Gamle Yishuv

**Den gamle Yishuv** (hebraisk: היישוב הישן, *haYishuv haYashan*) var de jødiske samfunnene i de sørlige syriske provinser i den osmanske periode, frem til begynnelsen av den sionistiske aliyah og konsolideringen av nye Yishuv mot slutten av Første verdenskrig.

I motsetning til den sionisiske aliyah og den nye Yishuv, som tok til med den første aliyah (1882) og som var mer basert på en sosialistisk og/eller sekulær ideologi med vektlegging av arbeid og selvstendighet, var mange av jødene av det gamle Yishuv, hvis medlemmer hadde bodd kontinuerlig i eller var ankommet den sørlige Levanten i de forutgående århundrer, for det meste religiøse jøder, og var avhengige av eksterne gaver (*[[halukka]]*) for finansiell støtte.

Det gamle Yishuv utviklet seg etter en periode med en sterk nedgang av jødiske samfunn i den sørlige Levanten i tidlig middelalder.  

Den hadde tre slags grupperinger. Den eldste grupopen bestod av de ladinotalende sefardiske jøder som bosatte seg i osmansk Palestina i senere mamlukkisk tid og tidlig osmansk tid, og dessuten arabisktalende  (*musta'arabi*) samfunn som hadde bodd der allerede innen islams ankomst, og som var blitt kulturelt og språklig arabiserte.

En annen gruppe bestod av ashkenazi hassidiske jøder som hadde innvandret fra Europa på 1700-tallet og tidlig 1800-tall. Og en tredje gruppe ankom på sent 1800-tall.

Det gamle Yishuv ver dermed delt i selvstendige fellesskap - *sephardim* (iinkludert *musta'arabim*), for det beste bestående av restene av jødiske samfunn i Galilea og de fire jødiske hellige steder som hadde blomstret på 1500- og 1600-tallet; og *ashkenazim*, som var innvandret fra Europa for det flestes del siden 1700-tallet.

Uttrykket *gamle Yishuv* ble utmyntet av medlemmer av *[[nye Yishuv]]* på sent 1800-tall for å skjelne mellom seg selv og de økonomisk avhengige og geberelt tidligere jødiske grupper som for det meste holdt til i jødedommens fire hellige steder, og som til forskjell fra nye Yishuv ikke hadde tatt til jordbruk og landeierskap.

Ved siden av de Gamle Yishuvs tyngdepunkter i jødedommens fire hellige byer (Jerusalem, Hebron, Tiberias og Safed), var det også mindre samfunn i Jaffa, Haifa, Peki'in, Akko, Nablus og Shfaram. Petah Tikva, skjønt kolonien ble etablert i 1878 av Gamle Yishuv, ble like fullt støttet av de ankommende sionister. Rishon LeZion, den første bosetting grunnlagt av Hovevei Zion i 1882, kan betraktes som den egentlige start på *nye Yeshuv*.
## Litteratur
*Parfitt, Tudor (1987): *The Jews in Palestine, 1800–1882*. Royal Historical Society studies in history (52). Woodbridge: Published for the Royal Historical Society by Boydell.
*Blau, Moshe: *Al Chomothecha Yerushalaim* על חומותיך ירושלים, **Hebrew**, Bnei Brak (1968)
*Rabbi Gedalya: *Shaali Shelom Yerushalaim*, **Hebrew**, Berlin (1726)- memoir of a participant in the Aliyah of Rabbi Yehuda Hasid
*Rossoff, Dovid: ''Where Heaven Touches Earth: Jewish Life in Jerusalem from Medieval Times to the Present'', Guardian Press, Jerusalem, 6th Ed., (2004) 
*Sofer, Yoseph Moshe: *Moro DeAroh Yisroel* מרא דארעא ישראל, **Hebrew**, Jerusalem (2003)
*Szold, Henrietta: ''Recent Jewish Progress in Palestine'' i American Jewish Year Book (1915–16)
*Yehoshua, Yakov: *Ha’bayit ve Ha’rechov b’Yerushalayim Ha’yeshana* (Home and Street in Old Jerusalem), **Hebrew**, Jerusalem, Rubin Mass (1961)
*''HaLevanon'' Vol. 11 no 42, **Hebrew**, Mainz, 1875
*''HaLevanon'' Vol. 11 no 43, **Hebrew**, Mainz, 1875
## Referanser