Pashtunske stammer

Pasjtun-stammene (pasjtunsk: پښتانه قبايل) er stammene til pasjtunere, en stor øst-iransk etnisk gruppe som bruker pasjto språk og følger Pashtunwali-opptredensregler. De finnes hovedsakelig i Afghanistan og Pakistan, og utgjør verdens største stammesamfunn med over 49 millioner mennesker og mellom 350 og 400 stammer og klaner. De er tradisjonelt delt inn i fire stamme-allianser: Sarbani (سړبني), Bettani (بېټني), Gharghashti (غرغښتي) og Karlani (کرلاڼي).

Folkefortellinger følger slektslinjene til Pasjtunene til Qais Abdur Rashid og hans tre sønner, Saṛban (سړبن), Bēṭ (بېټ) og Gharghax̌t (غرغښت), samt en adoptert sønn som ikke ble direkte adpptert av Qais Abdul Rashid. Derfor er Karlan sin egen identitet og mannskapet som adopterte ham ifølge noen bøker som er skrevet om Pashtunenes historie, enten uklar eller omstridt. Karlani-alliansen Ormur Baraki ble stamfar til Karlani.

Det er flere nivåer av organisasjon av pasjtuner-stammene. ‘Stammen’ deles inn i slektsgrupper, hvorav hver er en khel og zai. En khel eller zai er ytterligere delt inn i plarina, som hver består av flere utvidede familier. En stor stamme har ofte dusinvis av understammer hvis medlemmer kan se seg selv som tilhørende enhver, noen eller alle understammeene i deres slektstreet avhengig av sosiale situasjoner: samarbeid, konkurranse eller konfrontasjon.

### [[Etymologi|Etymologier]]
Ordet Tarbur refererer til en “stamme” som er delt inn i to eller flere klaner. Tarbur betyr “slektning” på pasjtunsk, og i pasjtun-kulturen kan tarbur både være en venn eller fiende, da de kan okkupere ditt land eller din eiendom. Deretter deles hver Pashtun-stamme inn i under-stammer, også kalt khel eller zai. Zai betyr “etterkommere” på pasjtunsk. Ifølge William Crooke kommer begrepet khel fra et arabisk ord som betyr “sammenslutning” eller “firma”.

En khel er vanligvis basert i en enkelt landsby, men den kan også være basert på et større område som inkluderer flere landsbyer eller en del av en by.

Begrepet Plarina kommer fra det bactrianske begrepet plār, som stammer fra gammeliranisk piðar (i bactriansk og pasjtunsk blir gammeliranisk /ð/ vanligvis til /l/), og er relatert til sanskrit pitar og engelsk “far”. Flertallsformen av plār er plārina. En plārina blir bare vurdert når den 7. generasjonen er født, og betyr faren til flere familier (kahol). Vanligvis blir det antatt at den 7. forfaren tar fra ett og et halvt til to århundrer. Kul (flertall kahol) er den minste enheten i Pashtun-tribalsystemet, oppkalt etter en forfader av 1. Zāmon (“barn”), 2. Lmasay/Nwasay (“barnebarn”), 3. Kaṛwasay (“oldebarn”) og 4. Kaoday (“tippoldemødre”). Hvis den fjerde generasjonen er født, vil det bli betegnet som en “familie” eller kūl.

### Dialekter
Bettani snakker forskjellige pashto dialekter. Ghilji- eller (Gharzai)-stammen i sentrale områder rundt Paktika snakker Central Pashto, en dialekt med unike fonetiske trekk, som er en overgang mellom de sørlige og nordlige dialektene i pashto.[7] Lohani (Rohani, Nohani) Marwat, sammen med noen andre mindre Lodi-stammer og Bettani-stammen selv, snakker Marwat Lodi Bettani-dialekten, en sørlig pashto-variant, men med en fonetikk som skiller seg fra den sørlige Kandahari Pashto-dialekten. Sheerani-stammen i Bettani-føderasjonen snakker en annen sørlig dialekt. De nordlige Bettani-klanene snakker den nordlige eller “harde” pashto varianten. Noen av Bettani-linjene, inkludert noen (men ikke alle) klaner av Niazi, har forlatt pashto. I dag snakker de andre språk som urdu, hindko, saraiki, punjabi, dari.

Gharghashti Kakar Naghar Panni Mandokhel og Musakhel og andre mindre klaner som bor i regionen rundt Quetta Zhob og Loralai snakker en dialekt som er en “myk” pashto-dialekt, veldig lik Kandahari Pashto. Safi, noen av Jaduns-klanene og noen andre mindre nordlige Gharghashti-stammer snakker den nordlige eller “harde” pashto-varianten. Jaduns, som bor på Mahabun-fjellskråningene rundt Swabi, snakker pashto, mens de som bor i Hazara snakker pashto og hindko.[7]: 26  Noen klaner i Safi-klanen snakker Pashayi-språkene, men de er hovedsakelig tospråklige i pashto.

Karlani snakker noen av de mest distinkte pashto-dialektene som er leksikalt forskjellige fra standard pashto varianter, og fonetisk svært variert. Dessuten har Karlani dialektene en tendens til en endring i uttalen av vokaler. Avhengig av den spesielle dialekten, kan standard Pashto [a], [ā], [o], [u] endres til henholdsvis [ā], [â/å/o], [ȯ/ȫ/e], [i].[14] I Karlani-dialektene i Waziristan, Bannu, Tani (sørlige Khost) og Mangal, som følger vokalendringen i størst grad, endres disse fire vokalene normalt til [ā], [o], [e], [i], henholdsvis. Mye av Ormur-klanen, som har bosatt seg i noen landsbyer i Waziristan og Logar, og som gir navn til Ormur, den folkelige forfaren til Karlani, snakker Ormuri-språket som er forskjellig fra pashto.[7]: 33  Imidlertid er Ormurene generelt tospråklige i pashto, spesielt i Karlani-dialekten i Wazirwola.

De sørvestlige Sarbani-stammene, spesielt Durrani, snakker (Kandahari Pashto), en “myk” dialekt av pashto, mens nordvestlige Sarbani-stammer som Gigyani-stammen, Yousafzai Khalil og Mohmand-stammer osv., snakker (Peshawari Pashto) Pashto en “hard” dialekt av Pashto. Begge regnes som dialekter for overklassen. I tillegg snakker en liten del av Tarin-stammen i Sarbani som bor øst for Quetta den karakteristiske Wanetsi (Tareeno)-dialekten, som noen moderne forskere anser som distinkt nok til å klassifiseres som sitt eget språk.[15]

### Historie
Opprinnelsen til Pasjtun er uklar, men historikere har funnet henvisninger til ulike gamle folkeslag kalt Pakthas (Pactyans) mellom det 2. og 1. årtusen,[16][17] som kan være deres tidlige forfedre. De blir ofte beskrevet som en krigersk og martial-aktig rase, og deres historie er hovedsakelig spredt over ulike land i Sør- og Sentral-Asia, med sentrum i deres tradisjonelle maktsenter i middelalderens Afghanistan. Ett teori antyder at moderne Ghilji-stammer nedstammer fra middelalderstammene Khalaj eller Khilji. Noen Bettani-stammer sies imidlertid å delvis nedstamme fra middelalderske Ghorid-folk. Bettani er navngitt etter sin folklore-leder eller forfar, Shaikh Bet Baba (som det hevdes var blant de første pashto-språklige poetene), som levde i Altamur-fjellene, som ligger mellom Logar- og Zurmat-dalene. Han skal ha blitt begravet i Ghazni.[18]

I det 15. århundre var Bettani kjent for å ha hovedsakelig bosatt seg i Logar-, Zurmat- og Ghazni-regionene.[18] Deretter bosatte mange av deres stammer seg i nordøst, spredte seg opp til Damaan Valley, Mianwali, og deler av nåværende Hazara Division i Khyber Pakhtunkhwa, Pakistan, mot øst, og deler av Kunduz, Afghanistan, i nord. På 1800-tallet kombinerte det tradisjonelle livsstilen til Bettani småskala irrigert jordbruk med sesongmessig nomadisme eller seminomadisme. De engasjerte seg i en pastoral migrasjon langs fjellsidene om sommeren og motsatt, mot Indus-sletten om vinteren.[18] Fra det 13. århundre tok ulike Khilji-dynastier og styrende enheter kontroll over Bengal og Delhi Sultanates på det indiske subkontinentet.

I det 15. århundre grunnla Lodi-stammen Lodi-dynastiet, den siste dynastiet som styrte Delhi-sultanatet. I det 16. århundre ble Sur-riket med hovedstad i Delhi grunnlagt av Sher Shah Suri, et medlem av Sur-klanen fra Bettani-konføderasjonen. Mellom 1709 og 1738 regjerte Hotak-klanen fra Ghilji-stammen Hotak Empire med base først i Kandahar, Afghanistan og senere svært kortvarig i Isfahan, Persia.[19]