Verlan

***Verlan*** () er en type skjulespråk i det fransk språket, som er vanlig i slang og familiært talespråk. Verlan hviler på en lang fransk tradisjon for transposering av stavelser i individuelle ord for å danne nye ord. Ordet *verlan* i seg selv er et eksempel på verlan (noe som gjør det til et autologisk ord), avledet av de inverserte stavelsene i *(à)* *l'envers*  som betyr «omvendt».

## Historie
Ifølge Miriam Nieser begynte verlanisering allerede i middelalderen, i form av metateser, men det er vanskelig å si med sikkerhet når verlanisering av ord slik vi kjenner det i dag tok til. I Bérouls normanniske gjendiktning av *[[Tristan og Isolde]]* fra slutten av 1100-tallet forvandler forfatteren navnet «Tristan» til «Tantris», som dermed er den første dokumenterte verlaniseringen i fransk litteratur; det er dog ikke kjent om slike ordspill var i bruk i dagligtale allerede så tidlig.

Det var først på 1500- og 1600-tallet at slike anagrammer og ordspill ble vanlige. I 1690 skrev Antoine Furetière i sin ordbok *Dictionnaire universel* at uttrykket «c'est verjus ou jus vert» brukes for å si at noe «er det samme», noe som dermed blir det første eksempelet som med sikkerhet ligner på verlan. Etter dette opptrer verlan regelmessig i litteratur.

På 1800-tallet begynte verlan å opptre i muntlig kommunikasjon. I boken *Les Sources de l'argot ancien* omtaler forfatteren Lazare Sainéan en straffange under kallenavnet «La Hyène» som skal ha datert brevet sitt med «Lontou, 1842» i stedet for «Toulon». Sainéan indikerer at verlan ble brukt blant fanger og insatte, og videre utover det 19. århundre sprer verlan og skjulespråket *[[louchébem]]* seg videre gjennom dette miljøet.

Utbredelsen av moderne verlan tok til fra og med andre verdenskrig. Talemåten hadde blitt utbredt blant arbeidere og immigranter i Paris' forsteder, og herfra spredte den seg fort til resten av befolkningen via populaisering gjennom film og musikk. I 1953 brukes ordet *verlen* for første gang i Auguste Le Bretons politiroman *Du rififi chez les hommes* for å omtale denne talemåten, og ifølge ordboken *Trésor de la langue française informatisé* er ortografien *verlan* attestert til 1968. I dag er verlan et utbredt fenomen brukt av alle samfunnslag, stort sett i familiære talesammenhenger.

## Orddannelse
Ord i verlan dannes ved å bytte om rekkefølgen på stavelser fra det opprinnelige ordet. For eksempel blir *français*  til *céfran* . Ord i verlan blir ikke ortografisk inverserte, men baserer seg derimot på inversjon av originalordets uttalte stavelser; det nye ordets skrivemåte kan dermed vike betydelig fra det opprinnelige ordets skrivemåte, slik som i eksempelet over.

Verlan beholder generelt uttalen av de opprinnelige stavelsene. Derimot får ord som ender i en stum *e* (for eksempel *femme* ) og ord som slutter på én eller flere uttalte konsonanter (for eksempel *flic* ) til tider en ekstra schwa (gjengitt som  eller ) etter inversjon. I tillegg faller ofte den siste uttalte vokalen eller stavelsen bort etter at ordet er inversert, slik at eksemplene *femme* og *flic* blir *meuf*  (*meufa* i full form) og *keuf*  (*keufli* i full form), henholdsvis. Verlaniseringen kan visualiseres på følgende måte:
# Det opprinnelige ordet (f.eks. *femme*  eller *flic* ) får en ekstra schwa lagt til på slutten av ordet →  / 
# Stavelsene i ordet byttes om →  / 
# Den siste vokalen eller stavelsen i ordet faler bort →  / 
Egne regler gjelder for enstavelsesord, og ord med flere stavelser kan være verlanisert på mer enn én måte. For eksempel kan *cigarette* både bli *retgasi*, *garetsi* og *retsiga*.

Studier av skriftlig verlan er vanskelig, i og med at tradisjonen først og fremst går muntlig i arv, uten standardisert rettskriving. Mens enkelte fortsatt hevder at ortografien fra det opprinnelige ordet skal beholdes, er de fleste enige i at ord bør staves for å på best mulig måte reflektere uttalen. For eksempel er *verlan* foretrukket fremfor *versl'en*.

### Dobbel verlan
I noen tilfeller kan allerede verlaniserte ord bli verlanisert på nytt, spesielt dersom ordet er godt forankret i dagligtale. Dette gjelder blant annet ordet *meuf* , som tidvis blir verlanisert til det nye ordet *feumeu* , og som dermed blir en såkalt *dobbel verlan* (fr. *double verlan*) eller *verlan av verlan* (fr. *verlan d'un verlan*). Det samme gjelder *reubeu* / *rebeu* , verlan av *beur*  som igjen er verlan av *arabe* . Den doble verlaniseringen kan visualiseres på følgende måte:
#Det opprinnelige ordet (f.eks. *femme*  eller *flic* ) får en ekstra schwa lagt til på slutten av ordet →  / 
# Stavelsene i ordet byttes om →  / 
# Den siste vokalen eller stavelsen i ordet faler bort →  / 
#Det verlaniserte ordet får en ekstra schwa lagt til på slutten av ordet →  / 
#Stavelsene i ordet byttes om →  / 
Legg merke til at bortfall av den siste vokalen eller stavelsen som oftest ikke forekommer i andre verlanisering, slik det gjør i første verlanisering.

## Eksempler på verlan


Arabe  → beur  → reubeu / rebeu 

Bête  → teubé 

Bizarre  → zarbi 

Ça  → ass 

Chaud  → auche 

Chinois  → noiche 

Choper  → pécho 

Cigarette  → retgasi  / garetsi  / retsiga 

Copine  → pineco 

Énervé  → vénère 

Famille  → mifa  / mif 

Femme  → meuf  → feumeu 

Fête  → teuf 

Flic  → keuf  → feukeu 

Fou  → ouf 

Frère  → reuf 

Fumer  → méfu 

Herbe  → beuh 

Joint  → oinj  / oinche 

Juif  → feuj 

Louche  → chelou 

Lourd  → relou 

Mec  → keum 

Moi  → wam / ouam 

Musique  → zicmu  / zic 

Noir  → renoi 

Père  → reup 

Petit  → tipeu 

Pute  → tepu 

Truc  → keut  / keutru 


## Referanser


## Litteratur
* Lefkowitz, Natalie (1991). *Talking Backwards, Looking Forwards: The French Language Game Verlan*. Gunter Narr Verlag. ISBN 38-23-34073-5.
* Nieser, Miriam (2007). *Le Verlan – Règles et usages*. Mûnchen: GRIN verlag. ISBN 978-36-386042-7-7.