Vegar og villstig

***Vegar og villstig*** er ei novellesamling av Olav Duun, utgitt i 1930.

Boka ble skrevet og utkom mens Duun ellers arbeidet med *[[Medmenneske]]*-trilogien (1929, 1931 og 1933). Selv var Duun tilbøyelig til å beskrive boka som «ei kvilestund med små stubbar», mens litteraturkritikerne i samtida beskrev boka som «ei av Duuns bragder.» Litteraturhistorikeren Hans H. Skei mener at det er «i særklasse Duuns beste novellesamling og eit hovudverk i norsk novelledikting.» Både Skei og Bjarte Birkeland peker på at det er en tematisk enhet i boka: «blindvegar og leiting etter sanninga», «som gjør at summen av boka er større enn einskildtekstane lagt saman.»

Samlet sett gir novellene inntrykk av en forfatter som har undring over livet, og færre svar. Skei oppsummerer det slik: «å vere på livsvegen, å vere menneske, er nettopp å leve i spenninga mellom ulike vegval – der det aldri er gjeve kva som er veg og kva som er villstig.»

## Innhold
Boka inneholder 12 noveller: «Bedehuse», «Gapstokken», «I rorbua», «På Drivfjorden», «Ei lita gjente og tjyven hennes», «Ny akkort», «På leiting», «Hemna er søt», «Rivemeg», «Lykke-Per», «Millom røvarar og rettferdsmenneske» og «Utpå stupe».

Tekstene har ifølge Rolv Thesen preg av å være skrevet over tid. Ei av novellene, «Hemna er søt», har den samme ytre formen som novellene i samlinga *[[Blind-Anders]]* (1924), med Blind-Anders som forteller. Birkeland antar at novella ble tatt ut av den samlinga fordi den lignet for mye på en av de andre novellene der, «Gisken Larsdotter». Motsatt mener Birkeland at de fleste novellene ser ut til å ha blitt skrevet under arbeidet med *[[Medmenneske]]*-trilogien, og kan bidra til å kaste lys over romanene.  Noen av novellene har ifølge Thesen og Birkeland likhetstrekk med de tidlige novellesamlingene til Duun, med komisk skråblikk og gode replikker. 

Novellene er ulike, med ulike tema og virkemidler. Man kan se en utvikling i samlinga, «fra det nære, konkrete og kvardagslege i dei første novellene flyttar vi oss til 'det andre' – det irrasjonelle, dei skjulte mønstra attom det vi synest å forstå.» 

Heming Gujord, som har skrevet en biografi om Duun, trekker fram novella «På leiting», hvor Lisbet er på leting etter en uekte datter som hun satte bort for 35 år siden. Når hun finner henne, blir hun avvist. Hun får likevel en ny sjanse, når hun tilbyr seg å bruke hedensk magi for å gjøre datter-sønnen frisk. «Eg kan ei bøn som både bind og løyser. Les eg den, Jonetta, da er vesleguten din berga. Men da har eg sagt ifrå meg Gudsrike eg, Og seld meg til den andre mannen.» Gujord peker på at Lisbets offer er det motsatte av Abrahams offer i det gamle testamente; han ville ofre et barn i lydighet mot Gud, mens Lisbet forsaker sin egen salighet for barnets helse.

Novella «Ei lita gjente og tjyven hennes» har ifølge Grethe Fatima Syéd klare likhetstrekk med Victor Hugos roman *[[De elendige]]*, med den uskyldige jenta som gir omsorg og menneskeverd til en ulykkelig mann som har utløst destruktive krefter i seg selv.

«Lykke-Per» er en av de beste novellene i samlinga, og viser paradoksene i de motstridende kreftene i menneskene.

«Millom røvarar og rettferdsmenneske» er et helteepos som i sin legende-form framstår løsrevet fra tid og sted. Helten Dave forsøker å berge rikmannsdattera Eli fra en røverbande. Historien utvikler seg med morbid logikk slik at det verste i både røverne, Eli og bygdefolkets kollektive rettferdighetssans blir aktivert. Mange har oppfattet novella som en historie om heltens sterke kjærlighet, mens Syéd og Asbjørn Sæteren heller ser på novella som en fortelling om det destruktive ved den erotiske kjærligheten. 

Den siste av novellene, «Utpå stupe», er en typisk duunsk kjærlighetstrekant, hvor personene leter etter sitt eget menneskeverd. Novella peker ifølge Rolv Thesen fram mot Duuns neste bok, *[[Ettermæle]]* (1932), ei bok som uttrykker Duuns undring over det sammensatte i sjelelivet og livsskjebnen.

## Utgaver
Boka ble oversatt til svensk i 1932. 

I den «Minneutgaven» av Duuns samlede verker som ble utgitt i 1949, 1957, 1969 og 1981 var bare et utvalg av novellene tatt med. Fra *Vegar og villstig* bare de sju novellene «Bedehuse», «Gapstokken», «Ei lita gjente og tjyven hennes», «På leiting», «Rivemeg», «Lykke-Per» og «Millom røvarar og rettferdsmenneske». 

Boka ble gjenutgitt som tredje bind i firebindsverket med Duuns *Soger og forteljingar* i 1976, og tatt med i sin helhet i den nyredigerte utgaven av Duuns samlede verker i 1995. Utgaven i 1976 var illustrert med tresnitt av Hans Gerhard Sørensen. I Bokklubbens novelleantologi *Perler i prosa* (1966) er Duun representert med to noveller: «Jørgen Jensa» fra *[[Gamal jord]]* (1911) og «Lykke-Per» fra *Vegar og villstig*.

## Referanser