Harry Buckwitz

**Harry Buckwitz** (født 31. mars 1904 i München i Tyskland, død 27. desember 1987 i Zürich i Sveits) var en tysk skuespiller, teaterregissør og teatersjef. Han var daglig leder for Städtische Bühnen Frankfurt fra 1951 og 1967, hvor han var ansvarlig for opera og skuespill, og initierte et nytt teaterhus for dem hvis at tidligere separate teatre var blitt ødelagt under andre verdenskrig. Han er kjent for Brecht-oppsetninger, i Frankfurt og på Schauspielhaus Zürich fra 1970 til 1977.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Harry Buckwitz var sønn av en kjøpmann, og studerte germanistikk, kunsthistorie og teatervitenskap. Deretter bestemte han seg for å bli skuespiller og fullførte et skuespillerkurs.

### Karriere
Hans første engasjement som skuespiller var på Münchner Kammerspiele.  Fra 1925 virket han ved forskjellige tyske teatre i Mainz, Bochum, Augsburg og Freiburg. I Augsburg begynte han også å regissere skuespill. 

I 1937 ble Buckwitz utvist fra Reichstheaterkammer som *Halbjude* (halvjøde), og som sådan en *[[Mischling]]*. Han begynte da å arbeide utenlands. I begynnelsen av andre verdenskrig drev han et hotell i Tanganyika, men i 1940 ble han internert av de allierte. Han ble imidlertid snart sendt tilbake til Tyskland. Fra 1941 var Buckwitz direktør for Savoy Hotel i den okkuperte polske byen Łódź, som tyskerne (1940–1945) kalte *Litzmannstadt*. I 1944 ble han innkalt til Wehrmacht. 

Etter andre verdenskrig ble Buckwitz i 1946 sjef for det statlige teateret *[[Münchner Kammerspiele]]*. 
#### Frankfurt am Main
I 1951 ble han teatersjef for Städtische Bühnen Frankfurt. I 1952 hentet han inn Georg Solti som *Generalmusikdirektor* for Oper Frankfurt. Buckwitz foreslo å samle opera og teater under ett tak. Kompaniet hadde hatt separate teaterhus for de to kunstartene, men begge bygningene var blitt ødelagt under krigen. Nå ble de erstattet av ett hus, som ble innviet i desember 1963. Det offisielle navnet ble Opern- und Schauspielhaus Frankfurt.

Harry Buckwitz prioriterte oppføringer av Bertolt Brechts skuespill, og regisserte dem selv. Blant annet satte han opp *[[Den kaukasiske krittringen|Der kaukasische Kreidekreis]]* i 1955 og *[[Mutter Courage und ihre Kinder]]* i 1958, med Therese Giehse i tittelrollen. Han satte også opp stykker av samtidige forfattere som Friedrich Dürrenmatt, Max Frisch, Rolf Hochhuth, Eugène Ionesco, Arthur Miller, Jean-Paul Sartre og Tennessee Williams; noen av disse oppsetningene var vesttyske urfremførelser. Han prøvde å åpne teatret for alle sosiale klasser, og oppnådde et belegg på opptil nitti prosent. 

Spilleplanene hans ble av enkelte kritisert som kommunistisk propaganda. 

Etter helseproblemer og budsjettvister med byregjeringen kunngjorde Buckwitz sin avgang i januar 1967, og tjente til kontrakten hans ble avsluttet i august 1968.

I 1962 ble Buckwitz visepresident for *[[Deutsche Akademie der Darstellenden Künste]].
====Zürich====
Harry Buckwitz var direktør for [[Schauspielhaus Zürich]] fra 1970 til 1977. Ansettelsen av Buckwitz utløste en voldsom kontrovers med journalisten [[Hans Habe]], som i en artikkel for avisen *Welt am Sonntag* anklaget ham for å ha støttet [[Adolf Hitler]]. Habe baserte sin anklage på sitater fra boken *Heimkehr: Vertrieben aus deutschem Land in Afrika*, som ble utgitt i 1940 av [[Reichskolonialbund]] under Buckwitz' navn.  Buckwitz svarte at da han kom tilbake fra internering i Tanganyika til en leir ved [[Berchtesgaden]] i 1940 hadde han skrevet tekster som var blitt endret uten hans viten før de gikk i trykken. Blant andre Friedrich Dürrenmatt og Rolf Hochhuth tok parti for Buckwitz. Ansettelsen av Buckwitz ble styrebehandlet av Schauspielhaus Zürich, og styret vedtok å opprettholde ansettelsesvedtaket.

=== De siste årene ===
I desember 1977 spilte Buckwitz rollen som [[Luis Concha Córdoba|kardinal Luis Concha Córdoba]] i den tyske fjernsynsfilmen *Der Tod des Camilo Torres oder: Die Wirklichkeit hält viel aus*, som var regissert av [[Eberhard Itzenplitz]]. 

Han arbeidet frilans som regissør de siste årene av sitt liv. 

I tråd med hans eget ønske ble han gravlagt i Frankfurt, og ikke i Zürich der han hadde bodd de siste årene. Hans etterlot seg et stort tekstarkiv som forvaltes av [[Akademie der Künste]] i [[Berlin]].

==Utgivelser==
* Harry Buckwitz: Essay i tidsskriftet *Zeit und Geist. Eine Zweimonatsschrift für Kunst, Literatur und Wissenschaft.* Progress Verlag [[Johann Fladung]], Darmstadt 1957, H. 4.

== Litteratur ==
* Gerhard Beier: *Arbeiterbewegung in Hessen. Zur Geschichte der hessischen Arbeiterbewegung durch einhundertfünfzig Jahre (1834–1984).* Insel, Frankfurt am Main 1984, ISBN 3-458-14213-4, s. 388. 
* *„Den lieb' ich, der Unmögliches begehrt“. Harry Buckwitz. Schauspieler, Regisseur, Intendant 1904–1987''. Hrsg. von der Stiftung Archiv der Akademie der Künste. Parthas, Berlin 1998.

## Referanser




## Eksterne lenker
*