Stereolitografi

**Stereolitografi** (**SLA**) er fotokjemisk 3D-utskrift som vanligvis gjøres ved å fokusere en ultrafiolett laser i et kar for å herde en fotopolymeriserende harpiks.

De gir en forholdsvis rask utskrift, og funksjonelle deler kan være ferdige i løpet av en dag. Overflatekvaliteten er ofte svært bra, og oppløsninger på 0.01 mm mulig. Prototyper laget med stereolitografi er som regel sterke nok til å maskineres, og kan brukes til å lage støpemodeller for sprøytestøping eller metallstøping.

## Historie

I 1970-årene ble det forsket på prosessen, og i 1984 søkte Chuck Hull om patent på prosessen som han så fikk i 1986.

SLA-utskrifter kan bli svært detaljrike, og har derfor vært brukt til små skalamodeller og prototyper av produksjonsmodeller som skal være svært naturtro. De har også vært brukt i medisin for å trene på inngrep eller som hjelpemiddel for å lage proteser.

Siden 2010-årene har de blitt utbredt til hobbybruk for spesielt interesserte som er ute etter mer detalj i utskriftene sammenlignet med utskrifter basert på smeltet plastfilament som har vært den dominerende teknologien.

Prisene for SLA-teknologien har vært betydelig på vei ned de siste årene. Eksempelvis har det fra og med 2016 kommet skrivere som bruker rimelige LCD-paneler med høy oppløsning og høy kontrast som har resultert i SLA-skrivere til under 200 amerikanske dollar.

## Virkemåte og materialer
Man bruker lys for å få kjemiske monomerer og oligomerer til å tverrbindes (generere intermolekylære bindinger) slik at de danner polymerer.

Ulike flytende materialer kan brukes til SLA-utskrift. De kan klassifiseres i følgende kategorier:

* Standard harpiks for generell prototyping
* Ingeniørharpikser for spesifikke mekaniske og termiske egenskaper
* Biokompatible harpikser sertifisert for tannlege- og medisinsk bruk
* Støpbare harpikser, som ikke etterlater aske etter utbrenning av støpeformen
* Biomaterialharpikser, formulert som vanholdige løsninger av syntetiske polymerer som polyetylenglykol, eller biologiske polymerer som gelatin, dekstran eller hyaluronsyre

## Helse og sikkerhet
Væskene som brukes med SLA er ofte helsefarlige hvilket gjør at det kreves forholdsregler, og helst god avtrekk og ventilasjon. Etter utskrift må ferdige deler vaskes med løsemiddel for å rense våt harpiks fra overflatene, og skriverne kan kreve vask innimellom.

Et 3D-skriverkabinett gir innkapsling som kan gi bedre kontroll av miljøet rundt en 3D-skriver. På SLA-skrivere er det nyttig for å hindre UV-lys fra å treffe uherdet harpiks, men kan også være nyttig for å ventilere bort gasser.


File:3 Boyutlu SLA Yazıcı.png|Gult kabinett på en harpiksskriver


## Miljø
Det finnes ingen nedbrytbare eller komposterbare former for harpiks, mens det finnes noen komposterbare PLA-alternativer for FFF-skrivere. Materialutvalget er mer begrenset i SLA sammenlignet med FFF som praktisk talt kan skrive ut hvilken som helst termoplast.

## Sammenlignet med smeltet filament
Til hobbybruk er SLA mindre brukt enn filamentskrivere. Til sammenligning kan SLA-skrivere skrive ut mer detaljert overflatekvalitet (nesten uten synlige lagmønstre), men har typisk mindre skrivevolum for skrivere i samme prisklasse. Fotopolymerene er klissete, rotete og må håndteres med forsiktighet grunnet helsefare. Det er behov for vasking, herding og tørking etterpå for et godt resultat. SLA regnes som mer kostbart enn FFF på grunn av dyrere maskiner, materialer og tidsbruken til etterbehandling.

## Se også
* Filamentskriver, utskriftsteknologi basert på smelting av termoplast
* Selektiv lasersintring (SLS), utskriftsteknologi basert på smelting av metallpulver med laser

## Referanser