Shirō Ishii

**Shirō Ishii** ( 石井 四郎, 1892–1959) var en japansk mikrobiolog og medisinsk hæroffiser, en representant for sin tids japanske hypernasjonalisme, og utvikler av biologiske stridsmidler som ikke hadde skrupler mot eksperimentell utprøving av dem på ikke-japanere. Han stod ellers for oppfinnelsen av et ganglig vannfilder, og bedrev kalligrafi.

Han etablerte og var sjef for Enhet 731, en enhet av den keiserlige japanske hær dedikert til å utvikle og anvende biologiske våpen i Manchukuo under den andre kinesisk-japanske krig (1937–1945). Enhet 731 engasjerte seg i eksperimenterting på mennesker. 

Over 10.000 døde av denne utforskningen, de fleste av dem kinesiske sivile eller krigsfanger. Overslag over totaliteten hvis man medtar den videre japanske militære anvendelse av metodene utviklet av Enhet 731 er usikre. Det aller mest dramatiske - for all japansk biologisk krigføring - når opp til 300,000. Blant eksempler kan nevnes byllepestangrepene på de kinesiske byene Changde og Ningbo.

Shirō Ishii ble gitt immunitet under Tokyorettssaken fra USA i bytte mot informasjon den amerikanske regjering brukte for utviklingen av sitt eget forskningsprogram. Etter dette åpnet og drev han en gratisklinikk - han hadde jo høyere medisinsk utdannelse. Kort før sin død bad han om å bli døpt. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Shirō Ishii var fjerde sønn av Katsuya Ishii, en velstående grunneier og sakemaker. Ishii-familien var samfunnets største grunneier og utøvde føydaldominans over den lokale landsbyen og omliggende landsbyer  utenfor og nordøst for Tokyo.

Shirō Ishii gikk på Chiba middelskole i byen Chiba, og på Fjerde høyskole i Kanazawa i prefekturet Ishikawa på vestkysten av hovedøya Honshu. 

Noen av klassekameratene hans så på ham som frekk, slitsom og arrogant. 

Datteren hans, Harumi, som har latt seg intervjue om hans liv slik hunn opplevde ham, følte imidlertid at Shiro var blitt urettferdig fordømt, og sa at *«min far var en veldig varmhjertet person ... [men] han var så akutt og kvikk i tanken at folk noen ganger ikke klarte å henge med i tankegangen hans, og det gjorde ham irritert, og han ble høyrøstet mot dem.»*

### Høyere studier
Han studerte medisin ved Det keiserlige universitet i Kyoto fra april 1916. Mange professorer holdt ham høyt, ikke bare hans senere svigerfar Araki Torasaburo, som ble en av hans støttespillere. 

Men, ble det sagt, hans arrogante og dominerende holdning, samt likegyldigheten han viste overfor kollegenes arbeid, gjorde det vanskelig for ham å integrere seg i studentgruppen. 

Man han hadde likevel noen som omgikk ham greit. I følge Ishiis tilhengere var Ishii ekstremt lojal mot keiseren og hadde en *«entusiastisk personlighet»* og av en *«dristig og bekymringsløs holdning»*, med eksentriske arbeidsvaner som å jobbe sent på kvelden i laboratoriet etter å ha hengt ut med vennekretsen på byen. Han var også kjent for sin tilbøyelighet med mye drikking, hans kvinneforbruk og til og med underslag, som ble tolerert av hans kolleger. Ishii ble beskrevet som en heftig nasjonalist, og dette hjalp ham med å få tilgang til innflytelsesrike personligheter i denne overgangen etter Meiji-perioden i japansk historie, folk som kunne gi ham midler.

### Karriere
Etter eksamen i desember 1920 begynte han i hæren, hvor han tjenestegjorde som militærkirurg. I 1922 ble han overført til Tokyo militære hospital. Han opprettholdt gode forhold til Kyoto-universitetet og giftet seg med datteren til Akari Torasaburō, rektor der. Dette bidro til innflytelse i Kyotos og Tokyos forskerkretser. 

I 1928 reiste han i to år til hovedsakelig europeiske land for å studere bruken av kjemiske og biologiske våpen siden første verdenskrig.

Da han kom tilbake, ga Ishii en demonstrasjon av en prototype av et vannfilter som han selv hadde utviklet og tilvirket. Denne oppfinnelsen ble en umiddelbar suksess og ble brukt i alle operasjonelle militære soner. 

Gjennom årene gjennomgikk filteret en rekke modifikasjoner og forbedringer presentert av Ishii i eksentriske demonstrasjoner. Under et av keiser Hirohitos besøk sies han å ha urinert inn i et av filtrene, tilbudt «vannet» som ble produsert til keiseren, og når han nektet, drakk det selv. Filteret ble produsert av *Nippon Tokushu Kogyo Kabushiki Kaisha* (Japan Specialized Industrial Joint Stock Company), et selskap lokalisert i nærheten av laboratoriet i Tokyo, slik at Ishii kunne kontrollere driften.

I Japan var nasjonalismen allerede vokst sterkt, og Ishii fortsatte å understreke viktigheten av kjemiske og biologiske våpen. Til de øverste kommandanter fremmet han biologiske våpen som «fremtidens våpen» som ville bli avgjørende for det japanske rike.

De var mye billigere enn konvensjonelle våpen. Biologiske og kjemiske våpen ble forbudt ved Genève-protokollen av 1925, som også Japan undertegnet, men Ishii ble derimot oppmuntret av dette. Hvis noe var ille nok til å forby, måtte det være veldig effektivt i bruk, resonnerte han.

  
Med okkupasjonen av Mandsjuria ble Ishii sjef for Enhet 731 fra 1932. Et tidligere medlem av enhet 731 husket i 1998 at da han første gang møtte Ishii i Tokyo, ble han overrasket over kommandantens utseende: *«Ishii var slurvete kledd. Uniformen hans var dekket med matflekker og aske fra tallrike sigaretter. Offiserens sverd var dårlig festet og dratt på gulvet»*. I Mandsjuria ville imidlertid Ishii forvandle seg: *«Han var ulastelig kledd. Uniformen hans var plettfri, og sverdet hans var bundet riktig»*. 

Shirō Ishii trodde, som de fleste av epokens toneangivende japanere, på nasjonens kulturelle og etniske overlegenhet basert på keiserens guddommelige avstamning. I en urolig periode, der alle som var imot keiserens intensjoner skulle elimineres (som generalmajor Tetsuzan Nagata, myrdet i Tokyo i 1935), var mentaliteten som Ishii og hans samarbeidspartnere hadde vokst opp med «hierarki, lojalitet, konformitet, plikt og lydighet». Innbyggerne i territoriene okkupert av Japan ble ansett som mindreverdige, og derfor var det ingen tvil om å bruke dem til sin fordel. Ishii og hans underordnede delte dette utsyn og hadde ingen betenkeligheter med å utføre eksperimenter på fanger (asiatiske og andre) fordi de ble ansett som mindreverdige og derfor forbrukbare.

Som sjef for det biologiske våpenprogrammet var han leder av en rekke eksperimenter på mennesker. Viviseksjoner ble utført på levende mennesker av ham eller under hans tilsyn, amputasjoner og gjenfestinger av lemmer ble utført, effekten av ubehandlet koldbrann ble undersøkt ved frysing og opptining av kroppsdeler, effekten av granater og flammekastere på levende mennesker ble undersøkt, og folk ble injisert med patogener. Biologiske våpen ble utprøvd på kinesiske landsbyer, forgiftning ved toksiner og gasser og videre ved å tvinge fanger til å påføre medfanger syfilis, fant sted. 

Ishii fremviste i flere år filmer for Hideki Tojo, som senere ble statsminister i 1941. Tojo fant dem ubehagelige, og etter en tid sluttet han å se på dem. 

Sent i 1944, altså sent i andre verdenskrig ble Ishii bedt om å utvikle en plan for å spre pestlopper langs befolkningen på vestkysten av USA; planen heter i engelsk oversettelse *[[Operation Cherry Blossoms at Night]]*. Dette ble tatt sikte på å utføre den 22. september 1945, men planen ble ikke realisert. Planleggingen, som involverte sjøfly fra japanske skip som skulle spre byllepest med lopper som vektorer, ble innstilt av høyere militære myndigheter i mars 1945. Og Japan kapitulerte den 15. august 1945. Ishii og den japanske regjering forsøkte å forpurre oppdagelse av intakte fasiliteter og avdekking av eksperimenter, men mislyktes hva gjaldt det hemmelige universitetslaboratorium i Tokyo, og hovedlaboratoriet i Harbin i Kina.

### Etterkrigstiden
Etter andre verdenskrig ble han ikke tiltalt i Tokyoprosessen (1949-1948) fordi han ga den amerikanske hær alle data og resultater. Selv om sovjetiske myndigheter ønsket at rettsforfølgelse skulle finne sted, protesterte USA etter at rapportene fra et team av militære mikrobiologer ledet av oberstløytnant Murray Sanders uttalte at informasjonen var *«absolutt uvurderlig»*; den *«kunne aldri ha blitt oppnådd i USA på grunn av skrupler knyttet til eksperimenter på mennesker»*, og *«informasjonen ble innhentet ganske billig.»* Den 6. mai 1947 skrev Douglas MacArthur til Washington at *«ytterligere data, muligens noen uttalelser fra Ishii, kan sannsynligvis fås ved å informere involverte japanske om at informasjon vil bli beholdt innrn etterretningstjenesten og ikke bli bragt til anvendelse som bevis i krigsforbrytelsesrettssaker».* 

Shirō Ishiis immunitetsavtale ble inngått i 1948, og han ble aldri tiltalt for noen krigsforbrytelser eller forbrytelser mot menneskeligheten.

Ishii ble engasjert av amerikanske myndigheter til å forelese for amerikanske offiserer ved Fort Detrick (*[[U.S. Army Medical Research Institute of Infectious Diseases]]*) om utviklingen og bruken av biovåpen av Enhet 731.

Under Koreakrigen (som pågikk 1950-1953) er det blitt hevdet at Shirō Ishii reiste til Korea for å ta del i U.S. Armys påståtte biologiske krigføring. Den 22. februar 1952 ble Ishii navngitt i en uttalelse fra den nordkoreanske utenriksminister Pak Hon-yong, om at han, sammen med andre japanske «bakteriologisk krig-forbrytere», haddde vært involvert i *«systematisk spredning av store mengder bakteriebærende insekter med fly for å spre smittsomme sykdommer over våre frontlinjeposisjoner og bak vår front»*. Men det omtvistes av historikere om amerikanske styrker i det hele tatt benyttet biologiske våpen mot kinesiske eller nordkoreanske styrter, eller det dreier seg om krigspropaganda. 

Etter at han vendte tilbake til Japan, åpnet Shirō Ishii en klinikk, der han gratis foretok undersøkelser og gav behandling. 

Han skrev dagbok, men i den refererte han ikke i det hele tatt  til sin krigstidsvirksomhet i Enhet 731.

### Sykdom og død
Shirō Ishii døde på sykehus i Shinjuku i Tokyo den 9. oktober 1959 av kreft i halsen. Under dødsleiet var han blitt døpt av en katolsk misjonær. Ishiis begravelse ble imidlertid presedert over av Masaji Kitano, hans nestkommanderende i Enhet 731.

Shirō Ishiis datter, Harumi Ishii, fortalte i et intervju at hans helse brått forverret seg kraftig:

::*«One day he took some sample tissue from himself to the University of Tokyo's Faculty of Medicine and asked one of his former subordinates to examine it, without telling him to whom it belonged. When he was told that the tissue was riddled by cancer, he proudly shouted that he had thought so too. No doctor had dared tell him he was suffering from cancer of the throat. He eventually underwent surgery and lost his voice. He was an earnest student of medicine to his last day, taking notes on his physical condition. He told his old professor Ren Kimura who came to visit him at that time: "it's all over now", writing the message because he could no longer speak.* 

::*Shortly before his death, he asked to be baptised by the late Dr [[Hermann Heuvers|Herman Heuvers]], former President of [[Sophia-universitetet|Sophia University]] in Tokyo. Dr Heuvers and my father were acquainted with each other since before the war. My father had much respect for the German people and their culture. He was baptised into the Roman Catholic Church and took the name Joseph. It seems to me that my father felt relieved somehow.»* 

## Litteratur
* Barenblatt, Daniel. *A Plague Upon Humanity: the Secret Genocide of Axis Japan's Germ Warfare Operation*, HarperCollins, 2004. 
* 
* Gold, Hal. *Unit 731 Testimony*, Charles E Tuttle Co., 1996. 
* Williams, Peter and Wallace, David. *Unit 731: Japan's Secret Biological Warfare in World War II*, Free Press, 1989. 
* Harris, Sheldon H. *Factories of Death: Japanese Biological Warfare 1932–45 and the American Cover-Up*, Routledge, 1994. 
* Endicott, Stephen and Hagerman, Edward. *The United States and Biological Warfare: Secrets from the Early Cold War and Korea*, Indiana University Press, 1999. 
* Handelman, Stephen and Alibek, Ken. *Biohazard: The Chilling True Story of the Largest Covert Biological Weapons Program in the World – Told from Inside by the Man Who Ran It*, Random House, 1999. 
* Harris, Robert and Paxman, Jeremy. *A Higher Form of Killing: The Secret History of Chemical and Biological Warfare*, Random House, 2002. 
* Barnaby, Wendy. *The Plague Makers: The Secret World of Biological Warfare*, Frog Ltd, 1999. 
* Yang Yan-Jun and Tam Yue-Him. *Unit 731: Laboratory of the Devil, Auschwitz of the East: Japanese Biological Warfare in China 1933-45*. Fonthill Media, 2018. 

## Referanser