Kanelkjuke

**Kanelkjuke** (*Hapalopilus rutilans*) er en giftig kjuke, som er ettertraktet til garnfarging. Kjuka er meget giftig, på grunn av polyporinsyre.
## Kjennetegn

Kjukene er ettårige, myke, saftige og ensfarget. Fargen er da fra kanelbrun til gulbrun. Men fargen blir straks blålilla, når kanelkjuka får en base på seg. Her kan relativt svake løsninger av natriumhydroksid (kaustisk soda), kaliumhydroksid (kalilut) og ammoniumhydroksid (salmiakk) brukes. Hattens størrelse er på 2 til 12 cm bredde, 2 til 8 cm dyp og 1 til 4 cm høy. Sporepulveret er hvitt. Sporene er 3,5 til 5 µm ganger 2 til 3 µm den andre retningen, og sporene har en ellipseform med en glatt overflate, men med 2 til 3 rander eller riller..

### Voksested og utbredelse

Kanelkjuke vokser på døde greiner og stammer av de i asalslekta (inkludert rogn), hassel og bjørkeslekta, men også en gang i blant finner en den på andre lauvtrær og gran. Kanelkjuka bryter først ned lignin, så den får tak i cellulosen etterpå. Oftest så finner en stokken i nedbrytingsprosessen av lignin, så en da ser mest cellulose igjen og dermed gir hvitråte.

Utbredelsen i Norge har sitt tyngdepunkt fra Hønefoss i nord, langs Tyrifjorden, Bærum sørover til Oslo. Så følger den kysten langs Oslofjorden og kyten ellers sør til Kristiansand. Ellers så er den spredt til sjelden rundt i landet nord til Torskefjorddalen naturreservat, som er landets nordligste funn ved  70,6578 grader nord. 

Vedensutbredelsen til kanelkjuke har sitt tyngdepunkt i Europa. Men den er også vanlige i østlige deler av USA, sammen med sørøstlige deler av Canada. Den er spredt i vestre halvdel av Russland og Mexico, men kan lokalt være vanlig. Ellers er det noen få funn i Japan, New Zealand og sørøstlige Australia. Så er det et enkelt funn i Sør-Amerika og Afrika.

## Bruk, kjemi og giftighet

### Bruk

Kanelkjuke er ettertraktet til garnfarging, på grunn av sin nydelige blålilla farge når den er bladet med basiske stoffer. Garnet blir da trekt sammen med soppen i ca. 1 t ved 90 °C.

### Kjemi

Som nevnt nedenfor, så er hovedstoffet i kanelkjuke polyporinsyre. 

### Giftighet

Kanelkjuke er en meget giftig sopp. Den inneholder 20 til 40 % av friskvekt polyporinsyre, som er det giftige stoffet. Men det er også dette stoffet, som gir den praktfulle fargen.
Men polyporinsyre er også meget giftig, med en LD50 målt på når injisert i venen på mus 80 mg/kg kroppsvekt. Noe som betyr fra en mus sitt standpunkt, at 200 til 400 mg av soppen per kg kroppsvekt er dødelig dose. Hvis vi setter, at mennesket har samme følsomhet ovenfor polyporinsyre som mus. Så vil da 2 til 4 g være dødelig for en person på 10 kg, 10 til 20 g være dødelig for en person på 50 kg og 20 til 40 g være dødelig for en person på 100 kg. Antageligvis er vi en mere del følsomme for polyporinsyre enn mus. Altså at den dødelige dosen er lavere, enn regneeksemplet ovenfor.

Til sammenligning så er 30 mg/kg kroppsvekt av demeton-S-metyl dødelig for rotter når tatt igjennom munnen, men 65 mg/kg kroppsvekt når injisert i venen. Men hos marssvin ligger tallene på 110 mg/kg kroppsvekt, når tatt igjennom munnen. Men ligger på 12,5 mg/kg når injisert inn i bukhinnen på marssvin. Dette plantevernmiddelet ble forbudt ved tusenårsskiftet på grunn av sin giftighet. Handelspreparatet var da utblandet 1 : 4, og handelspreparatet ble blandet ut 1 : 1000 før det ble brukt på en åker og lignende.

### Forgiftningssymptomer

Det var tre personer, som prøvde å spist på kanelkjuke. Disse fikk noen bestemte symptomer. Det ble da gjort et rotteforsøk, der rottene ble gitt fra 100 til 800 mg polyporinsyre per kg kroppsvekt. Innen et tidsrom av 24 timer, så ble det observert stor nedgang i aktiviteten av å forflytte seg, senket koordinasjon av øynene og en svekket grovmotorikk (målingen går ut på å hvor flink forsøksdyret er til å ta tak i en vaier med bakbeina, når en slipper halen. Dyret holder da allerede fast vaieren med frambeina).. Analyser av blodet viste, svikt i lever og nyrer, metabolsk acidose, mangel på kalium og kalsium. Symptomene en så fra dette forsøket, sammensvarte de med de en så hos de som hadde spist kanelkjuke. Denne virkningen kommer av polyporinsyre hindrer virkningen av enzymet dihydroorotat-dihydrogenase.

## Referanser


 



## Eksterne lenker

*