Andreas Hillgruber

**Andreas Fritz Hillgruber** (1925–1989) var en tysk historiker med betydelig innflytelse innenfor militærhistorie og som var sentral i *[[Historikerstreit]]* i slutten av 1980-årene. Han var politisk konservativ. I sin omdiskuterte bok *Zweierlei Untergang* fremholdt han at det ikke var noen moralsk forskjell på de alliertes behandling av Tyskland i 1944–1945 og holocaust. Hillgruber mente at holocaust ikke skilte seg vesentlig fra for eksempel Stalins terror i Sovjetunionen. Verker fra historikerne Ernst Nolte, Andreas Hillgruber og andre i 1980-årene sammenlignet Adolf Hitler og Josef Stalins politikk, og trakk paralleller mellom konsentrasjonsleirsystemet i Sovjet og Nazi-Tyskland. Hillgruber mente at tyskerne måtte kunne identifisere seg med menige soldater som forsvarte fedrelandet mot de kommunistiske hordene. Han mente at nazitiden måtte sees som del av den normale strømmen av tysk historie. Hillgruber fremstilte i boken *Zweierlei Untergang* de tyske soldatene på Østfronten 1944-1945 som forsvarere av vesten mot den sovjetiske trusselen; bokens tittel sidestilte de tyske tapene på Østfronten med holocaust. Fra Hillgrubers perspektiv var ødeleggelsen av Tyskland i andre verdenskrigs sluttfase en like stor tragedie som holocaust.

Hillgruber ble beskyldt for å være en apologet for nazistene. Den britiske historikeren Richard J. Evans skrev at Hillgruber var en god historiker som fikk sitt omdømme ødelagt av Historikerstreit. Hillgruber ble kjent og respektert for sitt grundige arbeid om Hitlers vei til makten.

## Første verdenskrig
I spørsmålet om årsak til første verdenskrig hevdet Andreas Hillgruber at en kalkulert risiko hadde gått forferdelig galt i Berlin i 1914. Hillgruber hevdet at det tyske riket i 1914 ønsket å bryte trippelalliansen mellom Russland, Frankrike og Storbritannia ved å oppmuntre Østerrike-Ungarn til å invadere Serbia, og dermed provosere frem en krise som bare ville råke St. Petersburg. Hillburger hevdet videre at tyskerne håpet at både Paris og London ville betrakte krisen på Balkan som Russlands anliggende, og ikke deres, og at mangelen på anglo-fransk støtte ville føre til at russerne inngikk en avtale med Tyskland. Hillburger mente altså at den tyske regjeringen hadde fremprovosert en risikofylt krig på Balkan, som til slutt førte til en verdenskrig.

## Andre verdenskrig
I 1953–1954 var Hillgruber involvert i en akademisk diskusjon med Hans-Günther Seraphim og Gerhard Weinberg i tidsskriftet *Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte*. Spørsmålet som ble debattert var hvorvidt operasjon Barbarossa, den tyske invasjonen av Sovjetunionen i 1941, var en preventiv krig, som Hitler ble tvunget inn i, grunnet frykten for et nært forestående sovjetisk angrep. I en anmeldelse av Hillgrubers bok *Hitler, König Carol und Marschall Antonescu* i 1956 anklaget Weinberg forfatteren for tidvis å unnskylde Nazi-Tyskland ved å hevde at andre verdenskrig begynte med den britiske og franske krigserklæringen mot Tyskland 3. september 1939, i stedet for den tyske invasjonen av Polen 1. september 1939. I Weinbergs monografi fra 1980, *The Foreign Policy of Hitler's Germany Starting World War II 1937–1939*, bemerket Weinberg i spørsmålet om krigsutbruddet at «min oppfatning er noe annerledes» enn Hillgrubers.

### Holocaust

I spørsmålet om årsak til holocaust var Hillgruber en såkalt intensjonalist. Intensjonalistene mener at holocaust var et resultat av en tidlig og stor plan hos Hitler og de ledende nazistene, eller i det minste at holocaust var resultat av Hitlers presist uttrykte ønske: Jødene ble drept fordi Hitler ønsket det og Hitler selv var drivkraften bak folkemord som «løsning» på jødespørsmålet. Historikerne Eberhard Jäckel (tysk), Daniel Goldhagen (amerikansk) og Richard Breitman (amerikansk) er andre kjente intensjonalister. Hillgruber beskrev Hitlers trinnvise plan (*Stufenplan*) for erobring, folkemord og verdensherredømme.

### Historikerstriden

I 1986 begynte en offentlig diskusjon mellom tyske historikere, senere kjent som historikerstriden (tysk: *Historikerstreit*). Debatten ble underbygd med fjernsynsprogrammer, og av artikler i aviser og tidsskrifter. Historikerstriden bidro ikke med ny forskning, men innspillene til de «revisjonistiske» konservative historikerne, som Ernst Nolte og Andreas Hillgruber, ble farget av en sint, nasjonalistisk tone. Historikeren Omer Bartov hevder at Nolte og Hillgruber forsøkte å «normalisere» den tyske fortiden ved å fremstille holocaust som en reaksjon på Sovjetunionen. De krevde «empati» for Wehrmachts forsvar, i dets forsøk på å stoppe den «asiatiske flommen» inn i Europa.

## Fotnoter

## Referanser


## Litteratur
*

## Eksterne lenker
*