Zvon

**Zvon** er  russisk-ortodoks klokkeringing. Klokkene er blant de mest karakteristiske kjennetegnene ved den ortodokse kirken. 

Kirkeklokkene ringes for å:

* kalle menigheten til gudstjenester
* kunngjøre viktige øyeblikk i løpet av gudstjenester både for dem som er i kirken og for dem som ikke er i stand til å være fysisk til stede i kirken, slik at alle kan være samlet i bønn
* proklamere viktige hendelser, som dødsfall i menigheten, ankomst av en viktig person (for eksempel en biskop), en nødsituasjon som for eksempel brann eller flom, eller ved krig (den siste bruken hadde komponisten Pjotr Tsjaikovskij som underlag i 1812-ouverturen).

Klokkeringing har ikke bare en praktisk, men også en åndelig funksjon. Klokkene kalles noen ganger "syngende ikoner", fordi de tar akustisk samme plass i en ortodoks kirke som malte ikoner. Ikoner er ansett som "hellig skrift i bilde" mens klokkene er "skriften i lydbildet".

Klokkene vigsles ved en velsignelse basert på dåpsritualet , og kan få navn basert på en helgen (som ofte står i relieff på klokkelegemet).

## Historie
Etter at Kiev Rus konverterte til kristendommen i år 988, kom gradvis klokker i bruk i hele riket til den ortodokse kirken. Opprinnelig og før klokkene ble et flatt stykke tre (eller metall) kalt semantron slått rytmisk med en hammer for å kalle de troende til gudstjenester. Dette var spesielt i klostre, noen bruker fortsatt den dag i dag både semantron og klokker. Mens semantron er en arv fra Hellas, ble bruken av kirkeklokker importert til Russland fra Vest-Europa. Det russiske ordet for klokke er *kolokol*, som kommer fra det tyske ordet *glocke*, avledet fra det middelalderlatinske *clocca*, som i sin tur ser ut til å komme fra det Irske *clog*. Ordet for klokke på slavisk er *kampan*, som er avledet fra Latin *campana*  etter distriktet sør for Napoli som først lærte klokkestøperkunsten. I løpet av det femtende århundre  begynte semantron gradvis å bli erstattet av klokker. På den tiden ble det grunnlagt flere klokkestøperier i Russland. Russiske kirkeklokker støpes i klokkebronse (en blanding av kobber med høyere andel tinn) for å skape klokkens klang og sonans. Noen ganger tilsettes en sølvmynt i legeringen. Russiske klokker avviker fra Vest-klokkene i  sine høyde bredde forhold, og varierende tykkelse på veggene. Selve kolven har også en annen utforming enn det som brukes i Vesten.

Klokkestøperkunsten nådde et høydepunkt i det 18. århundre, med produksjon av nesten ufattelig store klokker. Verdens største klokke, den såkalte Tsarklokken, veier 218 tonn og ble støpt i 1733 for Ivan den store-klokketårnet i Moskva. Dessverre ble klokken skadet i en brann i 1737 før den ble hengt opp, og den står i dag ved foten av tårnet. Den største fungerende klokken i verden er Dormition-klokken, som veier 72 tonn og henger i Ivan III Velikij-klokketårnet.

Etter Oktoberrevolusjonen ble kristendommen undertrykt i Sovjetunionen. Mange klokker ble ødelagt, og i perioder uteble all produksjon av kirkeklokker. Etter jernteppets fall ble klokkeproduksjonen gjenopptatt, og ettersom mange av de ødelagte kirkene ble gjenoppbygd, ble det høy aktivitet også i fremstillingen av kirkeklokker.

## Ringeteknikk
Den russiske tradisjonen består i at kolven slås mot siden av ikke-svingende klokke; kiming i svingende klokker brukes ikke. Det brukes et spesielt, komplekst tausystem, særlig utviklet for hver klokketårn. Alle tau samles til ett punkt, der klokkeringeren (som på russisk kalles *zvonar*) står. De mindre tauene spilles for hånd, større klokker har fotpedal med tau. Tauene er festet i enden av kolben, slik at en ikke trekker i tauet men trykker eller slår på tauene for å spille.

Klokkeringerkunsten ble overlevert gjennom generasjon til generasjon, men gikk nesten tapt i det 20. århundre. Etter Sovjetunionens fall ble det holdt enkelt kurs, og i 2008 ble den første permanente, tradisjonelle klokkeringerskolen åpnet i Moskva, under ledelse av Drozdihin Ilya.

Klokkene i den ortodokse tradisjonen spiller ingen melodier, i motsetning til hva man kjenner i det vestlige klokkespillet eller carillon. I stedet frembringer klokkeren en komplisert, polyrytmisk sekvens. I et veiledningshefte for russisk-ortodokse klokkere heter det: 

«Grunnlag for den ortodokse klokkeringing ligger ikke i melodien, men i rytme, dynamikk og i samspill med klangfarger av [ulike] klokker.» 

Disse sekvensene har en veldig spesiell harmoni, siden russiske klokker (i motsetning til vesteuropeiske) er ustemt. Vestlige klokker har vanligvis en oktav mellom øvre tone ("klokkens slagtone") og laveste tone ("hum"). Russiske klokker har en septim mellom. Vanligvis har et russisk klokkespill flere dusin klokker. 

## Terminologi
For å forstå den russisk-ortodokse ringemetoden, er det nødvendig å kjenne igjen noen elementer og deres terminologi. Klokkene i et ortodoks klokketårn (*zvonnitsa*) er organisert i tre grupper:

* *Zazvonny*— de minste, eller sopranklokkene
* *Podzvonny*— de midterste, eller altklokker
* *Blagovestnik*— de største, eller bassklokkene.

En *zvon* er en eller flere klokker som kimer.

*Zvonar* er betegnelsen på klokkeringeren. I den ortodokse kirke er dette en geistlig stilling. Elektrisk betjening av klokkene er forbudt i den ortodokse kirken, fordi det er et hellig funksjon som bare kan utføres av et medlem av kirken. Før han går inn opp i klokketårnet, blir zvonar (eller igumen hvis det dreier seg om klokker i et kloster) velsignet til å ringe klokkene.

Fire typer kiming

Det er fire typer kiming:

**Blagovest*
**Perebor*
**Perezvon*
**Trezvon*.

### Blagovest
Blagovest slag på en enkelt stor bjelle (kalt *blagovestnik*). Blagovest betyr "bebudelse", eller "gode nyheter" fordi denne ringetonen varsler de troende om at gudsjenesten er i ferd med å begynne i kirken.

### Perebor
*[[Perebor]]* er zvon ved begravelse. Hver enkelt klokke slås en gang, fra den minste til den største, i en langsom, jevn sekvens. Deretter slås alle klokkene samtidig. Slagene på klokkene fra den minste til den største symboliserer stadier av en persons liv, fra fødsel til død; den endelige klangen av alle klokkene samtidig symboliserer slutten på det jordiske livet. 

### Perezvon
På langfredag spilles *[[Perezvon]]* der hver av klokkene slås en eller flere ganger, fra største til de minste, med et siste slag på alle på en gang. Mønsteret kan gjentas mange ganger.

### Trezvon
*Trezvon* er den rytmiske ringing av flere klokker, ved hjelp hele skalaen. trezvon er den mest gledelige av ulike typer kiming. Rekkefølgen er ikke fast, men blir improvisert  av klokkeringeren selv. I trezvon, blir forseggjorte mønstre gjentatt tre ganger, med en kort pause mellom hver repetisjon. 

En trezvon har vanligvis tre stadier: *åpningen*, deretter selve *zvon*, og til slutt en *finale*. Det begynner vanligvis med tre slag på blagovestnik for dagen, som symboliserer Den hellige treenighet. Den viktigste delen av trezvon, zvon, er ofte utført i flere bevegelser eller  "vers"— som hvert avsluttes med en akkord (flere klokker som slås samtidig)Hver bevegelse har sin egen rytme, dynamikk, og sammensetning.  Varigheten på trezvon skal være tiden det tar å lese Salme 50, mens på festlige anledninger skal den være lengre.

### Dvuzvon
En *Dvuzvon* ligner på Trezvon, bortsett fra at mønsteret gjentas kun to ganger i stedet for tre ganger.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
*Opptak av russiske klokker
*Eksempler på russisk-ortodoks klokkeringing i Predanie.ru media archive
*Den russiske klokkeringerforening 
*Et bilde av innvielse av en klokke ved biskopen
* Liturgi for Klokkevelsignelse
*Typikon for Church Ringing