bærebjelker i landslaget og bidrar med rutine og stabilitet. Kostner var den eneste spilleren som også hadde erfaring fra OL-kvalifiseringen i 2013.

;Frafall og utelatte spillere
Som vertsnasjon hadde Italia en relativt bred spillerbase å velge fra innenfor sitt nivå, men mangel på spillere fra toppnivåligaer begrenset konkurransen om plassene. Enkelte spillere med tilknytning til landslagsprogrammet ble stående utenfor til fordel for en kjerne som allerede hadde etablert samspill gjennom ICEHL og tidligere VM-turneringer. Valgene bar preg av ønsket om kontinuitet og kjemi fremfor eksperimentering med uerfarne kandidater.

Utelatelsen av Daniel Tedesco, som var toppscoreren på landslaget i VM 1. divisjon A året før, sto som en av de større overraskelsene i uttaket. Han var i stedet oppført som en reservespiller i tilfelle av skader.

## 
De første seks spillerne i Latvias spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Rodrigo Ābols, Uvis Balinskis, Teodors Bļugers, Zemgus Girgensons, Elvis Merzļikins og Artūrs Šilovs. Den endelige latviske troppen ble offentliggjort den 6. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere).

;Beskrivelse
Latvia gikk inn i OL midt i et tydelig generasjonsskifte, der veteraner fra bronsebragden i VM 2023 ble kombinert med en gruppe unge spillere som fortsatt var under utvikling. Resultatet var en tropp med stor aldersspredning og varierende erfaring, særlig synlig i forsvarsrekken.

Angrepsrekken manglet rene stjernespillere på toppnivå, men besto av arbeidsomme toveisforwards som kunne slite ned motstanderen over tid. Teodors Bļugers er tiltenkt rollen som førstecenter og en defensiv stabilisator, mens Dans Ločmelis representerer et mer kreativt og offensivt element. Veteraner som Zemgus Girgensons og kaptein Kaspars Daugaviņš bidro med fysikk og lederskap snarere enn topproduksjon. Rūdolfs Balcers var forventet å bære mye av det offensive ansvaret fra kantposisjonene, støttet av spillere som Eduards Tralmaks og Sandis Vilmanis, som kan bidra både offensivt og defensivt. Generelt er dette en angrepsgruppe bygget på struktur, forechecking og disiplin mer enn individuell kreativitet.

Backgruppen var tradisjonelt lagets styrke og besto av en blanding av rutinerte landslagsveteraner og unge spillere. Uvis Balinskis er den mest etablerte backen med NHL-erfaring og var forventet å logge tunge minutter. Spillere som Jānis Jaks, Kristaps Zīle og Ralfs Freibergs gir erfaring og stabilitet, mens det 18 år gamle talentet Alberts Šmits – turneringens yngste spiller med potensiale til å bli Latvias høyeste draftvalg gjennom tidene ved NHL Entry Draft 2026 – representerte fremtiden med sin mobilitet og spillforståelse. Backene var fysisk robuste, vant til internasjonalt spill og komfortable i en defensiv struktur.

På keeperplass hadde Latvia to reelle alternativer i Artūrs Šilovs og Elvis Merzļikins. Šilovs hadde sterk landslagsform etter MVP-prestasjonen i VM 2023 og ble regnet som favoritt til å starte, mens Merzļikins brakte erfaring og evnen til å stjele kamper. Kristers Gudļevskis ga rutine som tredjekeeper. Keeperduoen ble ansett som solid, men ikke nødvendigvis kampavgjørende mot verdenseliten.

Lagets spillestil var fysisk, strukturert og defensivt orientert. Latvia trives i tette kamper, spiller aggressiv forechecking og satser på kontringer og spesialteams. Svakhetene var liten bredde i offensiven, og suksess ville derfor avhenge av disiplinert lagspill, keeperprestasjoner og effektiv utnyttelse av sjanser.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Latvia stiller med flere spillere med omfattende VM- og OL-erfaring, spesielt blant veteranene. Kaptein Daugaviņš har tidligere deltatt i tre OL-turneringer (2010, 2014 og 2022). Girgensons, Freibergs og Gudļevskis var med i OL 2014, mens hele 11 spillere fra OL-troppen i 2022 også er med denne gangen. Flere av spillerne har dermed solid OL-erfaring og har vært en fast del av landslaget gjennom mange år.

På backplass bidrar spillere som Freibergs og Cibuļskis med nær to tiår samlet internasjonal erfaring. Balinskis og Rubīns har også erfaring fra både VM og profesjonelle ligaer på høyt nivå.

Flere av de yngre spillerne – som Ločmelis, Vilmanis og Ravinskis – har begrenset erfaring fra seniorlandslaget, men har deltatt i junior-VM og utviklet seg raskt gjennom profesjonelle ligaer i Nord-Amerika og Europa. Samlet sett gir dette Latvia en blanding av rutine og utviklingspotensial.

;Frafall og utelatte spillere
I forkant av uttaket ble det spekulert i om veteraner som Miks Indrašis og Bukarts-brødrene (Rihards og Roberts) var fastlåste på landslaget og ville forhindre ankomsten av unggutter som Sandis Vilmanis og Ēriks Mateiko, som aldri hadde spilt under trener Harijs Vītoliņš. Treneren valgte imidlertid å gå for yngre spillere og tok innledningsvist kun ut Roberts Bukarts på grunn av sine tidligere avgjørende scoringer (han hadde scoret de viktigste målene i OL-kvalifiseringen mot Frankrike i 2024 og i bronsekampen i VM 2023) og fordi han var høyrefattet.

Troppen ble imidlertid kraftig påvirket av skader i forkant av OL. Tre nøkkelspillere var skadet da troppen ble annonsert: forsvarsspiller Kristiāns Rubīns hadde fortsatt ikke spilt hele sesongen på grunn av skade, og målvakt Gudļevskis og senteren Bļugers hadde vært ute siden midten av oktober.

Tre uker før starten av den OL-turneringen ble Vītoliņš tvunget til å revidere alle planene sine på grunn av flere alvorlige skader. Først pådro det unge AHL-talentet Ēriks Mateiko seg en alvorlig skade da han ble truffet av en motstanders skøyte og fikk kuttet akillessenen i høyre fot under en AHL-kamp. Skaden krevde operasjon, og som følge av dette er han ute resten av sesongen og måtte derfor melde forfall til OL. Han ble den 12. januar erstattet av Anrī Ravinskis.

Den mest alvorlige hendelsen var skaden til Philadelphia Flyers-spilleren Rodrigo Ābols, lagets tiltenkte førstesenter og en sentral toveisspiller, som pådro seg en alvorlig ankelskade i en kamp mot New York Rangers og ville være ute i flere måneder. Skaden på Ābols tvang Vītoliņš til å endre lagstrukturen og flytte Girgensons inn som senter til tross for at han opprinnelig var tiltenkt en vingrolle. Beslutningen om å hente inn den Rihards Bukarts i stedet for en naturlig senterreserve som Deniss Smirnovs ble også møtt med skepsis, men reflekterte lagets behov for fleksibilitet og erfaring snarere enn ren posisjonsbalanse.

## 
De første seks spillerne i Slovakias spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Erik Černák, Martin Fehérváry, Šimon Nemec, Martin Pospíšil, Juraj Slafkovský og Tomáš Tatar. Den endelige slovakiske troppen ble offentliggjort den 8. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere). Den 9. februar 2026 ble Tatar utnevnt til lagkaptein med Černák og Fehérváry som assisterende lagkapteiner.

;Beskrivelse
Bronsemedaljen fra OL i Beijing 2022 vil sannsynligvis stå igjen som et av de største øyeblikkene i slovakisk ishockeyhistorie. Turneringen gjorde Juraj Slafkovský til nasjonalhelt før han i det hele tatt var myndig, og han er fortsatt symbolet på håpet i en nasjon som har slitt med å produsere bredde på toppnivå de siste årene. Mye har endret seg siden bronsetriumfen. Den canadiske trenerprofilen Craig Ramsay, en av arkitektene bak suksessen, måtte trekke seg etter alvorlige helseproblemer våren 2025. Vladimír Országh tok først over som midlertidig trener, men ble senere fast landslagssjef. Sammen med forbundspresident og manager Miroslav Šatan har han måttet håndtere flere kontroversielle spørsmål – blant annet disiplinærsaker og håndteringen av spillere med KHL-kontrakter i et politisk sensitivt klima.

Slovakia kommer til OL med en av turneringens yngste tropper (snittalder rundt 27 år), og laget representerer en ny generasjon som forsøker å bryte med nostalgien fra gullalderen fra 2000-tallet. Likevel mangler dagens lag både bredden og stjernemengden fra tidligere epoker, noe som gjør veien tilbake til medaljestriden betydelig vanskeligere – særlig med NHL-spillere tilbake i OL.

Offensivt er NHL-profilen Juraj Slafkovský den klare nøkkelspilleren og lagets viktigste drivkraft fremover i banen. Han kombinerer størrelse og puckkontroll og brukes i alle offensive situasjoner. Rundt ham bygges en topprekke med spillere som Adam Růžička og veteranen Tomáš Tatar, mens unge Dalibor Dvorský representerer neste bølge og forventes å få en sentral rolle til tross for lav alder. Bak topprekken består angrepet av arbeidsomme toveisforwards som Pavol Regenda, Matúš Sukeľ og Oliver Okuliar, noe som gir laget struktur og fysikk – men begrenset ren toppscoring.

Håndteringen av spillere i russiske Kontinental Hockey League (KHL) i etterkant av Russlands invasjon av Ukraina i 2022 har også vært et sensitivt tema. Etter politiske endringer i Slovakia har forbundet valgt å ikke utestenge spillere fra KHL, og flere aktuelle kandidater hadde klausuler i kontraktene som åpnet for OL-deltakelse. Růžička, som tidligere skapte overskrifter etter en skandale som bidro til slutten på NHL-karrieren hans, gjorde comeback på landslaget og var forventet å få en sentral rolle som senter – delvis fordi Slovakia mangler rene toppsentre.

Backkorpset er en av lagets styrker. Ungtalentet Šimon Nemec fungerer som den mest mobile og spillende backen, mens Erik Černák og Martin Fehérváry gir fysisk tyngde og defensiv stabilitet. Slovakia stiller med flere store backer som spiller direkte og fysisk, men mangler en rendyrket offensiv quarterback fra blålinjen, noe som kan påvirke overtallsspillet mot toppnasjonene.

På keeperplassen mangler Slovakia etablerte NHL-stjerner slik landet hadde tidligere. Samuel Hlavaj gikk inn som forventet førstekeeper etter solide prestasjoner i landslagssammenheng, med Stanislav Škorvánek som rutinebackup og unge Adam Gajan som utviklingsprosjekt. Keeperplassen ble vurdert som mer usikker enn hos medaljefavorittene.

Spillestilen forventes å være strukturert og fysisk, med fokus på kompakt defensiv sone, raske overganger og tung forechecking. Laget er komfortabelt med å spille jevne kamper med lavere tempo og håper å avgjøre gjennom effektivt powerplay og enkeltstående individuelle prestasjoner fra toppspillerne.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Ti av spillerne i troppen var en del av bronsemedaljelaget fra OL i Beijing 2022, noe som ga overraskende mye olympisk erfaring til tross for lav gjennomsnittsalder. Slafkovský og Nemec hadde allerede erfaring fra store internasjonale turneringer, inkludert OL og VM, og fungerer som bærende profiler i en ny generasjon.

Veteraner som Tatar, Marinčin og Čerešňák bidro med mange VM-turneringer og NHL- eller toppnivåerfaring fra Europa. Spillere som Hudáček og Sukeľ hadde vært stabile landslagsspillere gjennom flere sesonger og ga kontinuitet i troppen.

;Frafall og utelatte spillere
Troppen ble påvirket av flere fravær og kontroversielle utelatelser. Veteranen Marek Hrivík måtte trekke seg 28. januar 2026 på grunn av skade, noe som svekket lagets erfaring og playmaking fra senterposisjonen. Han ble erstattet av Lukáš Cingel. Den unge NHL-forwarden Samuel Honzek gikk også glipp av OL etter en skulderoperasjon, og hans fravær reduserte lagets offensive dybde.

Marian Studenič var blant de mest omtalte navnene som ikke ble tatt ut. Etter å ha forlatt landslaget under en kvalifiseringsturnering på grunn av misnøye med rollen sin, ble han ikke vurdert til OL-troppen til tross for senere forsoningsforsøk. Spillere som Kristián Pospíšil og Marko Daňo ble ikke tatt ut da det var tilstrekkelig med spillere på vingposisjon.

## 
De første seks spillerne i Sveits' spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Kevin Fiala, Nico Hischier, Roman Josi, Timo Meier, Nino Niederreiter og Jonas Siegenthaler. Den endelige sveitsiske troppen ble offentliggjort den 7. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere).

;Beskrivelse
Sveits gikk inn i OL som en av de mest stabile utfordrerne bak favorittene i «Big Six» etter to strake VM-finaler og flere sølvmedaljer det siste tiåret.  Laget kombinerte etablerte NHL-profiler med en sammensveiset gruppe spillere fra sveitsiske National League (NL). Resultatet var en tropp med tydelig rollefordeling, sterk kontinuitet og høy internasjonal erfaring – et lag som manglet de aller største superstjernene, men som var kjent for struktur, disiplin og kollektiv styrke. Tross begrenset suksess i OL under landslagstrener Patrick Fischer, var det håp at man med NHL-deltakelse – med en sterk kjerne av etablerte stjerner – skulle kunne løfte prestasjonene.

Angrepsrekken besto av en balansert blanding av toppspillere og rollespesialister. NHL-stjernen Nico Hischier var forventet å lede laget som førstesenter og toveisanker, støttet av kreative og teknisk sterke NHL-vinger som Kevin Fiala og Timo Meier, som bar mye av det offensive ansvaret. Nino Niederreiter bidro med fysikk, rutine og spill foran mål, mens spillere som Denis Malgin og Sven Andrighetto ga fart, puckkontroll og samspill fra tidligere mesterskap. Pius Suter og Philipp Kurashev fungerte som fleksible støttespillere, særlig i defensive roller og specialteams. Nederst i rekken fantes energispillere som Christoph Bertschy og Sandro Schmid, som sørget for intensitet, forechecking og struktur. Angrepet var ikke basert på én dominerende stjerne, men på bredde, samhandling og taktisk disiplin.

Backgruppen var tradisjonelt lagets største styrke og bygget rundt kaptein  og NHL-profil Roman Josi, som fungerte som både offensiv motor og lederfigur. J.J. Moser representerte en moderne, mobil back med sterk defensiv påvirkning og evne til å bryte opp spill, mens Jonas Siegenthaler ga stabilitet som defensiv spesialist og undertallsspesialist. Blant de europeiske backene bidro Andrea Glauser med fysikk og høy arbeidsrate, ofte brukt i en aktiv toveisrolle. Spillere som Dean Kukan og Tim Berni ga dybde og fleksibilitet, med solide grunnferdigheter og erfaring fra både Nord-Amerika og internasjonale turneringer. Forsvaret var strukturert, fysisk robust og komfortabelt i et system som prioriterte posisjonering og kollektiv defensiv disiplin.

På keeperplass hadde Sveits en av turneringens mest erfarne veteraner i Leonardo Genoni, som fortsatt var lagets klare førstekeepere etter flere sterke mesterskapsprestasjoner. Akira Schmid representerte et yngre NHL-alternativ med potensial til å avlaste i gruppespillet, mens veteranen Reto Berra bidro med rutine og erfaring som tredjekeeper. Keepergruppen var ikke bare stabil, men også vant til presset i korte turneringer, noe som passet lagets defensive spillestil godt.

Lagets spillestil var strukturert, kompakt og defensivt orientert, men med mer offensiv aggressivitet enn tidligere generasjoner. Under Patrick Fischer hadde Sveits utviklet en spillestil basert på disiplinert soneforsvar, rask puckflyt og effektivt specialteams-spill – særlig et overtallsspill som hadde vært blant verdens mest effektive de siste årene. Sveits trives i jevne kamper og bygger ofte seire på små marginer, høy arbeidsmoral og sterk lagkjemi snarere enn individuell briljans.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Sveits stilte med en kjerne av spillere med betydelig OL- og VM-erfaring. Niederreiter og Josi var begge med under OL 2014, Pius Suter deltok i 2018, og sju spillere hadde erfaring fra OL i 2022. På målvaktssiden hadde Reto Berra (2014 og 2022) og Leonardo Genoni (2018 og 2022) erfaring fra to OL-turneringer hver. Ut over OL-erfaring har flere spillere – blant annet Genoni, Niederreiter, Fiala, Hischier og Meier – har vært sentrale i landslagets VM-suksesser de siste årene.

Ut over OL-erfaring var det også betydelig kontinuitet med tidligere VM-lag som hadde vunnet sølv. Nitten spillere fra laget som vant sølv i VM 2025 var med igjen, sytten fra sølvlaget i VM 2024 og ti fra VM 2018. Niederreiter, Josi og Berra var dessuten også med på laget som tok sølv i VM 2013.

;Frafall og utelatte spillere
Laguttaket var relativt forutsigbar, med få overraskende utelatelser utenom Bichsel-saken. Sveits prioriterte stabilitet og eksisterende lagstruktur, med mål om å bygge videre på gruppen som har nådd flere VM-finaler de siste årene.

Ken Jäger var et mer uventet navn i troppen etter en sesong preget av skade og mer beskjedne prestasjoner, mens enkelte unge spillere – blant annet målvakten Stéphane Charlin – ble valgt bort til fordel for erfarne veteraner som Reto Berra. Patrick Fischer valgte tydelig kontinuitet og erfaring fremfor utviklingsfokus, med en tropp bestående av spillere med lang felles historie og etablert kjemi.

Den mest omtalte utelatelsen i den sveitsiske OL-troppen var NHL-backen Lian Bichsel (Dallas Stars), som fortsatt er suspendert fra landslaget etter å ha takket nei til flere innkallinger til U20-VM 2023. Forbundet har siden besluttet å holde ham utenfor all landslagsaktivitet frem til etter VM 2026, en avgjørelse som automatisk utelukket ham fra OL. Sanksjonen har skapt betydelig debatt, særlig i Nord-Amerika, hvor mange mente straffen var uforholdsmessig streng, og siden også enkelte sveitsiske journalister har uttrykt kritikk. Bichsel har på sin side nektet å be om unnskyldning eller endre standpunkt, mens forbundet har understreket at avgjørelsen er kollektivt forankret – ikke et personlig valg fra landslagstrener Fischer eller sportsdirektør Lars Weibel. President Urs Kessler, støttet av kapteinsgruppen med blant andre Josi, Hischier og Niederreiter, har fremhevet at reglene gjelder likt for alle.

## 
De første seks spillerne i Sveriges spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Rasmus Dahlin, Victor Hedman, Adrian Kempe, Gabriel Landeskog, William Nylander og Lucas Raymond. Den endelige svenske troppen ble offentliggjort den 2. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere).

;Beskrivelse
Tre Kronor gikk inn i OL med en tropp preget av kontinuitet, rutine og bredde snarere enn en tydelig superstjerneprofil. Landslagstrener Sam Hallam valgte i stor grad å bygge videre på kjernen fra 4 Nations Face-Off og etablerte NHL-profiler. Av de opprinnelige 25 spillerne i troppen var hele 18 med på laget som deltok i 4 Nations Face-Off i februar 2025. Samtidig ble den forventede generasjonsutskiftningen i svensk ishockey i stor grad utsatt. Bare et fåtall spillere var født på 2000-tallet, og troppen hadde en gjennomsnittsalder på rundt 29 år – et tydelig signal om at erfaring og stabilitet ble prioritert foran ungdommelig topppotensial.

Offensivt var laget bygd på bredde og fleksibilitet. Spillere som William Nylander, Filip Forsberg, Adrian Kempe og Jesper Bratt bidro med stabil produksjon fra kantene, mens senterne omfattet spillere med ulike styrker: Leo Carlsson som ung kreativ kraft, Joel Eriksson Ek som fysisk toveisspiller og Elias Lindholm som en fleksibel løper med evne til å spille både senter og ving. Derimot hadde etablerte spillere som Elias Pettersson og Mika Zibanejad underprestert i sesongen opp til OL-turneringen, men hadde tidligere vist toppklasse ved internasjonale turneringer. Veteranen Gabriel Landeskog, som vendte tilbake etter en treårig kneskade og en overkroppsskade  angivelig relatert til ribbeina, brakte lederskap og mesterskapsrutine. Uttaket av Lucas Raymond og Leo Carlsson representerte den yngre generasjonen som allerede hadde etablert seg som viktige brikker.

På backsiden fremstod Sverige som ett av turneringens mest balanserte lag. Rasmus Dahlin, Victor Hedman og Erik Karlsson ga offensiv kreativitet og erfaring, mens Gustav Forsling, Jonas Brodin og Rasmus Andersson representerte mer defensiv stabilitet. Oliver Ekman-Larsson og Philip Broberg kompletterte en backgruppe som kombinerte rutine med fremtidig potensial.

I mål var trioen Filip Gustavsson, Jacob Markström og Jesper Wallstedt valgt etter Linus Ullmarks fravær, noe som ga en kombinasjon av erfaring og formsterk ungdom.

Selv om Sverige manglet en klar superstjerne på nivå med enkelte rivalers største profiler, ble lagets dybde og struktur sett på som en av deres største styrker. Spørsmålet før turneringen var om bredden kunne kompensere for mangelen på en tydelig matchvinner i avgjørende øyeblikk. Samtidig var det én måned før OL-start usikkerhet rundt skadesituasjonen til flere av de viktigste spillerne som var tatt ut, blant andre Landeskog, Hedman og Nylander. De ble imidlertid friskmeldt før turneringsstart.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Fem spillere i troppen hadde tidligere OL-erfaring. Fire av disse var med i OL 2014 i Sotsji, der Sverige tok sølv: Erik Karlsson, Oliver Ekman-Larsson, Gabriel Landeskog og Marcus Johansson. Dessuten deltok Rasmus Dahlin i OL 2018 som tenåring og Pontus Holmberg i OL 2022, hvor NHL-spillerne ikke var med.

Troppen hadde dessuten betydelig mesterskapserfaring fra både VM og andre «best on best»-turneringer. Åtte av spillerne hadde vunnet VM-gull med Tre Kronor i 2017 og sju av spillerne hadde vunnet VM-gull i 2018. To av spillerne hadde vunnet to gullmedaljer: Ekman-Larsson (2017 og 2018) og Landeskog (2013 og 2017). Nitten av spillerne deltok i 4 Nations-turneringen i februar 2025, og seks av dem hadde også vært med i World Cup i 2016.

;Frafall og utelatte spillere
Skader og form påvirket flere av uttakene. William Karlsson måtte trekke seg fra diskusjonen om en plass på grunn av skade, noe som reduserte konkurransen på senterplassen. Målvaktene Linus Ullmark var utilgjengelig etter en personlig pause mens Samuel Ersson ikke ble tatt ut, noe som i praksis avgjorde målvaktstrioen.

Flere profilerte navn ble utelatt til fordel for mer rollebevisste spillere. Blant løperne fikk ikke spillere som William Eklund, Emil Heineman, Simon Edvinsson, Simon Holmström og Marcus Johansson til tross for sterke prestasjoner på klubbnivå. Hallam prioriterte i stedet spillere som Alexander Wennberg og Pontus Holmberg for deres taktiske disiplin og fleksibilitet i ulike roller.

På backsiden var det særlig oppsikt rundt at etablerte navn som Mattias Ekholm og Hampus Lindholm ble forbigått til fordel for yngre alternativer som Philip Broberg. Valgene ble tolket som et ønske om å kombinere stabilitet med fremtidig utvikling. Også blant spillerne som hadde vært med i tidligere turneringer, som enkelte 4 Nations-deltakere, falt noen ut til fordel for spillere som passet bedre inn i lagets struktur og rollefordeling.

Brodin pådro seg en skade i underkroppen 12. januar, mens Carlsson gjennomgikk en operasjon 16. januar for en skade i venstre lår. De ble erstattet av henholdsvist Hampus Lindholm og Marcus Johansson den 27. januar.

## 
De første seks spillerne i Tsjekkias spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Lukáš Dostál, Radko Gudas, Martin Nečas, Ondřej Palát, David Pastrňák og Pavel Zacha. Den endelige tsjekkiske troppen ble offentliggjort den 6. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere). Den 8. februar ble Roman Červenka utnevnt til lagkaptein med Pastrňák og Gudas som assisterende lagkapteiner.

;Beskrivelse
Den tsjekkiske troppen, der landslagstrener Radim Rulík hadde det endelige ordet i laguttaket, representerte en balansert kombinasjon av etablerte NHL-spillere og sentrale profiler fra europeiske ligaer, med et tydelig fokus på kontinuitet fra det tsjekkiske landslaget som vant gull i VM 2024 i Praha (ofte omtalt som «Pragano», etter OL-gullet i 1998 i Nagano). Rulík videreførte i stor grad kjernen fra denne VM-troppen og tok ut hele 19 spillere fra gullaget. Han uttalte innen OL at det viktigste kriteriet var spillernes holdning og lagmoral, og at han ønsket å gjenskape samme mentale fundament i Milano. Denne kontinuiteten gir Tsjekkia en samspilt struktur og betydelig mesterskapserfaring, selv om flere av VM-heltene hadde blitt eldre og enkelte roller var gjenstand for debatt.

Tsjekkia gikk inn i OL 2026 med en tydelig revansjelyst etter fiaskoen i Beijing 2022, der laget endte på niendeplass – den dårligste OL-plasseringen i landets historie. Turneringen ble et symbol på et lag som manglet struktur og tydelig identitet, selv om andre nasjoner også spilte uten NHL-spillere. OL i Milano–Cortina ble derfor sett på som en mulighet til å gjenreise statusen som en av verdens mest stabile hockeynasjoner.

På forwardssiden ble laget ledet av Boston Bruins-stjernen David Pastrňák, ansett som lagets største stjerne og en av NHLs mest fryktede målscorere. I sin absolutte prime etter flere sesonger over 100 poeng forventes han å være det offensive navet som resten av laget bygges rundt. Sammen med andre NHL-spillere som Pavel Zacha (innen han måtte utgå med skade), Tomáš Hertl og Martin Nečas utgjorde de en sterk offensiv kjerne i laget.  topp-seks-kjerne med solid NHL-produksjon. Den 40 år gamle Roman Červenka, lagkaptein siden 2018 og kåret til VMs beste spiller i 2024, fungerte fortsatt som en kreativ dirigent og viktig lederfigur. Samspillet mellom Pastrňák og Červenka, som var en av nøkkelfaktorene bak VM-suksessen, var forventet også å være en sentral X-faktor i OL. Bak toppspillerne finnes en bred gruppe rollespillere med både NHL- og Europa-erfaring, som Ondřej Palát, Radek Faksa og David Kämpf, samt europeisk baserte offensive bidragsytere som Dominik Kubalík, Ondřej Kaše, Jakub Flek, Lukáš Sedlák, Matěj Stránský og David Tomášek. Samlet sett gir dette Tsjekkia en offensiv bredde med flere alternativer i både overtall, undertall og overgangsspill, selv om laget ikke ble regnet som et rent All-Star-lag.

Backsiden ble ansett som troppens svakeste ledd før OL. NHL-profilene Filip Hronek og Radko Gudas utgjorde forsvarskjernens viktigste bærebjelker, der Hronek var forventet å drive det offensive spillet fra blålinjen, mens Gudas skulle bidra med fysikk og defensiv stabilitet. Veteraner som Jan Rutta, Michal Kempný og Radko Šimek tilfører erfaring, men alderen på flere av backene – med fire spillere over 35 år – har vært gjenstand for kritikk. Rulík har selv antydet at enkelte veteraner kanskje ikke vil spille alle kampene, men fortsatt kan ha en viktig rolle i garderoben. Inkluderingen av Tomáš Kundrátek, til tross for svake klubbstatistikker, ble begrunnet med behovet for fysisk tilstedeværelse og defensiv struktur sammen med Gudas. Unge spillere som Jiří Ticháček og David Špaček representerer fremtiden og var forventet å ta større ansvar, særlig fordi tidligere topprospekt David Jiříček ikke hadde klart å etablere seg fast i NHL og derfor ble utelatt fra troppen. Špaček hadde allerede bevist sin verdi i internasjonale turneringer, inkludert VM-gullet i 2024, til tross for at han ennå ikke har debutert i NHL. Samlet sett manglet backsiden en tydelig offensiv superstjerne utover Hronek, og lagets defensive nivå regnes som et potensielt svakt punkt mot topplagene.

I motsetning til backgruppen ble målvaktssiden ansett som en styrke for Tsjekkia. Lukáš Dostál, til tross for en litt statistisk svak periode denne sesongen, var lagets ubestridte førstevalg etter at han ledet Tsjekkia til VM-gull i 2024, med blanke mål i kvartfinalen mot USA og i finalen mot Sveits. Dan Vladař hadde vist seg pålitelig som andremålvakt under VM 2025 og funnet god form etter overgangen til Philadelphia Flyers, mens Karel Vejmelka hadde hatt en solid NHL-sesong med 31 starter og lå på delt andreplass i seire.

;Spillere med OL-erfaring
Červenka har erfaring fra fire OL-turneringer og er den eneste spilleren i laget med erfaring fra OL 2010 i Vancouver. Andre spillere med OL-erfaring inkluderer Kundrátek (2018 og 2022), Gudas og Palát (2014), samt Sedlák og Stránský (2022).

Alle spillerne har ellers omfattende erfaring fra forskjellige internasjonale mesterskap, hvorav 18 av dem var med på laget som vant VM-gull i 2024. Dette ga troppen et solid fundament av samspill og mesterskapserfaring.

;Frafall og utelatte spillere
På grunn av hjernerystelse var Filip Chytil (New York Rangers) utilgjengelig for turneringen. Jiří Kulich (Buffalo Sabres), som tidligere hadde vært ute med blodpropp, ble vurdert som et mulig alternativ, men ble til slutt ikke tatt ut på grunn av usikker kampform og uavklart returdato. Pavel Zacha, som opprinnelig hadde blitt tatt ut som en av de seks første spillerne, pådro seg en overkroppsskade 30. januar 2026 og måtte melde forfall til OL. Han ble erstattet av Filip Chlapík (HC Sparta Praha) den 7. februar.

Løperen Adam Klapka (Calgary Flames), som med sine 203 cm og 107 kg representerte en fysisk stor og sterk spiller i fjerderekken, ble ikke tatt ut da han manglet erfaring fra under- og overtallsspill i Flames. En av overraskelsene i laguttaket var at AHL-spilleren David Špaček fikk plass på troppen, mens David Jiříček (Minnesota Wild), som var en av få tsjekkiske backer med NHL-kamper denne sesongen, ikke ble tatt ut.

## 
De første seks spillerne i Tysklands spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Leon Draisaitl, Philipp Grubauer, Lukas Reichel, Moritz Seider, Nico Sturm og Tim Stützle. Den endelige tyske troppen ble offentliggjort den 7. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere).

;Beskrivelse
Tyskland går inn i OL-turneringen som en outsider, men med en av sine mest talentfulle tropper i et «best-on-best»-mesterskap i NHL-æraen. Landslagstrener Harold Kreis la vekt på et fysisk og strukturert spill, særlig langs vantene og i småromsspillet på den nordamerikanske isflaten. Erfaringene fra VM 2025 viste at tyskerne måtte bli bedre til puckbeskyttelse, duellspill og beslutningstaking under press, noe som var et sentralt fokus i oppkjøringen.

Laget hadde en relativt sterk generasjonskjerne fra 1995-årgangen, hvor flere spillere opplevde OL som et karrierehøydepunkt. Offensivt ble laget ledet av Edmonton Oilers-stjernen Leon Draisaitl, som gjør sitt første landslagscomeback siden han ble kåret til NHL MVP i 2020. Som playmaker og målscorer er han lagets klart største stjerne og forventes å drive store deler av angrepsspillet. Rundt ham finnes flere NHL-profiler, blant annet Tim Stützle og J.J. Peterka, supplert av tekniske forwards som Dominik Kahun og internasjonalt rutinerte spillere som Marc Michaelis og Justin Schütz fra Deutsche Eishockey Liga (DEL) og sveitsiske National League (NL). Den defensive balansen i angrepet ble båret særlig av Nico Sturm, en viktig spesialist på dropper og defensivt ansvar.

På backsiden var Moritz Seider den klare bærebjelken og var forventet å spille tunge minutter i alle situasjoner. Kai Wissmann regnes som den nest viktigste back og en nøkkel for lagets puckspill, men skadeproblemer og begrenset bredde gjør forsvarsrekka til et potensielt svakt punkt. Samtidig har gruppen god kjemi etter flere år sammen på VM, og den fysiske spillestilen skal kompensere for manglende stjernedybde.

På målvaktssiden fremsto Philipp Grubauer som førstevalg etter en sterk NHL-sesong som markerer en tydelig formforbedring. Mathias Niederberger og Maximilian Franzreb ga bredde og internasjonal erfaring i bakhånd, men prestasjonene til Grubauer kan bli avgjørende dersom Tyskland skal utfordre de etablerte topplagene.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
Sju spillere i troppen var også en del av den tyske troppen under OL i Beijing 2022. Dominik Kahun, Jonas Müller og Moritz Müller var dessuten blant spillerne som tok sølvmedalje under OL i Pyeongchang 2018. Seksten spillere fra troppen deltok også i VM i ishockey for menn 2023, hvor Tyskland tok sølv.

;Frafall og utelatte spillere
Den tidlige fristen for å ferdigstille troppen skapte utfordringer for trenerteamet, særlig knyttet til skader. Kai Wissmann ble tatt ut til tross for langvarig skadeavbrekk etter en akillesskade, fordi han anses som uunnværlig i forsvarsstrukturen. Også Tobias Rieder, Kahun og Niederberger ble inkludert selv om de kom inn i mesterskapet med skadeusikkerhet, noe som begrenset rommet for andre kandidater.

På backsiden var alternativene få, og flere spillere som kunne ha vært aktuelle, nådde ikke opp enten på grunn av formsvikt eller manglende internasjonal erfaring. I angrepet ble enkelte fringe-NHL-spillere og yngre kandidater stående utenfor til fordel for etablerte landslagsprofiler med kjennskap til Kreis’ system. Resultatet er en tropp som prioriterer samspill, kjemi og erfaring fremfor bred konkurranse om plassene – men også en gruppe hvor skader og manglende dybde kan bli en utfordring gjennom turneringen.

Flere potensielle spillere som til slutt ble utelatt fra OL-troppen deltok likevel på landslagets forberedende OL-camp i Bolzano, i påvente av at NHL-spillerne skulle slutte seg til laget. Her fikk de muligheten til å vise seg fram i trening og intern konkurranse, og de var også med i en treningskamp mot Italia. Campen fungerte både som en siste vurderingsarena for trenerteamet og som beredskap i tilfelle skader eller forfall før turneringsstart, men flere av spillerne ble senere frigitt da den endelige troppen ble bekreftet: Danjo Leonhardt, Stefan Loibl, Filip Varejcka, Jonas Stettmer, Erik Mik, Yasin Ehliz, Maximilian Kastner Daniel Fischbuch. 

## 
De første seks spillerne i USAs spillerstall ble kunngjort 16. juni 2025: Jack Eichel, Quinn Hughes, Auston Matthews, Charlie McAvoy, Brady Tkachuk og Matthew Tkachuk. Den endelige amerikanske troppen ble offentliggjort den 2. januar 2026 og besto av 25 spillere (tre målvakter, åtte backer, fjorten løpere). Den 8. februar 2026 ble Matthews utnevnt til lagkaptein med McAvoy og Matthew Tkachuk som assisterende lagkapteiner.

;Beskrivelse
USA stilte til OL 2026 med en av sine dypeste og mest talentfulle tropper i et «best-on-best»-mesterskap siden 1990-tallet, og gikk inn i turneringen som en av gullfavorittene bak Canada. Laget ledes av trener Mike Sullivan og var bygget på høy fart, aggressivt forechecking og en mobil backbesetning som kunne drive spillet fremover. Amerikanerne kom inn med ekstra motivasjon og selvtillit etter det ferske VM-gullet. Finaletapet mot erkerival Canada i 4 Nations Face-Off i 2025 har også blitt trukket frem som en viktig motivasjonsfaktor internt i spillergruppen, hvor flere profiler hadde uttalt at OL representerer en mulighet til revansje på den største scenen.

Offensivt hvilte mye av ansvaret på en stjernetrio bestående av Auston Matthews, Jack Eichel og Matthew Tkachuk, supplert av Brady Tkachuk, Kyle Connor, Jake Guentzel og Matt Boldy. Laget kombinerer rene målscorere med kraftspillere og toveisforwards, hvor Dylan Larkin og J.T. Miller bidrar defensivt og i matchups mot motstandernes topprekker. Powerplayet forventes å være en av lagets største styrker, med Quinn Hughes og Zach Werenski som kreative backer og skarpskyttere som Tage Thompson i avslutningsposisjon.

Backsiden ble regnet som en av turneringens sterkeste og mest dynamiske. Quinn Hughes og Werenski ga puckføring og offensiv produksjon på toppnivå, mens spillere som Charlie McAvoy, Jaccob Slavin, Brock Faber og Jake Sanderson tilførte defensiv stabilitet, fysikk og toveisbalanse. Den store bredden gjorde det mulig å rulle flere par med ulike roller.

På målvaktssiden var Connor Hellebuyck førstevalg, selv om formen før mesterskapet hadde vært noe ujevn etter skadeavbrekk. Jake Oettinger gir stabilitet som backup, mens Jeremy Swayman representerte et mer uforutsigbart, men potensielt kampavgjørende alternativ.

Blant nye navn i troppen fra 4 Nations var Tage Thompson, Clayton Keller og Seth Jones. Thompson og Keller ble særlig trukket frem for sine prestasjoner under VM-gullet i 2025, hvor de bidro både offensivt og defensivt, mens Jones ble vurdert som en allsidig back med erfaring fra spesialteams og evne til å spille mange minutter.

USA var forventet å være solide bakover, med en spillestil som søkte å kombinere fysisk press med hurtige overganger og kontringer.

;Spillere med tidligere OL-erfaring
USA har relativt begrenset OL-erfaring fra tidligere «best-on-best»-turneringer, ettersom NHL-spillerne ikke deltok i OL i  2018 og 2022. Jake Sanderson og Brock Faber er de eneste spillerne som også deltok i OL 2022, hvor de spilte som tenåringer på et ungt amerikansk lag.

Flere spillere hadde imidlertid betydelig annen internasjonal erfaring. En sentral del av USAs OL-tropp i 2026 var den sterke kontinuiteten fra laget som nådde finalen i 4 Nations Face-Off året før, hvor amerikanerne tapte mot Canada. Hele 21 av spillerne fra OL-troppen var også en del av denne troppen, noe som ga laget en stor grad av samspill og etablert rolleforståelse. Flere av OL-uttakene spilte sentrale roller på USAs VM-gullag i 2025, og en rekke spillere har erfaring fra U18-VM, U20-VM og tidligere senior-VM. Kombinasjonen av NHL-stjerner og spillere med erfaring fra internasjonale mesterskap gir laget både toppnivå og turneringsrutine, selv om den rene OL-erfaringen er begrenset.

Matthews, Eichel, J.T. Miller, Trocheck og Seth Jones (opprinnelig tatt ut men måtte utgå på grunn av skade) hadde dessuten deltatt i World Cup i ishockey 2016 for Team North America.

;Frafall og utelatte spillere
Laguttaket skapte betydelig debatt i hockeymiljøet. Spesielt utelatelsen av Jason Robertson (Dallas Stars, Cole Caufield (Montréal Canadiens) og Alex DeBrincat (Detroit Red Wings), tre av de mest produktive amerikanske målscorerne den sesongen, ble mye diskutert. Utelatelsen av dem til fordel for mer toveisorienterte spillere og veteraner som J.T. Miller, Brock Nelson og Vincent Trocheck signaliserte en prioritering av struktur, defensiv balanse og specialteams fremfor ren offensiv dybde.

Også backen Adam Fox, som tidligere hadde vunnet Norris Trophy, ble stående utenfor som den eneste forsvarsspilleren fra 4 Nations-troppen som ikke ble tatt ut til OL. Uttaket ble blant annet begrunnet med prestasjonene hans under 4 Nations-turneringen, hvor trenerteamet pekte på utfordringer med tempo og enkelte avgjørende feil, deriblant situasjonen rundt Connor McDavids overtidsmål i finalen.

Andre profilerte spillere, Troy Terry, Alex Tuch, Trevor Zegras, Cutter Gauthier, Matthew Knies, Lane Hutson, Jackson Lacombe og Patrick Kane var blant navnene som ikke ble tatt ut.

Den 21. januar måtte Seth Jones melde forfall på grunn av skade. Han ble erstattet av Jackson Lacombe.

## Se også
* Ishockey under Vinter-OL 2026
** Ishockey under Vinter-OL 2026 – Menn
** Ishockey under Vinter-OL 2026 – Kvinner
*** Ishockey under Vinter-OL 2026 – Kvinner – Tropper

## Referanser