Inkluderende feminisme-initiativet

**Inkluderende feminisme-initiativet** (**IFI**), også kalt bare **Inkluderende feminisme**, er en norsk feministisk menneskerettsorganisasjon. Den vokste ut av et stort nettverk av feminister i Norge som ønsket en solidarisk, interseksjonell og transinkluderende feminisme. IFI står for «en medmenneskelig feminisme med plass til alle» og arbeider for et «mangfoldig, solidarisk og demokratisk samfunn, der alle (...) skal ha en stemme og en plass». IFI ønsker å styrke menneskerettighetene som grunnlag for feministisk arbeid, og samle og løfte feministiske krefter som jobber for et inkluderende, mangfoldig og demokratisk samfunn. IFI er den sentrale norske organisasjonen i feminismens tredje og fjerde bølger og koordinerer Inkluderende 8. mars. Inkluderende feminisme forstår feminisme som et universelt menneskerettsprosjekt og har medlemmer av alle kjønn.

I 2020 stod en bred og samlende koalisjon av 2&nbsp;476 feminister bak et tverrpolitisk «opprop for inkluderende kvinnekamp», som svar på transfiendtlige antigendermobiliseringer. Oppropet favnet store deler av feministiske miljøer i Norge og fikk tilslutning av likestillingsministrene Anette Trettebergstuen, Lubna Jaffery og andre politikere fra MDG, SV, Venstre, Høyre, Rødt og Arbeiderpartiet. Grasrotengasjementet for en inkluderende 8. mars-markering resulterte i nettverket Inkluderende feminisme med rundt tusen feminister, som er blant de største organiserte feministiske miljøene i Norge. Inkluderende 8. mars ble første gang gjennomført i Oslo i 2022 med tusen deltagere. IFI ble etablert samme år som feministisk menneskerettsorganisasjon og har siden arrangert Inkluderende 8. mars med Amnesty, radiOrakel og de skeive organisasjonene blant medarrangørene. Fri sa at organisasjonen stilte seg bak IFI og at IFI «er viktig for å kunne skape et feministisk fellesskap som har plass til alle». Inkluderende 8. mars i Oslo var det eneste kvinnedagsarrangementet i Norden som ble anbefalt av Women's March, USAs største feministiske grasrotorganisasjon, i 2026. IFI henter særlig støtte fra unge feminister fra millenniumsgenerasjonen og generasjon Z, og beskriver seg som svar på «et bredere, nasjonalt og globalt angrep på sårbare minoritetsgrupper som er nært knyttet til større trusler mot det liberale demokratiet og til fascistiske bevegelser i vår tid». Ved siden av å forsvare et mangfoldig og inkluderende samfunn er det dermed en sentral oppgave for koalisjonen bak Inkluderende feminisme å forsvare det liberale demokratiet og menneskerettighetene.

IFI forstår feminismen som menneskerettsbasert, solidarisk og interseksjonell. Dermed representerer IFI hovedstrømmen i moderne global feminisme, den institusjonelt og akademisk forankrede, interseksjonelle feminismen i det 21. århundre. UN Women minnet i 2024 om at «feminismens mål om interseksjonell rettferdighet og likestilling kan bare oppnås hvis alle kvinner og alle LHBTIQ+-personer blir inkludert som del av en bred, interseksjonell feministisk bevegelse forankret i menneskerettighetenes universalitet og udelelighet». Med dette som utgangspunkt ønsker IFI å bygge en bred og inkluderende feministisk bevegelse i Norge, men også å forsvare denne forståelsen som feminismens normative kjerne, altså som de grunnleggende kjennetegnene på hva feminisme *er*, også i Norge.

IFI posisjonerer seg som en «bevegelse av bevegelser», et knutepunkt for unge feminister, menneskerettsorganisasjoner, feministiske akademikere og ungdomspartier som ønsker en inkluderende feminisme. IFI skal samle og koordinere et inkluderende, mangfoldig og demokratisk feministisk sivilsamfunn. Slik følger IFI opp anbefalinger fra Likestillingsutvalget om å skape en felles arena for flerdimensjonalt likestillingsarbeid. I 2025 tok IFI initiativ til en bred og samlende norsk konsensusuttalelse for en inkluderende feminisme, et felles grunnlag for feministisk arbeid i Norge fremover, som nesten 30 feministiske organisasjoner og fagmiljøer har sluttet seg til, herunder nesten hele det norske fagmiljøet i kjønnsforskning. IFI har også etablert et eget menneskerettsprosjekt og et ekspertnettverk for å styrke arbeidet for en inkluderende feminisme. IFI har et hjerte som logo, er aktiv i Oslo og Bergen, og støttes av Oslo kommune. IFI ble nominert til Jenteprisen i 2025 for sitt arbeid med å fornye norsk feminisme og forsvare alle jenters menneskerettigheter.

## Historie og fokus
Inkluderende feminisme-initiativet ble etablert i 2022 av en gruppe feminister for å arbeide for en «inkluderende, solidarisk og mangfoldig feministisk bevegelse» i Norge. IFI beskriver seg som en menneskerettsorganisasjon som setter interseksjonell feminisme i sentrum og som arbeider for et «mangfoldig og solidarisk samfunn, der alle – uavhengig av kjønn, seksualitet, hudfarge, funksjonsevne eller klassebakgrunn – skal ha en stemme og en plass». For IFI er feminisme grunnleggende et universelt menneskerettsprosjekt og den kampen alle kjemper sammen for et likestilt samfunn.

### Fra opprop for inkluderende kvinnekamp til organisasjon

Organisasjonen sprang ut av nettverket Inkluderende feminisme, som ble etablert i 2020. Nettverket hadde per 2024 rundt tusen medlemmer og var dermed blant de største organiserte feministiske miljøene i Norge. Nettverket Inkluderende feminisme hadde røtter i et bredt og tverrpolitisk «Opprop for inkluderende kvinnekamp» som ble publisert av 2&nbsp;476 feminister i 2020. Oppropet favnet store deler av feministiske miljøer i Norge og fikk tilslutning av organisasjoner og partier fra Rød Ungdom til Venstrekvinnelaget. Oppropet ble i 2023 fulgt opp av et feministisk opprop mot transfobi. Samlet har 4&nbsp;675 feminister sluttet seg til oppropene, som begge slår fast at «kvinners og transpersoners rettigheter står ikke i motsetning til hverandre. Vi slåss sammen mot undertrykkende strukturer i samfunnet vårt».

Oppropene fikk støtte fra en rekke politikere fra MDG, SV, Venstre, Høyre, Rødt og Arbeiderpartiet. Anette Trettebergstuen stilte seg bak begge oppropene, som likestillingspolitisk talsperson i Arbeiderpartiet i 2020 og som likestillingsminister i 2023. Blant andre støttespillere var Trettebergstuens etterfølger som likestillingsminister, Lubna Jaffery, tidligere likestillingsombud Sunniva Ørstavik, Tonje Brenna, Kamzy Gunaratnam og Marte Mjøs Persen. Oppropene ble også undertegnet av en lang rekke jurister, kjønnsforskere, psykologer og andre fagpersoner, og mange kulturpersonligheter og andre feministisk engasjerte personer – fra Siri Gloppen, Mia Liinason, Andrea Vige Grønningsæter, likestillingsdirektør i Bufdir Anna Bjørshol og Gro Lindstad til Samsaya, Guro Sibeko, Ida Jackson, Mia Landsem og Hanna Asefaw.

Et viktig mål for IFI er å «styrke menneskerettighetene som grunnlag for feministisk arbeid, og samle og løfte feministiske krefter som jobber for et demokratisk, mangfoldig og inkluderende samfunn». På mange måter representerer IFI et generasjonsoppgjør i norsk feminisme, der unge feminister krever en inkluderende feminisme. Inkluderende feminisme har et nært samarbeid med Amnesty og Sex og Politikk, ikke minst i organiseringen av Inkluderende 8. mars.

Leder i FRI Oslo og Viken Marianne Gulli understreket at IFI «er viktig for å kunne skape et feministisk fellesskap som har plass til alle». MDG-politiker Josefine Gjerde, en av feministene bak «Opprop for inkluderende kvinnekamp» i 2020, beskrev samlingen av inkluderende feminister for demokrati og menneskerettigheter i IFI som uttrykk for «en ny vår i kvinnebevegelsen» som vil bli stående igjen som en milepæl i utviklingen av en norsk inkluderende feminisme som også favner marginaliserte grupper og sa at man ikke kan kalle seg feminist hvis man ekskluderer transkvinner.

Inkluderende feminisme-initiativet kan forstås både som et bredt koalisjonsprosjekt for menneskerettigheter, solidaritet og demokrati som samler en ny generasjon progressive feminister fra feminismens tredje og fjerde bølger, som et moralsk svar på globale antigendermobiliseringer, fascisme og demokratisk erosjon, og som et miljø der også idéstrømninger fra den likestillings- og menneskerettsorienterte, humanistisk forankrede kvinnesakstradisjonen Gina Krog, Margarete Bonnevie og Eva Kolstad stod for videreføres og holdes levende og relevante i vår tid. På denne måten kan IFI forstås som en «bevegelse av bevegelser» som fungerer som et knutepunkt for unge feminister, menneskerettsorganisasjoner, feministiske akademikere og ungdomspartier som ønsker en inkluderende feminisme, og som en organisasjon som legger stor vekt på å være en normdannende og diskursdannende aktør – og i ikke ubetydelig grad en norm*stabiliserende* aktør i sitt forsvar av menneskerettigheter og interseksjonalitet som grunnverdier for feminismen. Dette gir IFI en hybrid identitet, både som sivilsamfunnsorganisasjon, men også intellektuelt prosjekt og infrastruktur kjennetegnet av symbolsk og diskursivt lederskap innenfor en bredere inkluderende feministisk bevegelse. Inkluderende feminisme-initiativet ble nominert til Jenteprisen i 2025 for sitt arbeid med å fornye norsk feminisme og forsvare alle jenters menneskerettigheter.

### Felles uttalelse for en inkluderende feminisme

På transminnedagen i 2025 tok IFI initiativ til en norsk konsensusuttalelse for en inkluderende feminisme og som krevde et oppgjør med transfobi i feministisk arbeid i Norge, «Ingen feminisme uten transpersoner: Vi står sammen for en inkluderende feminisme», som nesten 30 feministiske organisasjoner og fagmiljøer har sluttet seg til. Den er ment som et felles grunnlag for feministisk arbeid i Norge fremover, og var blant annet undertegnet av nesten hele det norske fagmiljøet i kjønnsforskning. Uttalelsen var skrevet med utgangspunkt i IFIs normative ambisjon om å forsvare en global samtidskonsensus i feministisk teori, etikk og praksis, og ga stor plass til tidligere norske og internasjonale uttalelser, herunder oppropene fra norske feminister fra 2020, 2021 og 2023, og fra internasjonale kvinneorganisasjoner. Den var ment koalisjonspolitisk og normstabiliserende innen en demokratisk og menneskerettslig forankret feminisme, som idag nødvendigvis må være interseksjonell.

Uttalelsen fremhevet at feminisme er et universelt menneskerettsprosjekt som bygger på solidaritet, interseksjonalitet og medmenneskelighet. Den løftet frem det første likestillingsombudet Eva Kolstads forståelse av feminisme eller kvinnesak som en kamp for større menneskelige utfoldelsesmuligheter. Uttalelsen var tydelig i å stenge døren for en rekke transfiendtlige antigendernarrativer i feministisk sammenheng. Den slo fast at «angrepene på Pride-arrangementer, inkluderende språk eller retten til å endre juridisk kjønn er bare tre symptomer på en mye større trussel mot et fritt og demokratisk samfunn – et samfunn som har plass til alle» og at «transpersoner er ikke en debatt. Transpersoner er våre medmennesker».

Nesten 30 organisasjoner og fagmiljøer er tilsluttet erklæringen:

I forlengelsen av erklæringen publiserte Inkluderende feminisme i 2026 et åpent «Brev til feminister» om «stridende humanisme» som ideal for feminismen.

### Idégrunnlag og bakgrunn

IFIs idégrunnlag tilhører feminismens tredje og fjerde bølger med klare røtter i en menneskeretts- og likestillingsorientert feministisk tradisjon, og i feminismens interseksjonelle vending fra 1990-årene. IFI definerer dermed feminismen som menneskerettsbasert, solidarisk og interseksjonell. Dette samsvarer med den rådende forståelsen i feministisk teori, organisasjonspraksis og politikkutforming idag. UN Women minnet i 2024 om at «feminismens mål om interseksjonell rettferdighet og likestilling kan bare oppnås hvis alle kvinner og alle LHBTIQ+-personer blir inkludert som del av en bred, interseksjonell feministisk bevegelse forankret i menneskerettighetenes universalitet og udelelighet». Med dette som utgangspunkt ønsker IFI å bygge en bred og inkluderende feministisk bevegelse i Norge.

Den menneskeretts- og likestillingsorienterte feminismen, også kalt liberalfeminisme, er den eldste feministiske retningen, med røtter tilbake til opplysningstiden. Rosemarie Tong skriver at den liberale feminismens mål er å skape «et rettferdig og medmenneskelig samfunn der friheten blomstrer». I Norge står Gina Krog som den viktigste grunnleggeren av denne tradisjonen. Blant moderne forbilder har IFI særlig løftet frem Eva Kolstad, det første likestillingsombudet og den første rikspolitikeren som forsvarte skeives rettigheter. Kolstad beskrev kvinnesak eller feminisme som en felles kamp for «et samfunn hvor individuelle anlegg skal bestemme den enkeltes vei, ikke sosiale normer og overlevde tradisjoner», og understreket at kvinnesak angår hele samfunnet. Hun skrev at «kvinnesak er derfor nå like lite som før kamp *mot* menn. Det er en kamp for større menneskelige utfoldelsesmuligheter, for videre åndelig frigjøring».

Denne menneskeretts- og likestillingsorienterte tradisjonen ble på slutten av 1900-tallet utfordret og etter hvert også påvirket av nye strømninger innen den tredje bølgen av feminisme, særlig svart og skeiv feminisme, som løftet frem interseksjonalitet som et sentralt perspektiv. Allerede i 1970- og 80-årene utfordret svarte og skeive feminister de dominerende strømningene i den andre bølgen, særlig dens hvithet, heteronormativitet og kjønnsessensialisme. Disse kritiske perspektivene la mye av grunnlaget for den interseksjonelle vendingen som senere ble sentral i den tredje bølgen. Interseksjonalitet ble utviklet av juristen Kimberlé Crenshaw i slutten av 1980-årene som et analytisk verktøy for å synliggjøre hvordan kjønn, hudfarge/etnisitet og klasse kunne skape sammensatte former for marginalisering. Fra 1990-årene ble perspektivet sentralt i den tredje bølgen av feminisme og i likestillingspolitikk. Den interseksjonelle vendingen i feminismen er nært knyttet til utviklingen av en kvinnerettslig tradisjon og de gjennomslagene den har hatt i bredere menneskerettslige og likestillingspolitiske sammenhenger. Anniken Sørlie m.fl. fremhevet kvinnerettens transinkluderende tradisjon. I dag er interseksjonalitet et grunnleggende feministisk, menneskerettslig og likestillingspolitisk konsept, og danner også utgangspunkt for ideen om en inkluderende feminisme, som legger vekt på feminismens solidariske dimensjon og ikke minst minoriteters rettigheter.

Feminismens fjerde bølge vokste frem i 2010-årene, i en tid der interseksjonalitet ikke lenger var et nytt perspektiv, men selve grunnlaget for all moderne feministisk tenkning og praksis. Den videreutvikler dette gjennom digitale fellesskap, aktivisme og en sterk vekt på solidaritet på tvers av identiteter, med særlig vekt på å synliggjøre marginaliserte grupper og bygge inkluderende fellesskap og praksiser. Den er tett knyttet til millenniumsgenerasjonen og generasjon Z. For de fleste i millenniumsgenerasjonen og generasjon Z er støtte til transpersoners rettigheter ikke et radikalt prosjekt eller oppe til debatt, men handler om helt grunnleggende empati og anstendighet, og IFI målbærer denne generasjonens verdier. Likestillings- og diskrimineringsombud Hanne Bjurstrøm pekte på at ønsket om en inkluderende feminisme høster stor støtte og «samsvarer godt med [ Bufdirs holdningsundersøkelse fra 2017 ] som finner at de som er skeptiske til skeive, også trans, blir færre og færre».

2020-årene har samtidig vært preget av en global reaksjonær bølge, der høyrepopulistiske og høyreradikale bevegelser har mobilisert mot mangfold, skeives og kvinners rettigheter. Ekstremismekommisjonen pekte i 2024 på at skeives rettigheter er under økt press fra ekstreme bevegelser også i Norge. Politiets sikkerhetstjeneste pekte i nasjonal trusselvurdering for 2023 og 2024 også på at det er indikasjoner på at LHBT+-personer vil stå mer sentralt i ekstreme miljøers fiendebilde i tiden fremover. Neil Datta skriver at «Sverige, Norge og Finland har opplevd en markant økning i (…) anti-LHBTQI-kampanjer, som plasserer regionen som et fremvoksende fokusområde innen den bredere europeiske antigenderbevegelsen». ILGA-Europes årsrapport om menneskerettssituasjonen for skeive i Norge beskrev systematiske presskampanjer mot transinkluderende organisasjoner.

Christopher R. Fardan ved Senter for ekstremismeforskning (C-REX) skriver at transpersoner utsettes for økende hat fra ekstremistmiljøer, og at «i lys av en voksende antigenderbevegelse som har som mål å frata transpersoner rettigheter, blir det avgjørende å fokusere på å anerkjenne kjønnsmangfold og sikre at transpersoner kan leve uten undertrykkende strukturer og vold. På denne måten kan vi legge grunnlaget for et mer rettferdig og demokratisk samfunn». Celestine S. Kunkeler og Iris B. Segers ved C-REX, begge tilknyttet IFIs ekspertnettverk, beskriver antigenderbevegelsen som en global reaksjonær mobilisering mot skeives og kvinners rettigheter og deltagelse i samfunnet. Kunkeler peker videre på at politisk mobilisering mot transpersoner har vokst eksponentielt siden pandemien og fremmer en klar høyreekstrem og reaksjonær agenda, men med skadevirkninger langt utenfor den tradisjonelle ytre høyresiden. Åtte norske forskere skrev i 2025 at antigenderbevegelsen har forgreninger også i Norden, at Trump-retorikken mot skeive vokser raskt i Norge og at «antikjønnsmobiliseringer er (...) uttrykk for en bredere trussel mot kunnskap, ytringsfrihet og demokrati». De pekte på at Nordisk ministerråd har publisert et veikart for å demme opp for angrep på likestilling og LHBTQI+-rettigheter.

Etableringen av nettverket og organisasjonen Inkluderende feminisme var i denne konteksten også et svar på et sterkt ønske og krav både fra mange feminister og fra partier og ungdomspartier fra Rødt til Venstre om en solidarisk feminisme og om et oppgjør med transfobi i kvinnebevegelsene. MDGs Frøya Sjursæther skrev på kvinnedagen i 2025 at kvinnebevegelsene må ta et oppgjør med transfobi. IFI har som ambisjon å bringe inn et perspektiv bygget på mangfold og inkludering av minoritetsgrupper. IFI ser angrepene på transpersoner som del av en større høyreekstrem trussel mot demokratiet og menneskerettighetene, som sett i USA under Donald Trump. IFIs inkluderende feminisme reflekterer en bred konsensus i globale feministiske bevegelser, som vektlegger at kjønns- og seksuelle minoriteter fortjener de samme grunnleggende rettighetene og respekten som alle andre. UN Women fremhever at angrep på transpersoner, også gjennom forsøk på å fremstille transpersoners eksistens og rettigheter som noe som er oppe til debatt, er del av en global reaksjonær mobilisering mot menneskerettighetene og likestilling.

IFI posisjonerer seg som en norsk institusjonalisering av en global feministisk samtidskonsensus i aktivisme, akademia og i politisk praksis, forankret i menneskerettigheter, solidaritet og interseksjonalitet. På denne måten representerer IFI mer en ny norsk organisering av det som kan forstås som hovedstrømmen i moderne feminisme – den institusjonelt og akademisk forankrede, interseksjonelle feminismen i det 21. århundre – enn en ny bevegelse. IFI har dermed både som mål å bygge en inkluderende feministisk bevegelse, men også å forsvare denne forståelsen som feminismens normative kjerne, altså som de grunnleggende kjennetegnene på hva feminisme *er*, også i Norge.

I en nyttårshilsen i 2026 skrev IFI at «vi vil ha en feminisme som står støtt når marginaliserte grupper angripes. Som ikke lar seg splitte av falske motsetninger mellom kvinners rettigheter og minoritetsgruppers plass i samfunnet. Som vet at alle former for fordommer og hat springer ut av de samme undertrykkende strukturene – og må møtes samlet. (...) Derfor trenger vi mer enn noensinne en medmenneskelig feminisme med plass til alle».

### Arbeid for menneskerettigheter

IFI har som mål å bygge opp et bredt og inkluderende feministisk menneskerettsarbeid i Norge, som ivaretar menneskerettighetene til jenter og kvinner i all sin mangfoldighet og alle marginaliserte kjønn, i et interseksjonelt perspektiv. For å styrke det faglige grunnlaget for dette arbeidet etablerte IFI i 2024 et eget menneskerettsprosjekt, som beskriver sitt mål som å bidra til mer «kunnskapsdeling, samarbeid og bygging av langsiktig kapasitet for en bred og inkluderende interseksjonell feministisk bevegelse» for å «sikre et rettferdig, mangfoldig og demokratisk samfunn forankret i menneskerettighetenes universalitet og udelelighet». Prosjektet skal bidra til å samle og koordinere det feministiske sivilsamfunnets menneskerettsarbeid – i en inkluderende ånd – og ønsker også å «skape gode møteplasser for fagpersoner og organisasjoner som jobber flerdimensjonalt for likestilling og for alle marginaliserte kjønns menneskerettigheter», og følger dermed også opp en av anbefalingene fra Likestillingsutvalget. IFI har også etablert et eget ekspertnettverk for å styrke arbeidet for en inkluderende feminisme og alle jenters og kvinners og alle marginaliserte kjønns menneskerettigheter.

Under FNs menneskerettighetsråds 58. sesjon i 2025 fremførte Women Deliver en muntlig uttalelse på vegne av 114 sivilsamfunnsorganisasjoner, herunder IFI, Amnesty International, Internasjonal kvinneliga for fred og frihet, AWID, Plan International, Human Rights Watch og International Planned Parenthood Federation, der organisasjonene oppfordret medlemsstatene til å innfri forpliktelsene fra Beijing-plattformen og sikre alle jenters og kvinners menneskerettigheter, inkludert seksuell og reproduktiv helse og rettigheter. De uttalte at «til tross for normative fremskritt forblir løftene som ble gitt til jenter og kvinner i all sin mangfoldighet i Beijing en fjern drøm for mange, herunder jenter og kvinner som rammes av flere og sammensatte former for diskriminering, slik som jenter og kvinner med funksjonsnedsettelser, tenåringsjenter, urfolksjenter og -kvinner, og transkvinner».

IFI har uttalt at organisasjonen står solidarisk med skeive, feminister og alle progressive krefter som kjemper for demokrati og menneskerettigheter i USA, og har sluttet seg til en oppfordring fra Fri om at Norge må lede an i et felles globalt initiativ for seksuelle og reproduktive rettigheter og likestilling for alle. IFI støtter et åpent brev fra over 175 organisasjoner som kjemper for kjønnsrettferdighet og kvinners rettigheter i USA, koordinert av National Women’s Law Center, som uttalte at «som organisasjoner som har kjempet for kvinners og jenters rettigheter i lang tid, vil vi være tydelige om at transpersoner, ikke-binære og intersexpersoner, inkludert kvinner og jenter, fortjener de samme grunnleggende rettighetene og respekten som alle andre». IFI sluttet seg til over 230 feministiske organisasjoner og menneskerettsorganisasjoner som forsvarte menneskerettighetenes universalitet og udelelighet, og tok avstand fra regressiv og transfiendtlig retorikk.

IFI mener at inkluderende språk og idrett er viktig, og har pekt på at angrepene på dem er «to av de mest utbredte narrativene i populistisk og høyreradikal antigenderdiskurs». IFI har uttalt at «inkluderende språk handler om respekt. Det handler om å se hvert enkelt medmenneske for den de er, og gi alle en plass ved bordet. Når vi inkluderer flere i språket vårt, styrker vi fellesskapet og rettferdigheten». Den norske konsensusuttalelsen for en inkluderende feminisme som IFI tok initiativ til med 27 andre organisasjoner og fagmiljøer understreket at angrepene på inkluderende språk er et symptom på «en mye større trussel mot et fritt og demokratisk samfunn – et samfunn som har plass til alle». IFI ønsket den nasjonale faglige veilederen om møter med kjønnsmangfold, publisert av Bufdir i 2025 på oppdrag fra Regjeringen, «varmt velkommen» og skrev at veilederen er «et viktig skritt for å sikre at alle blir møtt med respekt, trygghet og likeverd i offentlige tjenester». Veilederen understreket bl.a. at inkluderende språk er viktig. Likestillingsminister Lubna Jaffery sa at formålet med veilederen er at «manglende kunnskap og eventuelle dårlige holdninger kan erstattes med anerkjennelse og forståelse», og fremhevet at kjønnsmangfold er et sentralt premiss for norsk likestillingspolitikk. IFI var en av organisasjonene bak uttalelsen «Trans, Gender Diverse and Intersex Inclusion in Sports is a Human Right» sammen med International Planned Parenthood Federation, FRI og andre organisasjoner.

Høsten 2025 sto IFI bl.a. bak arrangementet «Tilrettelegging: feminismens glemte kampsak?» sammen med Unge funksjonshemmede og Landsforeningen for Skeive Funkiser.

IFI er medlem av Nasjonalt nettverk for en rettighetsbasert og inkluderende sexarbeiderpolitikk, sammen med bl.a. Sex og Politikk og Amnesty. Nettverket ble lansert i Kulturkirken Jakob i 2025 med deltagelse fra bl.a. Amnesty, FRI, Kirkens Bymisjon, en rekke kulturaktører og politikere fra Arbeiderpartiet, Venstre og Høyre, og tidligere Oslo-biskop Kari Veiteberg. IFIs ståsted er i tråd med rådende perspektiver i fagmiljøer og det som idag er konsensusholdninger i progressive feministiske bevegelser. IFI er også medlem av Association for Women’s Rights in Development (AWID).

### Inkluderende 8. mars

IFI er hovedarrangør av *Inkluderende 8. mars* i Oslo, et av de to store kvinnedagsarrangementene i Oslo, som har blitt arrangert siden 2022 i samarbeid med flere andre feministiske, skeive og menneskerettsorganisasjoner som Amnesty, Sex og Politikk, radiOrakel, Seksualpolitisk Nettverk for Ungdom, Fri, Skeiv Ungdom, Skeiv verden, Pasientorganisasjonen for Kjønnsinkongruens, Sappho's Friends, Karmaklubb* og Grønn Ungdom. Inkluderende 8. mars beskriver seg som et arrangement som er åpent for alle kjønn og som tar avstand fra rasisme, transfobi, homofobi, fascisme og funkofobi. Inkluderende 8. mars foregår vanligvis på Eidsvolls plass foran Stortinget, men i 2025 var det i stedet et arrangement på Sentralen.

Bakgrunnen for at Oslo har to kvinnedagsarrangementer er antigendermobiliseringene i Norge, som forskere ved C-REX beskriver som raskt voksende, reaksjonære moralpanikker dypt forankret i antifeminisme og autoritære strømninger. På et seminar på kvinnedagen ved Universitetet i Bergen ble antigendermobiliseringene i Oslo trukket frem, med det andre kvinnedagsarrangementet i Oslo som eksempel, og det har lenge fått kritikk for transfobi fra mange feminister, organisasjoner og partier fra AUF til Venstre. Det andre arrangementets vedtak om å nekte ikke-binære stemmerett i 2022 utløste stor kritikk, og blant dem som reagerte var likestillingsminister Anette Trettebergstuen. Teolog og nåværende stortingsrepresentant for Rødt Hanne Stenvaag meldte seg ut av Kvinnefronten som reaksjon på dette, og uttalte at det er «stemmer som bruker feminisme og kvinnekamp mot transpersoner» og at hun håpet flere i stedet ville engasjere seg i inkluderende feministisk arbeid.

Antigendermobiliseringene mot transpersoner og mangfold førte til et ønske om å tilby et inkluderende arrangement der transpersoner og andre utsatte minoriteter kan føle seg velkomne og bli ivaretatt, i tråd med den rådende forståelsen av feminisme som menneskerettsbasert, solidarisk og interseksjonell. På det første Inkluderende 8. mars-arrangementet i 2022 holdt bl.a. radiOrakels redaktør Hanne Rye Hanssen og Margit Martinsen Bye fra Grønn Ungdom appeller. IFI redegjorde i 2025 for den politiske bakgrunnen for etableringen av Inkluderende 8. mars og skrev at «feminismen må være solidarisk og inkluderende». IFI uttalte at angrepene på transpersoner må «ses i lys av den voksende antigenderbevegelsen og et bredere, nasjonalt og globalt angrep på sårbare minoritetsgrupper som er nært knyttet til større trusler mot det liberale demokratiet og til fascistiske bevegelser i vår tid».

Tolv transinkluderende feminister (Tale Ellingvåg m.fl.) skrev i 2025 som svar på 8. marskomiteen i Oslos forsøk på å presse dem ut av sitt tog fordi de beskrev transfobi som fascisme, et syn som deles av de fleste unge feminister, at «det er viktig å påpeke koblingen mellom ekskludering av transfolk og fascisme (...) nå når fascismen vokser seg større for hver dag som går, behøver vi en sterk feministisk bevegelse med plass til alle som er offer for patriarkatet, også transpersoner»; de skrev også at «det finnes langt flere feminister som anser menneskeverdet til transfolk og ikke-binære som en sentral del av dagens feministiske kamp enn 8. mars-komiteen later til å tro». IFI som hovedarrangør av Inkluderende 8. mars ser det ikke som sin rolle å delta i det andre arrangementet, men å lage et arrangement for dem som ønsker å inkludere transpersoner og andre minoritetsgrupper, i tråd med en interseksjonell, solidarisk og transinkluderende konsensus i moderne global feminisme. På Inkluderende 8. mars 2025, med Amnesty, Sappho's Friends og Karmaklubb* som medarrangører, snakket bl.a. Kine Brenna fra Amnesty for kvinners rettigheter om kvinners situasjon i Afghanistan og PKIs Luca Dalen Espseth om de globale og norske angrepene på marginaliserte kjønn.

I 2026 samarbeider IFI igjen med Sappho's Friends og Karmaklubb* om Inkluderende 8. mars, med både eget tog «for en åpen, inkluderende og solidarisk feminisme med plass til alle» og faglig heldagsarrangement på Sentralen der bl.a. religionsviter og leder i Human-Etisk Forbund Christian Lomsdalen og Liv-Iren Westnes fra Skeivt kristent nettverk deltar i et panel om kristenkonservativ motstand mot skolens undervisning om kjønn og seksualitet, og Malin Kulseth samtaler om sin kommende bok *Hit, men ikke lenger: Hvordan transkamp ble kulturkamp*. FRI stilte seg igjen bak arrangementet. Amnestys temagruppe for kvinners rettigheter fulgte i 2026 opp sitt bidrag til Inkluderende 8. mars året før med et arrangement som løftet frem kvinnelige stemmer fra Afghanistan og Sudan, sammen med Norsk PEN. Inkluderende 8. mars i Oslo var det eneste kvinnedagsarrangementet i Norden som ble anbefalt av Women's March, USAs største feministiske grasrotorganisasjon, i 2026.

## Organisasjon
IFI har medlemmer fra hele Norge og ledes av et sentralstyre med sete i Oslo og Bergen, med bred erfaring fra feministisk, skeivt og annet menneskerettsarbeid, også fra etablerte kvinnebevegelser. Leder i IFI fra etableringen er statsviter Marianne Støle-Nilsen fra Bergen.

IFI har medlemmer av alle kjønn. Den inkluderende medlemskapspraksisen er ikke bare i tråd med den tredje og fjerde feminismebølgens etos, men viderefører den norske kvinnesaksbevegelsens tradisjon siden 1800-tallet, som vektla at feminisme eller kvinnesak er et universelt menneskerettsprosjekt og den kampen kjønnene kjemper sammen for et likestilt samfunn.

Organisasjonen har et hjerte som logo, et symbol på kjærlighet, vennskap, inkludering og omsorg for medmennesker.

### Ekspertnettverk
IFI posisjonerer seg som et knutepunkt for unge feminister, menneskerettsorganisasjoner, feministiske akademikere og ungdomspartier som ønsker en medmenneskelig, inkluderende feminisme. I tråd med sin normative ambisjon om å styrke en moderne, interseksjonell og menneskerettslig forankret forståelse av feminismen i Norge er det viktig for IFI å samarbeide med feministiske fagmiljøer. IFI har derfor etablert et bredt sammensatt, tverrfaglig ekspertnettverk av forskere med interesse for inkluderende feminisme. Det består av Jenny Andrine Madsen Evang, Randi Gressgård, Gyrid Gunnes, Tone Hellesund, Isak Løberg Jacobsen, Kari Jegerstedt, Celestine S. Kunkeler, Anne Kveim Lie, Rowan Maddox, Lene Myong, Riikka Prattes, My Rafstedt, Janneke van der Ros, Jill Walker Rettberg, Iris B. Segers, Camilla Holm Soelseth, Siri Øyslebø Sørensen og Sunniva Árja Tobiasen.

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
*
*