Operasjon Orion

**Operasjon Orion** var en av sytten militære operasjoner i bykrigføringen i Comuna 13 i Medellín, gjennomført den 16. og 17. oktober 2002.

Operasjonen hadde som mål å fjerne bymilitsgrupper fra geriljaen til Colombias Revolusjonære Væpnede Styrker - Folkehæren (FARC-EP), Den nasjonale frigjøringshæren (ELN) og Folkets Væpnede Kommandosoldater (CAP). Den ble utført under en unntakstilstand. Totalt ble 80 sivile såret, 17 personer ble drept av den offentlige styrken, 71 mennesker ble drept av de paramilitære (AUC), 12 mennesker ble torturert, 92 personer forsvant og 370 ble arrestert, ifølge Corporación Jurídica Libertad.  Marineløytnant Mario Villegas ble også drept i kamp. Operasjonen har blitt kritisert på grunn av de sivile ofrene. Den ble også fulgt av et stort antall savnede personer og utenomrettslige henrettelser, mange av dem på stedet La Escombrera, begått av medlemmer av paramilitære grupper og geriljaen.  

## Beslutningen

Avgjørelsen om å gripe inn i bydelen ble tatt 13. oktober, etter at to studenter ble truffet av kuler i utkanten av Comuna 13. Ordføreren i Medellín, Luis Pérez Gutiérrez, kontaktet landets daværende president, Álvaro Uribe Vélez. Uribe Vélez sendte samme dag en kommandant fra den nasjonale hæren, Carlos Alberto Ospina med fly fra Ibagué- regionen. Om ettermiddagen ble byens myndigheter enige om prinsippene for intervensjonen, og Operasjon Orion fikk fritt spillerom.

Den generelle tilslutningen til operasjonen blant datidens innbyggere var i tråd med politikken til den nyvalgte presidenten Álvaro Uribe, som innenfor rammen av sin demokratiske sikkerhetspolitikk utarbeidet en offensiv strategi mot geriljaen som da hadde tatt territoriell kontroll over noen av de historisk marginaliserte sektorene i de store byene. På den tiden var den sikkerhetssituasjonen i Colombia preget av mangel på statlig tilstedeværelse i territorier der mafiaer kontrollerte befolkningen, en situasjon som førte til brudd på menneskerettighetene, uten respons fra staten. Tilstanden hadde utviklet seg gradvis og nådde sitt høydepunkt på begynnelsen av 2000-tallet som et resultat av den svake sikkerhetspolitikken på 90-tallet. Denne tillot spredning av narkotikahandel og gjenoppbygging av terroristgrupper.  Disse var svekket på slutten av 80-tallet, men ble senere styrket av inntekter fra kriminelle aktiviteter. Operasjonens hensikt var å svekke eller fjerne militsene som utøvde territoriell kontroll over Comuna 13 i Medellín og dermed også angripe distribusjonskjeden for narkotika. Samtidig forsøkte den å eliminere et senter for vold og kriminalitet som hadde innflytelse over hele Aburrá-dalens byområde . Selv om operasjonen regnes som en suksess, er gerilja-militsen fra Comuna 13 den siste gjenværende geriljagruppen i Medellín, og fortsetter sin kriminelle virksomhet den dag i dag. Dette inkluderer utpressing av familiebedrifter, kidnapping og trusler mot byens befolkning, i tillegg til narkotikahandel.

## Operasjonene
Den 16. oktober opprettet hæren og det nasjonale politiet en operasjonsbase på Calle 35 og Carrera 92 i Santa Monica-området (Comuna 13), en strategisk inngang til de ytterste nabolagene som Belencito-Corazón, Betania og Las Independencias i Comuna 13. Det ble satt opp Røde Kors-telt, et mobilt sykehus og rundt 60 førstehjelpsarbeidere ved denne basen. 

De opererte i samarbeid med riksadvokatens kontor og den administrative sikkerhetsavdelingen (DAS); det kom svært alvorlige anklager om handlingene til statlige styrker, i samarbeid med paramilitære grupper i De Forente Selvforsvarsstyrkene i Colombia (AUC),  da de utførte husundersøkelser og arrestasjoner av personer.  De som skulle arresteres ble pekt ut av personer med tildekket ansikt og kledd i uniformer som utelukkende var for militærstyrkene ; hver forbipasserende var en potensiell geriljasoldat for politiet, inntil rettsdokumenter og grundige undersøkelser beviste det motsatte. Ifølge ombudsmannen i Medellín ble det utført utallige vilkårlige arrestasjoner og selektive fengslinger av innbyggere, som i en del tilfeller deretter forsvant .

Det finnes også vitneutsagn fra demobiliserte paramilitære samt fotografiske bevis som viser hettekledde menn i militærklær, men uten navn eller angivelse av grad eller andre tegn typiske for de colombianske militærstyrkene mens de gir ordre til soldater og peker mot hus. Dette tyder på at Operasjon Orion var en fellesoperasjon mellom militæret og paramilitære grupper. 

### Sikkerhetsrådet
Colombias daværende president, Álvaro Uribe, reiste til Medellín sammen med den daværende forsvarsministeren, Marta Lucía Ramírez, for å lede sikkerhetsrådet som bestemte gjennomføringen av kontrolltiltakene. 

## Resultater

Minst fire soldater, seks sivile og seks opprørere døde i kampene. Offisielle rapporter oppgir mer enn 200 sårede. Andre kilder inkluderer ytterligere rundt 70 savnede personer i hendene på paramilitære, og utenomrettslige henrettelser utført av hæren og presentert i nasjonale medier som resultatet av utilsiktet skade.  Totalt 243 personer ble arrestert; av disse ble 29 identifisert som «ledere av urbane militser». Det ble også beslaglagt 20 rifler, en maskinpistol, to rifler med teleskopsikte, to hagler, fire 40-millimeter granatkastere, 50 kilo eksplosiver, ammunisjon og kommunikasjonsutstyr. To offiserer og to soldater døde i operasjonene.  Ifølge Luis Pérez, ordfører i Medellín på den tiden, ble 72 gisler løslatt under Operasjon Orion  i det området av byen.

Blant de beslaglagte våpnene var kort- og langdistansevåpen, som AK-47-rifler, maskinpistoler og eksplosiver. Medlemmer av hæren klarte å desarmere en buss som geriljaen hadde lastet med eksplosiver. 

## Reaksjoner
Regjeringene til Andrés Pastrana, den gang Álvaro Uribe, beordret sytten militære operasjoner, inkludert Orión, i årene 2001 og 2002, under "sikkerhetspolitikk for sikring av demokratiet"; dessuten ble paramilitær dominans konsolidert i denne perioden. I denne sammenhengen økte antallet forsvinninger, noe som ble en strategi for å generere frykt blant sivilbefolkningen med fullstendig straffrihet.

I mai 2003 publiserte magasinet *Noche y niebla* fra Center for Research and Popular Education (CINEP) dokumentet *«Comuna 13, den andre versjonen»*, der det dokumenterte menneskerettighetsbrudd begått av politiet og paramilitære mellom 1998 og 2002 i Medellín: 67 av dem refererte til Comuna 13.  Det ble behandlet med forakt av offentlige myndigheter: innenriksminister Fernando Londoño Hoyos betraktet det som en «monumental løgn». 

Cacique Nutibara-blokken, tilhørende Autodefensas Unidas de Colombia (AUC), utførte operasjoner med de offentlige styrkene for å bekjempe geriljaen i Comuna 13. Ifølge dem slo paramilitærene leir i nabolagene La Palomera og Arenera; derfra, gjennom en hittil uidentifisert løytnant fra San Cristóbal politistasjon, koordinerte de med statlige styrker, først og fremst for å unngå overlapping i samme område under operasjoner og for å identifisere og henrette mistenkte milits-medlemmer eller geriljasoldater som ble tatt til fange.

I uttalelser fra den føderale domstolen i det sørlige distriktet i New York bekreftet den tidligere paramilitære lederen Diego Murillo Bejarano, alias Don Berna, og kommandør for Cacique Nutibara-blokken at denne organisasjonen deltok i Operasjon Orion under okkupasjonen av Comuna 13 i allianse med den fjerde brigaden i den nasjonale hæren. General Mario Montoya ble på grunn av dette innkalt til å avgi en fri forklaring for USAs høyesterett i desember 2011.

Den frivillige organisasjonen Amnesty International (AI) har uttrykt bekymring over arrestasjonen uten ransakelsesordre av tre sosiale aktivister og samfunnsledere i Comuna 13. De uttrykte også bekymring for andre menneskerettighetsforkjempere i området.

## La Escombrera - dumpingplassen

Det er et område med omtrent tre hektar med deponier av bygningsavfall, brukt av ulovlige væpnede grupper for å skjule likene til ofrene sine. 

Libertad Legal Corporation, som håndterer rettslige prosesser for ofre for konflikten, har identifisert rundt 105 personer som kan være begravet på La Escombrera.  Den tidligere paramilitære lederen Diego Fernando Murillo Bejarano, alias «Don Berna», som kommanderte Cacique Nutibara-blokken som opererte i Medellín, var en av de første som innrømmet at menn under hans kommando hadde begravet folk der. Han kom med disse uttalelsene under en av høringene i Justicia y Paz. Juan Carlos Villada Saldarriaga, bedre kjent som «Móvil 8», og Jorge Enrique Aguilar Rodríguez, alias «Aguilar», innrømmet også sitt ansvar og identifiserte fire mulige gravsteder for rundt 45 ofre.

Siden den gang har ofrenes familier fordømt handlingene og krevd permanent stenging av La Escombrera, hvor byggeavfall fortsatt dumpes.

I august 2015, etter å ha mottatt anbefalinger fra rettsmedisinske grupper i Argentina, Guatemala og Peru, startet påtalemyndigheten oppgravingen av La Escombrera, nærmere bestemt La Arenera, stedet rapportert av «Móvil 8». Etter fem måneders arbeid ble ingenting funnet. 

I februar 2020 beordret den spesielle jurisdiksjonen for fred (JEP) ordførerkontoret i Medellín, aktorembetet, bevegelsen for ofre for statlige forbrytelser (MOVICE), rettsmedisinerne, ombudsmannens kontor og den nasjonale kommisjonen for leting etter savnede personer til å&nbsp; I juli, etter mangel på svar bortsett fra ordførerkontoret i Medellín, reaktiverte JEP forespørselen sin. Samtidig ba JEP guvernørkontoret i Antioquia om et forslag for å ære og historisk minnes ofrene for tvungen forsvinning i Comuna 13. 

Fredsavtalene mellom den colombianske regjeringen og FARC-EP, som ble undertegnet i 2016, anerkjenner eksplisitt ofrene, og som en del av dette legger de stor vekt på prosessen med å rekonstruere historien, retten til sannhet, rettferdighet, erstatning og garantien for at det ikke skal gjentas.

En kommisjon er opprettet for å generere kunstneriske og kulturelle prosesser som bevarer historien og den nåværende virkeligheten til Medellins Comuna 13. Målet er å utdype Sannhetskommisjonens mandat i en øvelse som integrerer historien, turisme og sosial transformasjon. Den bruker også kunst som et verktøy for transformasjon, gir ofrene en stemme, hedrer dem og innlemmer deres historie i sannheten om den væpnede konflikten og de militære operasjonene som ble utført i Comuna 13. For mange av innbyggerne i Comuna 13 forblir fortiden smertefull og avsløres gjennom kunst, spesielt hiphop-bevegelsen, og graffiti som en kulturell ressurs som deles med det internasjonale samfunnet. Disse sannhetene og minnene vil bidra til å anerkjenne ikke bare volden samfunnet opplevde i konfliktens sammenheng, men også motstandskraften, konfrontasjonen og verdigheten til de som bor i Comuna 13 og fortsatt gjenoppbygger den.

## Se også

* Falske positiver i Colombia

## Referanser