Generalkapteinskapet Filippinene

**Generalkaptienskapet Filippinene** (spansk: **Capitanía General de las Filipinas**) var et administrativt distrikt innen Det spanske rike. Det bestod av det som senere kom til å bli den moderne staten Filippinene og tilknyttede spanske stillehavsbesittelser. Det ble dannet i 1565 med de første permanente spanske bosetningene og utgjorde en del av Visekongedømmet Ny-Spania.

## Forvaltning
Filippinene ble tatt i spansk besittelse av Miguel López de Legazpi i 1565, etter å ha tatt øya Guam i besittelse samme år. Besittelsene får så status som *Generalkapteinskap*.

I 1569 overførte Miguel López de Legazpi det spanske hovedkvarter fra Cebu til Panay, der de fant allierte; detter området ble ikke spansk ved erobringer, men ble vassaler ved pakter og fredsavtaler.Erobringen av Manila og Luzon begynte noe senere, i 1570. 

I tillegg til de atskillige stillehavsøyene spanjolene allerede hadde erklært som sine, tilkom det senere nye.

De militære land- og sjømilitære styrker Spania opprettholdt i Generalkapteinskapet Filippinene var ikke først og fremst nødvendige der for å kontrollere filippinske grupper, men de spanske kolonibesittelser fra nederlandere og engelskmenn, og til tider fra kinesiske sjørøvere. 

I århundreder lød kolonien i økonomiske anliggender under Visekongedømmet Ny-Spania, mens administrative saker ble bestemt av Den spanske krone eller *Consejo de Indias*. I 1821, da Mexico ble en uavhengig stat, ble all kontroll tilbakeført til Madrid.

I spissen for forvaltningen stod en av Spania for seks år utnevnt generalkaptein, som i sin person forente både den militære og den sivile makt og som også presiderte i *Real audiencia* (høyeste domstol) i Manila. 

Fram til 1822 var alle generalkapteiner sivilister, men etter det året ble de alltid valgt blant de militære. Gjennom andre halvdel av 1800-tallet ble det etablert mange avhengige lokale myndighetskontorer og militære bosetninger, svært mange på grunn av et stort antall øyer og distriktenes utstrekning.

I spissen for den katolske kirke stod en erkebiskop (i Manila) og tre biskoper (for *Diócesis de Nueva Cáceres*, *Diócesis de Cebú* og *Diócesis de Nueva Segovia*. Cebu favnet i tillegg til det sentrale og sørlige av de filippinske øyer dessuten alle de spanske øyene i Stillehavet.  Først i 1865 økte dette med et nytt bispedømme, Jaro.

Selv om Filippinene ved sin produksjonskraft og sin beliggenhet hadde kunnet utgjøre et av de viktigste punkter for den østasiatiske handel, gjorde den spanske regjering gjort så godt som ingenting for å fremme en slik utvikling. 

Statsinnkomstene kom fra personlige avgifter fra den innfødte befolkning (spanjoler og utlendinger nøt skattefrihet), tobakksmonopol, inn- og utførselstoll, avgifter for salg av palmevin samt for tillatelse til å avholde offentlige hanekamper.

Med den filippinske revolusjon raknet det spanske overherredømme, og Filippinene erklærte seg fritt, med en begynnende republiik som i sin tur gikk under ved at USA tok kontrollen over øygruppen.

## Litteratur
* 
* Antoine Gazano, « De la monarchie monastique à la séparation neutre : quatre siècles de relations passionnées entre politique et religion aux Philippines », Revue d'études comparatives Est-Ouest, vol. 32, no 1 « Politique et religion en Asie orientale », 2001, p. 199-226 
* 
* 
* 
* 
* 

## Referanser