Follomål

**Follomål** eller **follodialekt** er målføret eller dialekten som tradisjonelt blir snakket av folk fra distriktet Follo i Akershus. Sammen med vestfoldmål, grenlandsmål, og nord- og sør-østfoldsk utgjør follomålet den vikværske målgrenen av østlandsk.

Follomålet var enerådende på Follo frem til 1870-tallet, men helt siden jernbanen åpnet i Ski på slutten av 1800-tallet har follomålet vært under sterk påvirkning av standard østnorsk. Allerede for 100 år siden var follomålet på vei bort over mye av Follo, og i dag er det kun et knippe personer som fremdeles taler follomålet.

## Særtrekk
* Endelsen *-a*, som brukes på flere områder som på nynorsk og radikalt bokmål: preteritum, bestemt form entall hos hunkjønnsord og lignende. 

:::kasta – *kasta*
:::brua – *brua*

:Flertallsendelsene i de fleste hankjønns- og enkelte hunkjønnsord svarer til nynorsk *-ar* og *-ane*, men har gjennomgått ei svekking der *a* heller uttales som *æ*, eller òg *a* i bestemt form.

:::biler – *bilær*
:::bilene – *bilane/bilæne*

### Andre uttaletrekk
* Tjukk ''l'' er utbredd over store deler av hele Østlandet generelt og er vanlig også i vikværsk. Den har utviklet seg fra historisk *l* og *rð*.
* Follomål har kløyvd infinitiv.
* Norrøn *hv-* er generelt utvikla til *kv-* mot nord, *v-* mot sørøst og *gv-* nord/vest for Oslofjorden og i deler av Solør (tidligere et sammenhengende område mellom *kv-* og *v-*). Området til *gv-* er stadig krympende, men har satt spor over et større område, og *gv-* brukes stundom ennå i områder som nå ellers har *v-* (bl.a. Hurum, Ås og Oslo m/Aker), eksempelvis i uttrykket *det går så det *'gviner**'' eller enkeltord som ''gvekke (til)'' (forekommer også som ''kvekke (til)''). Også ord med ''kv-'' er å finne i områder der en skulle forvente ''v-'', som ''kvesse'' og ''kvekke''.
** I spørreord og pronomen følger ikke utviklinga av ''hv-'' de samme skillelinjene. Former på ''g-'' forekommer ikke, men det gjør til gjengjeld former med ''h-'', som dessuten strekker seg både nordover, vestover og sørover inn i områder der det er ''kv-'' i andre ord (gjelder også tilstøtende dialektgrupper). Parallelt med formene på ''h-'', særlig i sørøst, forekommer også former uten ''h-'' og former med ''v-'' (f.eks. ''vekke'', ''åkke'', ''hekke'').

=== Substantiv ===
I follomål, som vikværsk ellers, blir alle tre [[grammatikk|grammatiske]] kjønn brukt i motsetning til i konservativt [[bokmål]]. Bøyingssystemet er relativt typisk for vikværsk, og likner i stor grad på nynorsk, men med noen vesentlige forskjeller.



====Hankjønn====
Hankjønnsbøyinga i follomål er som følger:

Hankjønnsord følger et bøyingsmønster som er veldig typisk for vikværsk, og som skiller seg fra bokmål i at det har en annen flertallsbøyning enn hunkjønn, og heller følger et system som ligger nærmere nynorsk. Noen svært få ord kan enkelte steder forekomme med **-er** i flertall istedenfor **-ær**.

I hankjønn er jamvektsformene godt bevarte. En ting å merke seg er at flertallsforma i follomål følger de vanlige vokalene, og skiller seg slik fra midtøstlandske dialekter, der flertallsforma vil være ''hagar''.

====Hunkjønn====
Hunkjønnsbøyinga i follomål er som følger:

Hunkjønnsbøyninga følger det samme systemet som man finner i det meste av vikværsk. Som i nynorsk får ord som ender på ''-ing'' ei anna bøyning i flertall, nemlig den samme som den alminnelige hankjønnsbøyninga. Dette forekommer også i enkelte énstavingsord, men bare i varierende grad. Et eksempel er ''ei øks - øksær''.

Jamvektsformene i hunkjønn i follomål er ikke fullstendig bevart. Hvor godt bevarte formene er varierer mellom ulike dialekter innad i follomålet. Som det vanlige i det meste av lavøstlandsk tolkes endevokalen som en del av rota, og byttes ikke på i bøyninga; endelsen i bestemt form kommer etter endevokalen, og erstatter den ikke. Dette til forskjell fra midtlandsk, men også deler av indre østfoldsk, der man heller vil få ''ei mysu - myso'', istedenfor ''mysua'', som det er i follomål.

====Intetkjønn====
Intetkjønnsbøyinga i follomål er som følger:

Som man kan se av tabellen er den vanligste bøyninga temmelig lik den man har i radikalt bokmål og nynorsk. Som i det meste av vikværsk, og også de aller fleste ord i radikalt bokmål, får ord som ender på ''e'' **-r** i flertall. Merk at dette også gjelder enstavelsesord, altså blir bøyninga ''et tre - trer''. På Kråkstad har det vært vekslende om ord på ''-e'' får ''-r'' i flertall eller forblir uten ending. Noen få ord kan få samme flertallsbøyning som man har i alminnelige hunkjønnsord, men dette er varierende.

===Verb===
Verb i follomål kan, som i norsk ellers, deles opp i flere ulike grupper. Et trekk som er litt spesielt for follomål, men som også finnes andre steder, er at vokalen i presensendelsen stort sett følger [[tonem]] (men noen unntak finnes - verba ''si'' og ''tie/tia'' har tonem 2, men får bøyinga til tonem 1). Tonem følger som oftest hvorvidt verbet er sterkt eller svakt. Resultatet er at sterke verb, som pleier å ha tonem én, som oftest får **-er** i presens, mens svake verb, som oftest har tonem to, får **-ær** i presens. En har altså, til forskjell fra nynorsk, ikke noe systematisk skille mellom e-verb og a-verb i presens. Men, som nynorsk, bruker follomålet ikke samme bøying i sterke og svake verb. I follomålet har telje-klassa, som i bokmål, nærmest fullstendig kollapsa, og verb som tilhørte denne bøyingsklassa har stort sett blitt fordelt mellom tonem én og tonem to i presens, og disse verba utgjør mange av tilfella der svake verb har tonem én (og får ''-er'') i presens.

Som vikværsk ellers mangler follomål omlyd i presens av sterke verb. Som i mange andre østlandske dialekter har follomål kløyvd infinitiv, der noen infinitiv ender på **-a** og andre ender på **-e**.

====Svake verb====
Noen vanlige grupper svake verb:

Dersom verbet har tonem 1 i presens vil endinga heller være **-er**.

Blant e-verb og nå-verb kan en legge merke til at det er den samme konsonanten som brukes i endinga i både preteritum og perfektum partisipp. Et unntak fra denne regelen er verbet ''ha'', som får ''hadde'' i preteritum, men ''hatt'' i perfektum partisipp. E-verb vil stort sett ha ''t'' som konsonant, men ordet ''bygge'' har d.

====Sterke verb====
Sterke verb i follomål kjennetegnes av at de stort sett får **-i** i perfektum partisipp, og ikke **-e*', som en finner i deler av Østfold.

De sterke verba kan deles inn i flere klasser. Follomål opprinnelig diftong i klassa som opprinnelig bøyes med *au* i preteritum, altså heter det i follomål *braut* og ikke *brøyt*.

Blant sterke verb med *ll* og *nn* i rota er det vanlig at en *-t* legges til i preteritum, for eksempel heter det *å finne - fannt*, og ikke *fann'', som er det som skulle ventes etter normale regler. Dette gjelder ikke alle ord, og det varierer mellom dialekter innad i follomålet i hvor stor grad det forekommer, men i en del ord er det universelt.

## Ordliste
Utvalgte ord på follomål, etterfulgt av tilsvarende ord på standard østnorsk dialekt:

## Referanser