Norges navn

**Norge** og varianter har vært i bruk siden vikingtiden eller tidligere om områder som helt eller delvis utgjør kongeriket Norge.

Ivar Aasen valgte *Norig* som standardform i landsmålet på 1800-tallet. I 1917 ble formene *Norig* og *Norge* sidestilt i landsmål, men ved rettskrivingsreformen i 1938 ble *Noreg* eneform i nynorsk. Formen *Noreg* ble vanlig i den perioden etter initiativ fra Noregs mållag.

På bokmål og riksmål har *Norge* alltid vært eneform. Landet heter *Norga* på nordsamisk, *Vuodna* («Fjord») på lulesamisk, *Nöörje* på sørsamisk og *Norja* på kvensk. På de tre minste samiske språkene som tradisjonelt har blitt talt i Norge brukes *Taarr*, *Nurrji* og *Nürjje*, på henholdsvis skoltesamisk, pitesamisk og umesamisk.

## Historie

### Geografisk utstrekning
«Norge» ble i Ottars beretning til den engelske kong Alfred fra ca. 880 brukt om kysten fra Agder og nordover til Hålogaland. Ottars beretning  omtaler Norge som *Norðweg* og *norðmanna land* (nordmennenes land) om hverandre. Ottar identifiserte samer ved deres nomadiske livsform, mens han skilte dansker fra nordmenn politisk eller geografisk. Danskene holdt til rundt Kattegat og Skagerrak, nordmennene holdt til langs kysten av Nordsjøen og Nord-Atlanteren. 

Da riket ble utvidet ble den gamle betegnelsen nordmenn og nordafjells brukt videre om kystområdene, mens det på andre siden av fjellet, på Østlandet, bodde «austmenn». Harald Hårfagre ble kalt krigerhøvding for «nordmennene» og herre over «austmennene». Nordmennene var de Harald Hårfagre hadde lagt under seg før slaget i Hafrsfjord, mens austmennene var de han beseiret i Hafrsfjord. Tidlig i vikingtiden hadde trolig danske konger herredømme over Viken - området rundt Oslofjorden, mens «Opplandene» kan ha vært et eget rike forbundet østover i Skandinavia. Dagens Agder kan helt eller delvis ha inngått i vikingtidens Vestfold.

### De eldste formene

De eldste kjente formene på navnet finnes i utenlandske håndskrifter. I Durham minnebok (omkring 840) finnes formen *Nortuagia*.  I Ottars beretning på gammelengelsk til kong Alfred fra ca. 880 brukes formen *Norðweg* (sammen med *norðmanna land*, nordmennenes land). I noen franske og danske tekster på latin fra 900-tallet finnes i skrivemåter som *Nortwegia*, *Northwegia*, ved siden av *Norwegia* / *Noruegia*, som etter hvert ble enerådende på latin. Den eldste nordiske formen er *Nuruiak* (akkusativ, representerer trolig uttalen *Norwæg* med de knappe uttrykksmidlene runerekka på den tiden hadde), på en av de danske Jellingsteinene fra rundt 980. Den eldste skriftlige kilden på norsk jord er Kulisteinens *inuriki* (dativ, representerer trolig uttalen *í Noregi*). Formen *Norveg(h)r*, med *v*, er kjent i norrøne skaldedikt overført muntlig fra vikingtiden og i enkelte tekster fra høymiddelalderen – da særlig i islandske tekster, men også i norske, siste gang i et brev fra Ås i Follo så seint som i 1357. 

I islandske og norske middelalderhåndskrifter finnes formene *Norveg(h)r* og *Noreg(h)r*. Siste ledd i navnet er ordet *vegr*, som fortsatt finnes i de engelske, tyske og romanske formene av navnet: *Norway*, *Norwegen* og *Norvege*. Senere i middelalderen forekom mange skriveformer (også med tre stavelser) blant annet Noreges, Noreghis, Noræghis, Norighis, Noreghzs, Norrex og Noric. Formen *Norig* har trolig utviklet seg tidlig i norske dialekter. Etter reformasjonen er former som Norige, Norge, Norje og Norye vanlig; Nore og Noris forekommer sjeldnere i skrift. På 1600-tallet blir Norge dominerende, Norrige eller Norige brukes sjeldnere. Ifølge Didrik A. Seip ble «rg» i skrift uttalt «rj». Formen *Norikis* kjent fra 1336 kan være en assoiasjon til *Svíaríki* (Sverige). Om tolkingen av første ledd har det vært faglig diskusjon.

### Navn på skipsleia
Det er bred vitenskapelig enighet om at Norge opprinnelig var navnet på skipsleia langs den norske vestkysten. Trolig kan navnet rekonstrueres **Norðrvegr*, «veien mot nord», tilsvarende *vestrvegr*, *austrvegr* og *suðrvegr*. I så fall er navnet gitt av folk lenger sør (gøter eller daner med himmelretningene angitt fra sentrum i Skagerrak. Det er flere grunner til at første ledd i navnet antas å angi himmelretningen nord: Former som Norðweg er de eldste kjente, en person fra dette landet ble kalt norðmaðr, og nor(ð)rǿnn var adjektivet som var knyttet til landet. Nor(ð)rǿnn er det samme ordet som engelsk northern. Tyskere kunne på norrønt kalles suðrmenn (sørmenn).) Dersom denne forklaringen holder, har former som *Norveg(h)r* og *Noreg(h)r* oppstått med slitasje av **Norðrvegr*. Didrik A. Seip er blant dem som har lagt denne forklaringen til grunn.

### Av ''nór''
Klaus Johan Myrvoll og Michael Schulte trekker i tvil forklaringen om at navnet Norge skriver seg fra *Norðrvegr*. De slutter seg isteden til en teori framsatt av Niels H. Trønnes i 1847 og som oppfatter forleddet i navnet som intetkjønnsordet *nór* i betydningen «smalt vassdrag, sund». Dette forleddet er kjent  i *[[Norheimsund]]* og *[[Noresund]]* (ved Norefjell). De mener da at navnet betyr «veien langsmed de trange sundene og de smale, bratte fjordene»  Den svenske språkforskeren Adolf Noreen støttet Trønnes' forklaring i 1897. Forklaringen er omstridt og blir avvist i blant annet Eldar Heides studie.

### Yngre former
Den yngre formen *Norge* blir forklart på to måter som ikke utelukker hverandre. Sammentrekking av dativformen *Norege* ser ut til å ha spilt en rolle, og det ser ut til at andreleddet i navnet i seinmiddelalderen ble assosiert med ordet *rike*, danske *rige*. *Norrig(h)e* er den danske forløperen for formen *Norge*, som vi har fra dansk. (Uttalen med *g* er opprinnelig skriftuttale av den danske formen.) I de tradisjonelle dialektene het det *Nåri*, *Nøri*, *Nørje*, *Nårje* osv. Jusprofessoer H.I.L.N. Steenbuch skrev i *Morgenbladet* i 1834 at folk flest (almuen) sa enten Noreg eller Norri. Uttalen *Når(r)i* var vanlig til omkring andre verdenskrig, senere ble Nårge den dominerende uttalen påvirket av skrift.

Didrik Arup Seip mente at formen *Norge* var resultat av norsk språkutvikling. Marius Hægstad, Gustav Indrebø og Halvdan Koht mente at dansk påvirkning var avgjørende for formen *Norge*. Folkehøgskolestyrer Jakob Naadland ga i 1954 ut avhandlingen *Noreg er namnet*. Naadland la fram nytt kildemateriale særlig brev og lovhåndskrifter fra middelalderen.

## Referanser

## Litteratur
*