Torstein Odden

**Torstein Herbrandsen Odden** (ca. 1870–1959) var en norsk spelemann og tradisjonsbærer fra Numedal i Buskerud. Han ble i sin samtid regnet som en av de mest kapable folkemusikerne i området, men bodde store deler av livet i USA. På grunn av dette er det lite materiale som har overlevd etter han. Han var en del av det eldste opptaket av norsk folkemusikk som har overlevd, som ble tatt opp i 1903 eller 1904.

## Biografi
Odden ble født i enten 1869 eller 1870 i Nore i Buskerud. Han var sønn av Herbrand Torstensen og hans hustru Birgit Thoresdatter, og var den eldste av ni barn. Faren ble av sambygdingene kjent som «Keiseren», ettersom han var en stiv mann med en stor bart, og lignet på den tyske kaiser Wilhelm II. På grunn av dette ble Odden og hans yngre bror Tore omtalt som «Keiserguttene». Det var riktignok kun på utseende at familien Odden hadde en likhet med den tyske keiseren, ettersom Herbrand var en enkel kirkegårdsgraver, og Odden vokste opp i trange kår.

Både når Odden begynte å spille fele og hvem som var læremesteren er usikkert, men både han og broren Tore skulle ende som svært kapable spelemenn. De ble begge inviterte til å spille på ulike stevner rundt omkring, og ble snart ettertraktede for deres vakre spill. Blant annet spilte de ved flere anledninger på auksjoner, og det var sagt at man kunne ikke få bedre musikk enn den som Torstein Odden spilte. På grunn av populariteten dro han på turneer og spilte i Buskerud, øst-Telemark, Gudbrandsdalen og Østerdalen. En gang da han spilte konsert på Bygdøy, var selveste Edvard Grieg blant publikumet, og Grieg skal personlig ha takket Odden for musikken og spurt hvorfor han ikke reiste til Bergen for å delta på tevlingene der. Omkring 20 år senere turnerte den store spelemannen Steingrim Haukjem de samme områdene, og brukte å si at uansett hvor han kom hadde Torstein Odden vært der først.

Torstein Odden var kjent for å være svært begavet, og opparbeidet seg ett rikt repertoar av ulike slåtter. På enkelte konserter framførte han opp mot 22 ulike slåtter. Han og broren, Tore, har nok blitt sterkt inspirert av faren. Faren, Herbrand, var veldig god på å tralle slåtter. Odden var interessert i lære seg slåtter, og reiste rundt omkring for å lære av forskjellige tradisjoner. Blant de han møtte og lærte av var mesterspelemannen Knut Dale fra Tinn og Svein Løndal fra Tuddal. Når Odden ikke reiste rundt på turneer, livnærte han seg som tømmerhogger hjemme i Numedal.

### Norges eldste fokemusikkopptak
Fram til 2019 trodde man at det eldste lydopptaket av norsk folkemusikk hadde funnet sted i 1910 på Voss, da spelemennene Ola Mosafinn, Sjur Helgeland og Magnus Dagestad ble tatt opp på en Patéfon. Dette skulle endre seg, da samleren Tom Valle fra Oslo leverte inn noen voksruller til lederen for Nasjonalbibliotekets musikkseksjon, Richard Gjems. Valle hadde allerede donert flere voksruller til biblioteket tidligere, og dette var voksruller han hadde kjøpt fra søppelhaugen hos skraphandleren Kvikk Ryddekompani i Oslo på 1970-tallet. Disse vakte interesse, ettersom de var fra 1903/1904, og de eneste opptakene man hadde som var så gamle var opptak av bymusikk fra steder som Chat Noir. Disse rullene inneholdt noe annet, de inneholdt spill på hardingfele. Disse ble så gitt videre til Hans-Hinrich Thedens ved Nasjonalbibliotekets forskningsavdeling på musikk, som kontaktet eksperter og fant ut hvem som var på opptakene. Det viste seg at opptakene var gjort av fotografen og spelemannen Narve Skarpmoen.

Skarpmoen var fra Rollag i Numedal, og var en sentral skikkelse i folkemusikkmiljøet i hovedstaden. Han var formann for "Den Nationale Forening" i ni år, og hadde tidligere opptrådt som selvstendig hardingfelemusiker. Gjennom sitt arbeid var Skarpmoen primus motor for at det skulle arrangeres landskappleik i Christiania i 1903 og 1904, og det var trolig i den anledning at opptakene ble gjort. Finn C. Hansen hadde samlet informasjon rundt innspillingene tidligere, og hadde skrevet at opptakene mest sannsynlig var gjort i sammenheng med "den store kappleiken i 1903". Nasjonalbibliotekets Han-Hinrich Thedens mener derimot at de mest sannsynlig er spilt inn i en annen sammenheng, ettersom Odden migrerte til USA i 1904, og Anders Stubberud flyttet til Christiania i 1903 for å studere ved befalskolen. Ifølge resultatlistene fra kappleiken i 1903 var det kun to numedølinger som deltok, Odden og Gullik Sandbekk. Derfor argumenterer Thedens at det er mer sannsynlig at Skarpmoen inviterte spelemennene hjem til seg på Nordstrand for å prøve opptaksutstyret.

Voksrullene som ble funnet var i god stand, og det var ikke noe problem å få spilt dem av. Etikettene på rullene viste at det var fire spelemenn som hadde vært med på innspillingen, Torstein Odden, Halvor Kravik og Steinar Gladheim fra Numedal, samt Anders Stubberud fra Sigdal. Totalt ble det tatt opp ti slåtter, og av disse spilte Odden inn fire (Rjukanfossen etter Knut Dale, Veglidjenten, Sevlidgutten og Fanden paa Bordstabelen). 

I 2020 søkte Nasjonalbiblioteket om at voksrullene skulle bli en del av Norges dokumentarv under UNESCO, og fikk støtte fra store deler av det norske folkemusikkmiljøet. I Oktober 2020 ble det bekreftet at søknaden hadde blitt godkjent, og rullene  hadde blitt innlemmet på listen. Dermed er disse opptakene ett av få lyddokumenter med slik status.

### Livet i statene
I 1902 hadde Oddens bror, Tore, valgt å emigrere til Amerika. Odden ønsket også å prøve lykken i statene, og gjennom broren fikk han mulighet til å reise i 1904. Mange spelemenn før han hadde tatt turen, og noen av dem hadde tjent gode penger på det. Odden slo seg ned i Nord-Dakota og ønsket å tjene penger gjennom å kombinere det å spille for forsamlinger, med å være bonde. Denne planen gikk derimot ikke så bra, ettersom han var først å fremst spelemann, og ikke bonde. Når dette ikke funket flyttet han til området Tacoma i Washington og startet som tømmerhogger rundt 1917. Instrumentmakeren Sverre Heimdal fra Nore har kommentert at Odden kom til USA litt etter at storhetstiden for norske spelemenn i USA var over. Dette skyltes at det var nedgangstid i USA, og når man har lite penger er det nok ikke folkemusikkonserter man velger å bruke dem på.

Han fikk likevel spilt mange konserter rundt omkring, og spilte på ulike stevner og lag for personer fra Numedal og Hallingdal. Blant annet spilte han for Hallinglaget i Fargo. Det er skrevet i Telesoga, som var tidsskriftet til Telelaget, at Odden deltok i en kappleik i Glennwood i Minnesota i 1912. I disse årene delte Odden mye av det han kunne med en spelemann som het Helge Thoreson, som var halvt numedøl. Da Eivind Eide fra Nore var over hundre år gammel, ble han spurt om han kjente til Odden, og da svarte han at han hadde danset mange ganger til Oddens spill i både Nore og i Amerika.

Odden fikk etterhvert store pengerproblemer, og reiste rundt i områdene rundt Seattle, Spocane og Vancouver for å finne spillejobber. Under depresjonen hadde ikke Odden noen som helst inntekt, og ble tvunget til å flytte inn på gården til broren i Dewey, Nord-Dakota i 1933. I motsetning til Torstein, hadde Tore lyktes i å kombinere det å være spelemann med å være bonde. Ifølge familien var Torstein Odden nesten ikke til å kjenne igjen da han kom tilbake til gården, ettersom han var blitt en sliten gammel mann og selvtilliten hans hadde fått seg en kraftig trøkk. Dette var en tid der det var mye som skulle gå galt for Odden, og han slet mye psykisk. Det har blitt sagt at han slet med seg selv, temperamentet sitt og alkoholmisbruk. I tillegg var han i en arbeidsulykke som ødela beinet hans, og han ble arbeidsufør.

På et stevne arrangert av Hallinglaget i Willistone i Nord-Dakota i juli 1935, var Odden invitert til å spille. For å være på den sikre siden, ble Mathias Hole fra Nordfjord også invitert til å spille. Odden kom til arrangementet og spilte mens publikumet hørte på, men når det skulle danses ønsket de å bytte ut Odden med Hole ettersom Holes spill var roligere og enklere å danse til. Arrangørene var enige, men angret med en gang de så hvor mye dette såret den eldre spelemannen. Odden tok så og pakket sammen alt han hadde og forlot stevnet, med tårer trillende nedover kinnene.

Odden utviklet etterhvert en sterk hjemlengsel, og ønsket seg tilbake til Numedal. Mens han var i USA skrev Odden mange dikt, som viser hans kjærlighet til hjemlandet. Blant det han skrev om handler de om hans hjemsted i Numedal, barndommen og hjemlengsel. Det ble startet en innsamlingsaksjon i Nore for å finansiere hjemreisen hans, og flere av hans venner reiste til USA for å gi han pengene. Odden takket derimot nei til pengene, og forklarte det med at han aldri ville klare å betale tilbake. Realiteten var nok likevel at han var for stolt til å ta imot andres veldedighet. 

De siste årene av sitt liv brukte Odden på å spille fele i sitt eget hus på brorens gård. Han pleide visstnok å sitte på tunet utenfor huset å spilte slåtter fra hjemlandet hele dagen. Da broren Tore gikk bort i 1950, la Odden ifølge niesen Thora bort fela. Torstein Odden gikk bort 8. desember 1959, og ble begravet ved siden av sin bror ved Marker Lutheran Cemetary i Rugby, i nærheten av Towner i Nord-Dakota.

## Ettermæle

Det ble skrevet av Bjarne Bratås om Odden i ett tidskrift fra Hardanger Fiddle Association of America at Odden ville vært mye mer kjent om han ikke hadde vært så nøktern, og at det var ett stort tap for norsk folkemusikk, og spesielt for folkemusikken i Numedal var det ett stort tap, at han reiste til Amerika. I dag finnes det kun to overlevende slåtter som er i tradisjonen etter Odden, «Torstein Oddens minne» og «Reinlender etter Torstein Odden». Tradisjonen etter Odden står sterkt i Numedal, selv om det ikke finnes mye materiale etter han igjen. Han regnes enda som en av de største i området. Blant de som skal ha lært av Odden finner vi numedølen Erik Deildokk, som ble en rutinert spelemann med flere deltakelser på landskappleiken.

Hardingfela til Odden har i ettertid blitt kjøpt av Sverre Heimdal fra Oddens familie i USA, og har med han fått komme hjem til Numedal igjen. Fela til Odden ble bygget av den anerkjente felemakeren Knut Eilevsson Steintjønndalen, og brorens var ikke noe værre ettersom den var bygget av den anerkjente felemakeren Gunnar Helland. Ifølge Sverre Heimdal har ikke gripebrettet på fela til Torstein Odden pynt, ettersom det var så utslitt at det måtte byttes ut med ett gripebrett av ibenholt. Også dette gripebrettet bærer dype merker etter fingrene til Odden.

## Referanser