Personsøker- og walkietalkie-angrepene mot Hizbollah i 2024

Den 17. og 18. september 2024 sprengte Israel tusenvis av personsøkere og walkietalkier brukt av Hezbollah i Libanon og Syria. Angrepene drepte 42 personer, inkludert 12 sivile, og skadet over .  

Den første eksplosjonsbølgen 17. september rammet personsøkere, drepte 12 personer og skadet over , inkludert Irans ambassadør til Libanon. Den andre bølgen 18. september rammet walkietalkier, drepte 30 og skadet 750. Den israelske etterretningstjenesten Mossad hadde hemmelig manipulert utstyret med eksplosiver og solgt det til Hezbollah via et dekkfirma, noe som skapte juridisk debatt om krigsforbrytelser.

Hezbollah-leder Hassan Nasrallah kalte angrepene en krigserklæring. I november 2024 innrømmet Netanyahu israelsk ansvar. Kort tid senere ble Nasrallah drept i et israelsk luftangrep.

## Ansvar
Det var opprinnelig ikke stadfestet opplysninger om hvem som forårsaket eksplosjonene, men en Hizbollah-representant la tidlig skylden på Israel som de lenge hadde ligget i væpnet konflikt med. Hamas var også overbevist om dette, likeså den iranske ambassade i Beirut. Vestlige medier tilskrev også gjennomgående ansvaret for angrepsbølgene den israelske hemmelige tjenesten Mossad, som skulle ha forberedt enhetene med eksplosiver på forhånd. Fra offisielt israelsk hold ble intet sagt.

Statsminister Benjamin Netanyahu skal angivelig ha erkjent for første gang at Israel stod bak angrepene på personsøkere og walkietalkies under et regjeringsmøte den 10. november. Han uttalte at operasjonene «ble gjennomført til tross for motstand fra ledende personer i forsvarsapparatet og de ansvarlige for dem i det politiske sjiktet».

Den påfølgende måneden ga Israel tillatelse til at to Mossad agenter som var involvert i operasjonen, kunne bli intervjuet (forkledd) av det amerikanske nyhetsprogrammet 60 Minutes. I intervjuet avslørte agentene at de nøye kalibrerte mengden eksplosiver for å skade kun personen som holdt personsøkerne, uten å skade personer som sto ved siden av dem. Agentene avslørte også de falske markedsføringsvideoene de laget for personsøkerne, og sa at videoene tiltrakk seg interesse fra kunder som ikke var tilknyttet Hezbollah. For å avskrekke ikke-Hezbollah kunder fra å kjøpe personsøkerne, ble disse kundene tilbudt uattraktive priser, mens Hezbollah fikk tilbud om personsøkerne til en attraktiv pris.

## Første angrepsbølge
**Personsøker-eksplosjonene** fant sted om ettermiddagen den 17. september 2024, rundt kl. 15:30, der flere tusen personsøkere i Libanon og noen i Syria eksploderte. I løpet av dagen ble det rapportert om minst elleve drepte og  sårede. Det ble bragt skadede menn til rundt 150 sykehus i landet, med skadeområdene særlig hender, øyne, hode eller på kropp. Eksplosjonene var særlig i forstaden Dahieh sør i Beirut, i Bekaadalen i byene  Aali en Nahri og Riyaq,  og i Sør-Libanon.  Det ble oppfordret til at blodgivere skulle oppsøke sykehusene, og det ble sendt ambulanser fra nord i landet for å avhjelpe i Beirut. Det var også noen eksplosjoner i Damaskus i Syria.

## Andre angrepsbølge
**Eksplosjoner av walkie-talkier og annet utstyr:** I en andre bølge av angrep den 18. september 2024 detonerte atter radiostyrte enheter i Beirut, og i Tyr og andre steder i Sør-Libanon.  Denne gangen detonerte ikke bare personsøkere, men walkie-talkies (hovedsakelig IC-V82-modellen fra den japanske produsenten Icom), men også radioer, smarttelefoner, intercoms, bilbatterier, biometriske fingeravtrykklesere og solenergisystemer for private husholdninger.

Det libanesiske helsedepartementet kunngjorde på kvelden at 20 mennesker ble drept og mer enn 450 skadet i det andre angrepet i de sørlige forstedene til Beirut og i Bekaadalen.

## Døde og sårede
Ifølge den libanesiske helseministeren utgjorde antallet ofre i begge bølgene av angrep totalt minst 37 døde og rundt 3000 sårede.

Naim Qassem, Hezbollahs nestkommanderende, ble påstått være drept i det første eksplosjonsangrepet, med Hizbollah meddelte senere at han kun var blitt skadet.

Også noen sivile ble rammet, og i iranske ambassade til Libanon ble ambassadøren, Mojtaba Amani alvorlig skadet og mistet et øye, og to andre av ambassadestaben også skadet. Ambassadøren skulle evakueres til Teheran for videre behandling.  Men den iranske ambassade bestred det påståtte omfanget av hans skader.

## Metode
Håndholdte personsøkere er mer primitive en smarttelefoner, men regnes som vanskeligere å spore.

Teorier var om personsøkerne enten var blitt utsatt for et hackerangrep som har kortsluttet batteriene og dermed fått dem til å eksplodere, eller om forsyningslinjen har blitt kompromittert og at personsøkerne har blitt satt inn med sprengstoff som er blitt fjernutløst. Angriperne kunne også ha forberedt et eget parti preparerte personsøkere og klart å bytte dem ut mot de bestilte underveis til kjøper. 

Personsøkerne var tatt i bruk av Hizbollah-krigere som et verktøy for intern kommunikasjon særlig mellom ledere. De var blitt anskaffet samme år etter beslutning fra Hezbollahs generalsekretær Hassan Nasrallah som et sikkerhetstiltak fordi israelerne skulle ha hacket og infiltrert deres mobil-telefoni. Anskaffelsene var av et taiwansk merke, den nye modellen Golf Apollo AR-924. De ble sagt at de blitt satt sammen i Ungarn, på et anlegg som har slike oppdrag for Gold Apollo-merket. Men dette selskapet benektet dette.

Personsøkerne produsert for Hizbollah hadde batterier som var integrerte med 3 gram av det høyeksplosive stoffet PETN på en slik måte at det ville vært svært vanskelig å oppdage.

## Reaksjoner
Angrepet ble fordømt av både FN og Human Rights Watch, som begge mente at det var et brudd på krigens regler fordi den angripende part ikke kunne vite i hvilket omfang sivile ville bli rammet.

Folkerettsekspert Cecilie Hellestveit uttalte at angrep mot militær infrastruktur per definisjon er lovlig i henhold til folkeretten, men at man grunnet uvisshet om omfanget av enheter båret av sivile eller helsepersonell måtte ta forbehold mot å konkludere med at angrepet var lovlig. Hun mente derimot at dersom det var plantet eksplosiver i de elektroniske enhetene ville det være et brudd på CCW-konvensjonen. Professor Camilla Guldahl Cooper mente at den militært oppnådde fordel oppveiet de relativt beskjedne sivile tapene slik at angrepet ville regnes som folkerettslig lovlig.

## Referanser