Samtid

***Samtid*** er en roman av den norske forfatteren Olav Duun, utgitt i 1936. Romanen gir «et bilde av krig og splittelse i en bygd som nok er ment å skulle representere verden» ifølge Daniel Haakonsen, og «er ei skildring frå ei norsk bygd, men vi skimtar ein heil verdsstrid gjennom det som hender», ifølge Rolv Thesen og andre kritikere både i samtida og ettertid.

## Innhold
Synsvinkelen i romanen ligger hos hovedpersonen Agnar, og det meste av boka kan oppfattes som hans indre monolog. Duun-forskeren Einar Vannebo sier at den indre monologen hos Agnar «er som eit ekko av røyster frå personane omkring han og frå det bygdekollektivet han lever i. Det anddre har sagt, blir gjennom heile romanen ofte referert i replikkform, men renn meir eller mindre umerkande over i Agnars tankar om kva som kan ligge bak eller under ytringane.» Romanen har et handlingsplan, som utspiller seg noen høstuker en gang i 1930-åra, og et fortidsplan. Tidfestinga til 1930-åra er gjort med markører som «funkisvindauge», sølvrevoppdrett og strømledninger, men ellers er tidsplanene i boka tvetydige. Bygda er ikke nærmere stedfestet, men den ligger ved sjøen, og ligner på Duuns vanlige omgivelser, ei namdalsk fjordbygd, skriver både Kari Dalen og Sigurd Hoel om romanen.

Det konkrete utgangspunktet for striden mellom folk fra austbygda og vestbygda er uenighet om grenser, utmarksrettigheter, sauebeite og laksefiske. Bak dette ligger mistenksomhet og retthaveri. Konflikten mellom grendene virker mobiliserende, og alle blir tvunget av bygdekollektivet til å slutte opp om sin side i striden.

Agnar er en ung mann som når romanen tar til er i ferd med å komme seg etter tapet av tvillingsøstera Margit i et forlis. Han inntrykk av menneskene er preget av at han som ung leste om folkemordet på armenerne, og han er også preget av at han to ganger har blitt berget fra drukningsdøden. Agnar blir i løpet av romanen kjæreste med Torhild, etter at Torhilds forrige kjæreste og Agnars beste venn Birger kommer på sanatorium. Lest som *typer* har Duun-forskeren Grethe Fatima Syéd karakterisert flere av bipersonene slik: Agnars storebror Alek, som gjennomgående kalles 'Aleksander den store', representerer det før-kristne greske, den strenge Isak representerer det gammeltestamentlige, og den pragmatiske Martin representerer den protestantiske nyttemoralen. Birgers stemor Elina «blir forstått mer eller mindre som en personifisering av ondskap», mens ungjenta Oddny, som blir gal, representerer samvittigheten.

Romanen slutter med en dødsulykke. Det skal sprenges som del av en dugnad i bygda. Etter at lunta er tent blir de oppmerksomme på at ei lita jente, datter av Alek, befinner seg på sprengningsstedet. Både Alek og Agnar springer for å berge henne, men Agnar er raskest.

## Tolkninger
Det har vært vanlig å oppfatte *Samtid* og *[[Mennesket og maktene]]* som «profetiske» bøker, hvor Duun analyserte kriser i samtida og forutså større kriser. Denne måten å lese Duuns siste bøker (inkludert *[[Carolus Magnus]]*) ble mer utbredt etter andre verdenskrig enn den var i samtidsanmeldelsene.

Vannebo mener at Agnars utvikling «fram mot ei erkjenning av sin eigen del av skylda for vondskapen dannar den sentrale handlingslina i 'Samtid'.»

Et sentralt tema i diskusjonene om boka er ulykken og dødsfallene i det siste kapitlet, og om Agnar har en «soningstrang». Jostein Fet har i en gjennomgang karakterisert de fleste offerhandlinger i Duuns bøker som tvetydige, men gjør et unntak for offeret i *Samtid* og for Odins død i *[[I stormen]]*.  Åsfrid Svensen mener på sin side at også Agnars offerdød i *Samtid* er tvetydig skildret. Roar Eide mener at Agnars redningsaksjon ikke skal forstås som offer, men som en spontan medmenneskelig handling. Daniel Haakonsen mener at selv om motivene for å ofre seg kan være sammensatte, er ekte offervilje et sunnhetstegn.
## Referanser