May Ayim

**May Ayim** (1960–1996) var en tysk pedagog, dikter og aktivist i den afrotyske bevegelse. Hun behandlet i sin diktning følelsen av hjemløshet og en konstant opplevelse av å bli møtt med rasistiske holdninger. Gjennom sitt arbeid skapte hun noe andre afrotyskere, særlig kvinner kunne identifisere seg med. Hun ga et viktig bidrag til å fremme de afrotyskes posisjon i samfunnet. Ayim er regnet som en av det tyske demokratiets pionerer.

## Liv og virke

### Bakgrunn
Ayim ble født i Hamburg av en tyskfødt, lyshudet mor og en ghanesisk far, som var medisinstudent. Moren ønsket ikke å beholde datteren, og faren fikk ikke lov til å ta henne med seg til Ghana. Hun tilbragte derfor først 18 måneder på barnehjem til hun fikk plass hos en fosterfamilie. Der fikk hun det tyske navnet Sylvia Brigitte Gertrud Opitz. Hun vokste opp med Opitz-familien i Nordrhein-Westfalen fra 1962 til 1979. Etter å ha gått på forskjellige skoler i Münster, dro hun til universitetet i Regensburg, der hun studerte psykologi og pedagogikk.

Ayim hadde aldri kontakt med sin mor. Faren som etterhvert ble medisinprofessor i Nairobi, besøkte henne leilighetsvis i hennes tyske hjem. Hun besøkte også sin far i Ghana, som hun fant støyende, varmt og fremmed. I Tyskland fikk hun spørsmålet om når hun skulle reise tilbake, og i Ghana, der hun ikke kunne språket, ble hun kalt hvit. Selv skrev hun at

### Utdannelse, diktning og vitenskapelig arbeid
Ayims diplomarbeid dreide seg om kultur- og sosialhistorien til afrotyske personer, og var den første akademiske undersøkelse av de afrotyskes historie. Hennes opprinnelige rådgiver i Regensburg avviste imidlertid temaet, med den begrunnelsen at det ikke fantes rasisme i Tyskland. Rasisme var noe som hadde hørt nasjonalsosialismen til, men som ikke lengre eksisterte. I Berlin fikk hun imidlertid avhandlingen godkjent. Den ble et viktig startpunkt for den senere boken *Bekjenne farge. Afrotyske kvinner på sporet av sin historie.* I Vest-Berlin traff hun den amerikanske aktvisten Audre Lordes som bidro til utgivelsen av boken.

Ayim utga flere diktsamlinger og skrev i den muntlige fortellertradisjonen. I diktningen konfronterte hun leserne med deres fordommer. Særlig under den tyske gjenforeningen, markerte hun avstand til det hun oppfattet som nasjonalistiske tendenser, rasisme og diskriminering. Hun er beskrevet som en av de mest tydelige aktivister i det som av pressehuset SWR er kalt den afrotyske bevegelse. Som grunnleggere av den afrotyske bevegelse anses den amerikanske dikteren Audre Lorde (1934-1992), May Ayim, Katharina Oguntoye og Helga Emde.

Hun flyttet i 1984 til Berlin og var sine siste leveår som lærer i logopedi ved faghøyskolen Alice-Salomon-Fachhochschule og universitetene Freien Universität Berlin og Technischen Universität Berlin. Hun skrev på et doktorarbeid om etnosentrisitet og sexisme i logopedien. I 1992 tok hun navnet Ayim etter sin far. Hun kjempet gjennom hele livet med depresjoner og fikk også konstatert multippel sklerose. Hun begikk selvmord 9. august 1996.

## Æresbevisninger

I 2009 ble en gate langs bredden av elven Spree i Berlin oppkalt etter henne. Den ble omdøpt fra Gröbenufer (Gröbenbredden) til May-Ayim-Ufer. Otto Friedrich von der Gröben (1657–1728) var sjef for Großfriedrichsburg, en festning i Ghana. Derfra hadde det blitt sendt 30 000 slaver til Karibia. Hver tiende av de utsendte overlevde ikke overfarten.

Stiftung Orte der deutschen Demokratiegeschichte regner henne blant de viktigste personer, som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

## Se også

* Det tyske demokratiets pionerer

## Referanser