Ishockey under Vinter-OL 2026 – Menn – Finale

**Finalen i ishockeyturneringen for menn under Vinter-OL 2026** er en ishockeykamp som vil finne sted den 22. februar 2026 i Milano Santa Giulia Ice Hockey Arena i Milano for å avgjøre hvem som skulle bli olympisk mester i ishockey for menn under Vinter-OL 2026. Finalen ble spilt mellom Canada og USA som spilte enholdsvist for sin tiende og tredje OL-tittel. 

Finalen var en reprise av OL-finalene i Vinter-OL 2002 og Vinter-OL 2010, hvor Canada gikk seirende ut ved begge anledninger. Rivalene hadde også tidligere barket sammen i flere prestisjetunge turneringer, blant annet i Canada Cup i ishockey 1991 (hvor Canada vant), World Cup i ishockey 1996 (USA vant) og senest i 4 Nations Face-Off 2025, hvor Canada igjen trakk det lengste strået.

USA tok sitt tredje olympiske gull i ishockey for menn etter en 2–1-seier over Canada etter spilleforlengelse. Matt Boldy ga USA ledelsen i første periode, før Cale Makar utlignet sent i andre periode og sørget for 1–1 etter ordinær tid. Jack Hughes avgjorde oppgjøret 1.41 ut i spilleforlengelsen med det avgjørende målet i tre-mot-tre-spill. Med seieren tok USA sitt første OL-gull i ishockey for menn siden Mirakelet på isen under Vinter-OL 1980, da amerikanerne vant på hjemmebane i Lake Placid over Sovjetunionen.

## Veien til finalen
### Canada
;Gruppespill
Canada ankom med et uttalt mål om å vinne sitt første olympiske gull siden 2014 og bygge videre på sin seier i 4 Nations Face-Off året før. Med full NHL-deltakelse og trener Jon Cooper bak benken åpnet laget turneringen med en overbevisende 5–0-seier over Tsjekkia. Connor McDavid noterte tre poeng, Sidney Crosby to assists, og målvakt Jordan Binnington stanset 26 skudd. Etter en jevnspilt førsteperiode satte ungtalentet Macklin Celebrini inn åpningsmålet til 1–0 5,7 sekunder før pause etter forarbeid fra McDavid og Cale Makar. I andre og tredje periode kontrollerte Canada oppgjøret og økte gradvis til 5–0, blant annet etter overtallsscoring signert Nathan MacKinnon.

I den neste kampen mot Sveits ble det 5–1-seier. McDavid og MacKinnon leverte begge ett mål og to assists. Canada tok tidlig en 2–0-ledelse, men sveitserne reduserte i overtall ved Pius Suter – det første baklengsmålet Canada slapp inn i turneringen. Deretter festet canadierne grepet igjen. Celebrini økte til 3–1 tidlig i midtperioden, og i tredje periode sørget Crosby og MacKinnon for at seieren ble komfortabel. Seieren var Canadas tolvte strake i OL-sammenheng med NHL-spillere, regnet fra 2014.

Gruppespillet ble avsluttet med en komfortabel 10–2-seier over Frankrike. Canada hadde allerede sikret gruppeseieren, men ønsket også å bli beste lag totalt på seedingen innen  kvartfinalene. 15 spillere noterte poeng, hvor Celebrini, McDavid og Crosby igjen var sentrale bidragsytere. Etter tre kamper sto Canada med målforskjellen 20–3 og fremsto som turneringens mest målfarlige lag.

;Kvartfinale
I kvartfinalen møtte Canada igjen Tsjekkia i et dramatisk og kontroversielt oppgjør som endte 4–3 etter forlengning. Canada tok ledelsen 1–0 ved Celebrini etter forarbeid av McDavid tidlig i første periode. Tsjekkia svarte ved Lukáš Sedlák etter pasning fra Roman Červenka, før David Pastrňák sendte tsjekkerne i ledelsen 2–1 i overtall med et direkteskudd fra venstre droppsirkel. Det var første gang Canada lå under i turneringen.

Midtperioden ble preget av høy intensitet og fysisk spill. Det mest skjebnesvangre øyeblikket inntraff da kaptein Sidney Crosby ble utsatt for flere harde taklinger i samme bytte, blant annet en tung kroppstakling fra Radko Gudas langs vantet. Crosby forlot isen i synlig smerte og returnerte ikke. Skaden på lagkapteinen ble av mange vurdert som kampens mest betydningsfulle hendelse, både sportslig og emosjonelt, og ville senere få betydning for canadiernes samspill i finalen.

Canada utlignet til 2–2 i overtall ved MacKinnon, men kampen ble ytterligere dramatisk i tredje periode. Ondřej Palát ga Tsjekkia 3–2-ledelsen på en kontring etter et kaotisk spill foran tsjekkernes mål mål. I etterkant oppsto betydelig debatt da TV-bilder viste at Tsjekkia hadde seks utespillere på isen i forkant av scoringen – en situasjon som normalt skulle medført utvisning for for mange spillere på isen og annullering av målet. Dommerne oppdaget ikke overtallet, og scoringen ble stående. Hendelsen førte til omfattende reaksjoner i canadiske medier. IIHF bekreftet i etterkant at situasjonen var en dommerfeil, men uten at det fikk konsekvenser for kampresultatet. Også ellers i kampen ble det diskutert flere såkalte oversette forseelser, og begge lag uttrykte misnøye med dømmingen. Tsjekkias trener Radim Rulík uttalte etter kampen at nivået på dommeravgjørelsene ikke holdt mesterskapsstandard.

Canada svarte imidlertid på isen. Med 3.27 igjen av ordinær tid utlignet  Nick Suzuki til 3–3 etter å ha styrt et langskudd fra Devon Toews. I forlengningen avgjorde Mitch Marner etter 1.22 med en backhand-avslutning over snapphansken til Lukáš Dostál. Seieren sendte Canada til semifinalen, men kvartfinalen ble stående som turneringens mest omtalte kamp – både på grunn av Crosbys skade og de kontroversielle dommeravgjørelsene som kunne ha fått avgjørende betydning for Canadas OL-deltakelse.

;Semifinale
Semifinalen mellom Canada og Finland utviklet seg til et dramatisk oppgjør som ble avgjort i kampens siste minutt. Canada vant 3–2 etter å ha ligget under med to mål. Finland tok ledelsen 1–0 i overtall ved Mikko Rantanen etter droppseier av Sebastian Aho sent i første periode. Tidlig i andre periode økte finnene til 2–0 i undertall: under et canadisk overtall brøt Erik Haula gjennom på en kontring, fintet ut Binnington og scoret alene med målvakten. Etter halvannen periode fremsto Finland som det mest effektive laget, til tross for canadisk skuddmessig overtak. Canada reduserte mot slutten av midtperioden da Sam Reinhart styrte inn et skudd fra Cale Makar i overtall, med McDavid som nest sist på pucken. Reduseringen ga ny energi til canadierne, som i tredje periode økte presset ytterligere. Utligningen til 2–2 kom ved Shea Theodore på et langskudd gjennom trafikk foran Juuse Saros. Finland holdt likevel stand, og kampen syntes å gå mot forlengning – i likhet med tre av fire kvartfinaler tidligere i turneringen.

Avgjørelsen falt i kampens elleville sluttsekunder. Med litt over to minutter igjen fikk Canada overtall etter at MacKinnon mottok en høy kølle fra Niko Mikkola. Med 35,6 sekunder igjen mottok MacKinnon en pasning fra McDavid og satte 3–2 med et direkte skudd fra venstre droppsirkel. Finland utfordret scoringen for mulig offside på Celebrini i forkant av målet. Videobildene viste at 19-åringen var hårfint onside, med minimale marginer. Etter videodømming ble målet stående. Fraværet av Crosby ble ansett som merkbart, særlig i de defensive situasjonene og i garderoben, men McDavid – som bar kapteinsmerket – og stjernetrioen med MacKinnon og Celebrini tok et tydelig ansvar i sluttfasen. Finland tok ut målvakten i sluttsekundene, men Canada holdt unna.

Etter seks kamper sto Canada med fem seire på ordinær tid og én i forlengning. Laget hadde scoret 27 mål og sluppet inn 8. Offensivt ble laget drevet av McDavid og MacKinnon, mens Binnington voktet målet i samtlige sluttspillkamper. Samtidig ble Crosbys skade et gjennomgående tema før finalen, både sportslig og symbolsk, ettersom Canada nå måtte fullføre turneringen uten sin mest meritterte leder.

### USA
USAs stilte med sitt sterkeste OL-lag til dato, med kaptein Auston Matthews, Tkachuk-brødrene og Hughes-brødrene i spissen. Målet var vinne det første OL-gullet siden Mirakelet på isen under Vinter-OL 1980. Bak lagets ferdigheter og fart bar laget også med seg en dypere motivasjon: minnet om NHL- og landslagsstjernen Johnny Gaudreau og broren Matthew, som tragisk omkom i en ulykke i august 2024. I garderoben hang Johnnys drakt nummer 13 og Matthews nummer 21 over et banner fra Boston College. Minnet om Gaudreau-brødrene ville bli en kilde til fokus og motivasjon for spillerne og gi dem ekstra energi på isen, spesielt i tøffe øyeblikk, og skapte en følelse av å spille for noe større enn seg selv.

;Gruppespill
I åpningskampen slo USA Latvia 5–1. Brock Nelson scoret to ganger, mens Matthews, Brady Tkachuk og Tage Thompson la på ett mål hver. Amerikanerne måtte tåle at to mål ble annullert på videodømming, men tok full kontroll i andre periode med tre ubesvarte mål og 17–2 i skudd i perioden.

Mot Danmark ble det derimot mer dramatisk. Danmark tok ledelsen to ganger i første periode etter mål fra Nick Olesen og Nicholas B. Jensen (sistnevnte etter at han skøt pucken fra midten av isen), men amerikanerne svarte med tre mål i andre periode gjennom Brady Tkachuk, Jack Eichel og Noah Hanifin, før Jake Guentzel og Jack Hughes sikret sluttresultatet 6–3.

I siste gruppespillskamp mot Tyskland vant USA 5–1. Matthews scoret to ganger og én assist, Zach Werenski ga USA ledelsen med bare 8,7 sekunder igjen av første periode, og laget kontrollerte resten av kampen. Seieren ga USA førsteplass i puljen og direkte plass til kvartfinalen.

;Kvartfinale
I kvartfinalen mot Sverige ble det amerikanske laget for alvor testet, men de viste både tålmodighet og tro på egen spillestil. Halvveis ut i midtperioden ga Dylan Larkin USA ledelsen 1–0 da han tok imot en puck fra Jack Hughes og styrte den i mål fra kanten av målgården. Quinn Hughes var også delaktig på målet, og med dette fikk han sin femte assist i turneringen, og den lengste rekken av assist fra en amerikansk back i OL med NHL-deltakelse.

Sverige slo tilbake med bare 91 sekunder igjen av ordinær tid. Etter at de hadde  tatt ut målvakt Jacob Markström for en ekstra spiller, scoret Mika Zibanejad fra venstre sirkel etter en pasning fra Lucas Raymond. I spilleforlengelsen ble Quinn Hughes helten. Minnesota Wild-backen tok ansvar da han fikk pucken i angrepssonen under 3-mot-3 og skapte rom for seg selv. Ved tiden 3.27 fyrte han av et presist skudd som slo Jacob Markström, og sendte USA til semifinale. Seieren ble sett på som en mental styrkeprøve for laget, som hadde måttet reise seg etter den sene utligningen.

;Semifinale
I semifinalen ventet Slovakia. Larkin åpnet scoringen tidlig i første periode, og Tage Thompson økte til 2–0 i overtall før første pause. I midtperioden tok USA full kontroll over kampen med ett flott solomål av Jack Hughes og Jack Eichels raske scoring til 4–0, før Hughes la på til 5–0. Slovakia reduserte to ganger, først ved Juraj Slafkovský etter en feil bak mål av Hellebuyck, og senere ved Pavol Regenda. Brady Tkachuk satte inn USAs sjette mål mellom disse reduseringene, og kampen endte 6–2. Laget avanserte dermed til finalen, hvor de skulle møte erkerivalen Canada for tredje gang i NHL-æraen (2002, 2010).

Innen finalen hadde USA scoret totalt 24 mål og sluppet inn 8 mål på seks kamper, med et powerplay blant turneringens beste. Finalen mot Canada ble sett på som et drømmeoppgjør mellom to av de sterkeste NHL-lagene i OL.

### Oversikt

## Kampen
### Kampreferat
Kampen åpnet i høyt tempo med aggressivt press fra begge lag. USA fikk en tidlig markering da Matt Boldy erobret pucken ved midtbanen, utfordret backparet Devon Toews og Cale Makar, spilte pucken forbi dem og kom alene gjennom og stormet mot mål. Etter en finte på målvakten Jordan Binnington satte han pucken i mål til 1–0 etter 6:00.

Canada tok gradvis over mer av puckbesittelsen. Laget etablerte lange angrep i amerikansk sone, men uten å skape mange åpne målsjanser. Den største muligheten kom da Brady Tkachuk mistet pucken i egen sone, og Nick Suzuki fikk avslutte fra slottet. Skuddet gikk imidlertid over mål. USA ledet dermed fortsatt 1–0 etter første periode.

I andre periode økte Canada presset ytterligere. USA ble satt under vedvarende press og fikk problemer med å etablere eget angrepsspill. Connor McDavid, som hadde overtall kapteinsansvaret i Crosbys skadefravær, fikk en klar mulighet da han fikk en åpenlys kontringsmulighet og var alene med målvakten, men Connor Hellebuyck reddet forsøket. Midtveis i perioden pådro USA seg to utvisninger og måtte spille fem mot tre i 1 minutt og 33 sekunder. Canada etablerte overtallsspill med flere avslutninger, men Hellebuyck og det amerikanske undertallsspillet holdt unna.

Utligningen kom 18.16 ut i perioden. Etter en vunnet dropp i angrepssonen spilte Devon Toews pucken sidelengs til Cale Makar, som rykket frem og skjøt under Hellebuycks blokker til 1–1. USA var nære på en ny ledelse i sluttminuttene da Brock Fabers langskudd traff begge stolpene bak Binnington, men stillingen forble uavgjort.

Canada startet tredje periode offensivt og skapte flere store sjanser. Mitch Marner fant Toews foran åpent mål, men Hellebuyck fikk en kølle på avslutningen. Macklin Celebrini kom alene gjennom etter en blokkering i egen sone, men også han ble stoppet av den amerikanske målvakten. Nathan MacKinnon fikk senere pucken mot åpent mål på bakre stolpe, men skjøt utenfor.

Med seks minutter igjen fikk Sam Bennett en dobbel tominuttersutvisning for høy kølle mot Jack Hughes. USA fikk dermed en fire minutters overtallsmulighet. Canadisk undertallsspill holdt imidlertid unna, og underveis pådro også USA seg en tominuttersutvisning for høy kølle. Avslutningen av ordinær tid ble derfor spilt både fire mot fire og med canadisk overtall. Canada skapte ytterligere to store sjanser ved Celebrini i sluttminuttene, men Hellebuyck reddet. Stillingen var 1–1 etter ordinær spilletid.

Spilleforlengelsen ble spilt tre mot tre med «sudden death». Begge lag hadde tidlige puckbesittelser, men etter 1.41 oppsto en canadisk feilpasning i egen sone. USA utnyttet situasjonen til en tre-mot-én-kontring. Zach Werenski spilte pucken videre til Jack Hughes, som avsluttet langs isen under Binningtons venstre bein og avgjorde kampen.

### Detaljer

### Kampforløp

### Statistikk

## Etter kampen
Seieren markerte ikke bare USAs første olympiske gullmedalje i mennenes ishockey siden 1980, men også landets første store tittel i en internasjonal «best-on-best» turnering med NHL-spillere siden World Cup i ishockey 1996. Turneringen ble sett på som en bekreftelse på USAs tilbakekomst i internasjonal topphockey. Triumfen kom også i forlengelsen av at USA allerede var regjerende verdensmestere, noe som ytterligere befestet landets posisjon på toppen av internasjonal ishockey. Samlet signaliserte dette en ny æra for amerikansk ishockey.

Målvakten Connor Hellebuyck og backen Quinn Hughes ble begge tatt ut på turneringens allstar-lag. Hellebuyck ble i tillegg kåret til turneringens beste målvakt, mens Hughes ble anerkjent som beste back.

Seieren ble også preget av lagets markering til minne om Gaudreau-brødrene. Johnny Gaudreaus landslagsdrakt med nummer 13, som hadde hengt i den amerikanske garderoben gjennom hele turneringen, ble båret ut på isen av Auston Matthews, Matthew Tkachuk og Zach Werenski under feiringen. I det offisielle lagbildet deltok Gaudreaus familie, som var til stede i Milano, og flere spillere holdt fram drakten mens Gaudreaus to små barn var med ute på isen. Ifølge lagkamerater ble seieren dedisert til Gaudreaus minne; de uttalte at han «var med laget i ånden» gjennom mesterskapet. Gaudreau hadde tidligere representert USA internasjonalt, blant annet med gull i junior-VM i 2013 og bronse i VM i 2018, og han hadde uttrykt at OL-deltakelse var en av hans store ambisjoner.

### Kontroverser i forbindelse med gullfeiringen
I etterkant av seieren oppstod det imidlertid kontroverser. Laget fikk kritikk for å ha feiret sammen med FBI-direktør Kash Patel, og for å ha ledd av en spøk fra president Donald Trump om at han «også måtte invitere» kvinnenes OL-lag – som også hadde vunnet gull – ellers kunne han bli stilt for riksrett. Kommentaren ble av enkelte oppfattet som respektløs og unødvendig politiserende. Kapteinen på kvinnelandslaget, Hilary Knight, kritiserte spøken og at kontroversen overskygget kvinnenes OL-gull:

Flertallet av herrelaget takket ja til invitasjonen om å delta på presidentens State of the Union-tale og besøke Det hvite hus. Kvinnenes lag valgte derimot å avslå invitasjonen. Under talen kunngjorde Trump at Hellebuyck ville bli tildelt Presidential Medal of Freedom, en av USAs høyeste sivile utmerkelser – noe som ytterligere bidro til debatt rundt idrettens rolle i politiske sammenhenger.

Blant herrespillerne var det flere som i ettertid erkjente at reaksjonen i øyeblikket kunne vært annerledes. Målvakt Jeremy Swayman var tydelig i sin selvransakelse:

Backen Charlie McAvoy beklaget også reaksjonen:

Quinn Hughes pekte på det historiske i at begge lag vant gull:

Lagkaptein Auston Matthews anerkjente også at situasjonen var uheldig, og forsøkte å flytte fokus tilbake til prestasjonene:

Brady Tkachuk forklarte latteren under samtalen slik: 

Storebror Matthew Tkachuk uttrykte også gjensidig respekt mellom lagene:

Kontroversen utløste en kulturdebatt om den «giftige» garderobekulturen i hockeymiljøet og synet på kvinneidrett, samt en bredere diskusjon i amerikansk offentlighet om forholdet mellom toppidrett og politikk, særlig i forbindelse med offisielle invitasjoner til Det hvite hus. Noen mente at deltakelsen var en tradisjonell og upolitisk anerkjennelse av sportslig suksess, mens andre hevdet at situasjonen viste hvor vanskelig det kan være for utøvere å navigere i et politisk ladet klima.

## Se også
*Ishockey under Vinter-OL 2026 – Menn
*Ishockey under Vinter-OL 2026 – Kvinner
**Ishockey under Vinter-OL 2026 – Kvinner – Finale

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*