open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Triplosarus

***Triplosarus*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.  

## Utseende
En middelsstor, forholdsvis bred og kraftig, brunlig løpebille. Hodet er stort og bredt, med små, utstående fasettøyne, kjevene ikke forstørrede, antennene tynne og litt lengre enn hode + pronotum. Pronotum er rundet, bredest foran midten, mye bredere enn langt. Dekkvingene er rundede med fine lengdestriper.

## Utbredelse
Arten lever på New Zealand (Nordøya).

## Systematisk inndeling

* ordenen biller,** Coleoptera** Linnaeus, 1758
** underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** overfamilien løpebiller og vannkalver, **[[Caraboidea]]** Latreille, 1802
**** familien **[[løpebiller]]**, Carabidae Latreille, 1802
***** underfamilie **[[Markløpere (insekt)|markløpere]]** Harpalinae Bonelli, 1810
****** stammen Harpalini Bonelli, 1810 
******* slekten ***Triplosarus*** Bates, 1874
******** *[[Triplosarus novaezelandia]]* (Laporte de Castelnau, 1867)

## Eksterne lenker
* iNaturalist NZ - nettside om arten https://inaturalist.nz/taxa/398420-Triplosarus-novaezelandiae
*
Anchista

***Anchista***  er en slekt av løpebiller osm tilhører underfamilien Lebiinae.

## Utseende
Små til middelsstore, avlange, litt flate, blanke, brunlige løpebiller. Hodet er ovalt med litt utstående fasettøyne. Pronotum er rundet, omtrent så bredt som hodet. Dekkvingene er nesten jevnbrede med fine punktrader.

## Levevis
Denne gruppen inneholder mange arter som lever i trær, der de gjerne løper rundt på barken.

## Utbredelse
Slekten er utbredt i India og Myanmar.

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller,** Coleoptera** Linnaeus, 1758
** Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** Overfamilien løpebiller og vannkalver, **[[Caraboidea]]** Latreille, 1802
**** Familien **[[løpebiller]]**, Carabidae Latreille, 1802
***** Underfamilien **[[Lebiinae]]**  Bonelli, 1810
****** Stammen Lebiini  Bonelli, 1810 
******* Gruppen Agrina Kirby, 1871
******** Slekten ***Anchista*** Nietner, 1856
********* *[[Anchista brunnea]]* (Wiedemann, 1823)
********* *[[Anchista fenestrata]]* (Schmidt-Göbel, 1846)
********** *[[Anchista fenestrata fenestrata]]* (Schmidt-Göbel, 1846)
********** *[[Anchista fenestrata subpubescens]]* Chaudoir, 1877
********* *[[Anchista nubila]]* Andrewes, 1931
********* *[[Anchista pilosa]]* Shi & Liang, 2013

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Carenochyrus

***Carenochyrus*** er en slekt av løpebiller.

## Utseende
En middelsstor (ca. 15 millimeter), kraftig, blank, svart løpebille. Hodet og kjevene (mandiblene) er ganske store, hodet og den fremre delen av pronotum med tett, grov, litt rynkete punktering, bakre del av pronotum glatt. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt, helt avrundet bak. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper, med spredte, små punkter, hvert med et oppstående hår.

## Levevis
Mange av markløperne er generalister som kan finnes i mange ulike miljøer, først og fremst på bakken. Disse artene kan klatre opp og spise på blomster.

## Utbredelse
Slekten er utbredt i Sentral-Asia (Kirgisistan).

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
** Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea Latreille, 1802
**** Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
***** Underfamilien markløpere, Harpalinae Bonelli, 1810
****** Stammen Harpalini Bonelli, 1810
******* Gruppen Ditomina Bonelli, 1810
******** Slekten  ***Carenochyrus*** Solsky, 1874
********* *[[Carenochyrus titanus]]* Solsky, 1874

## Eksterne lenker
* Foto av arten
*
Trachysarus

***Trachysarus*** er en slekt av løpebiller om bare omfatter én kjent art.

## Utseende

## Levevis
Mange av markløperne er generalister som kan finnes i mange ulike miljøer, først og fremst på bakken.

## Utbredelse
Artene er utbredt i Chile og såvidt i Argentina. Åtte av artene lever på Juan Fernández-øyene.

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller,** Coleoptera** Linnaeus, 1758
** Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** Overfamilien løpebiller og vannkalver, **[[Caraboidea]]** Latreille, 1802
**** Familien **[[løpebiller]]**, Carabidae Latreille, 1802
***** Underfamilien **[[markløpere]], [[Harpalinae]]** Bonelli, 1810
****** Stammen Harpalini Bonelli, 1810
******* Gruppen Pelmatellina Bates, 1882
******** Slekten  ***Trachysarus*** Reed, 1874
********* *[[Trachysarus antarcticus]]* Reed, 1874 
********* *[[Trachysarus basalis]]* Straneo & Jeannel, 1955 
********* *[[Trachysarus bicolor]]* Straneo & Jeannel, 1955 
********* *[[Trachysarus emdeni]]* Straneo & Jeannel, 1955 
********* *[[Trachysarus kuscheli]]* Straneo & Jeannel, 1955 
********* *[[Trachysarus neopallipes]]* Noonan, 1976 
********* *[[Trachysarus ovalipennis]]* Straneo & Jeannel, 1955 
********* *[[Trachysarus pictipes]]* Straneo, 1958 
********* *[[Trachysarus punctiger]]* Andrewes, 1931 
********* *[[Trachysarus sericeus]]* Andrewes, 1931

## Eksterne lenker

*
Euthenarus

***Euthenarus*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.

## Utseende
Små (ca. 4-5 millimeter), avlange, blanke, svarte løpebiller, pronotum kan være rødt. Oversiden er blank og glatt. Hodet og pronotum er avrundede, sistnevnte med tydelig avsatt siderand. Antennene er fine, litt lengre enn hode + pronotum. Dekkvingene er nokså jevnbrede med fine punktstriper.

## Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand.

## Systematisk inndeling

* ordenen biller, Coleoptera (Linnaeus, 1758)
** underordenen Adephaga (Schellenberg, 1806)
*** overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea (Latreille, 1802)
**** familien løpebiller, Carabidae (Latreille, 1802)
***** underfamilie markløpere Harpalinae (Bonelli, 1810)
****** stammen Harpalini (Bonelli, 1810)
******* slekten ***Euthenarus*** Bates, 1874
******** *[[Euthenarus bicolor]]* Moore, 1985
******** *[[Euthenarus brevicollis]]* Bates, 1874
******** *[[Euthenarus brunneus]]* Sloane, 1917
******** *[[Euthenarus comes]]* Sloane, 1898
******** *[[Euthenarus morganensis]]* (Blackburn, 1890)
******** *[[Euthenarus nigellus]]* Sloane, 1902
******** *[[Euthenarus promptus]]* (Erichson, 1842)
******** *[[Euthenarus puncticollis]]* Bates, 1874

## Eksterne lenker
*
Rhysopleura

***Rhysopleura*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.

## Utseende

## Levevis
Artene er dagaktive jegere som lever på solåpne steder. De løper raskt, men flyr dårlig. De kan forsvare seg ved å skille ut irriterende kjemikalier fra bakkroppen.

## Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller, Coleoptera
** Underordenen Adephaga
*** Overfamilien Caraboidea
**** Familien løpebiller, Carabidae
***** Underfamilien sandjegere, Cicindelinae
****** Stammen Cicindelini
******* Slekten ***Rhysopleura*** Sloane, 1906
******** *[[Rhysopleura orbicollis]]* (Sloane, 1904)

## Litteratur

## Eksterne lenker
* Atlas of Living Australia - *Rhysopleura* https://bie.ala.org.au/species/urn:lsid:biodiversity.org.au:afd.taxon:daf0947a-434e-4333-af21-c72a06ce51a7
*
AC Milan i 1990–91

AC Milan endte sesongen 1990-91 på 2. plass i Serie A, i det som ble klubbens første troféløse sesong siden 1987. Mangel på trofeer, og et i økende grad anstrengt forhold til nøkkelspiller Marco van Basten, resulterte i trener Arrigo Sacchis avgang etter sesongslutt for å ta over Italias landslag.

## Drakt

## Tabell

### Tabellplassering per serierunde

## Kamper
### Treningskamper

### [[Serie A]]

### [[Coppa Italia]]

Milan vant 2-1 sammenlagt

Milan vant 5-2 sammenlagt

Milan vant 1-0 sammenlagt

Milan tapte 0-1 sammenlagt

### [[Serievinnercupen i fotball for menn|Serievinnercupen]]

Milan vant 1-0 sammenlagt

Milan tapte 1-4 sammenlagt. Kampen ble først avlyst på overtid da to av arenaens fire flomlys gikk ut av funksjon. Da kampen skulle igangsettes femten minutter senere, nektet Milan fortsette kampen. UEFA tilkjente Marseille seier 3-0 og utestengte Milan fra turneringen for kommende sesong.

### [[UEFA Super Cup]]

Milan vant 3-1 sammenlagt

### [[Intercontinental Cup]]

## Spillerstatistikk

## Overganger sommer

## Overganger høst

## Spillere på landslag
Kun landskamper spilt mens klubbsesongen pågikk er medregnet.
 

 

 Italia U18

## Referanser


## Kilder
*
Anne Trine Kjørholt

**Anne Trine Kjørholt** er en norsk pedagog og forsker. Hun er professor i barne- og barndomsforskning og i pedagogikk, estetikk og ledelse ved Institutt for pedagogikk og livslang læring ved NTNU i Trondheim. Fra 2014 er hun i tillegg professor II i pedagogikk, estetikk og lederskap ved Universitetet i Sørøst-Norge.

## Utdannelse og karriere
Kjørholt har utdannelse som førskolelærer fra Høgskolen i Bergen. Senere har hun studert sosialantropologi ved Universitetet i Bergen og pedagogikk ved Universitetet i Trondheim (integrert i NTNU fra 1996). Hun har også studert emner knyttet til barn med spesielle behov, og har en mastergrad i pedagogikk ved NTNU.

Hun var ferdig utdannet dr.polit. i pedagogikk ved NTNU i 2004 med doktorgradsavhandlingen *Childhood as a Social and Symbolic Space: Discourses on Children as Social Participants in Society*.

Hennes forskningsfelt er: diskurser om barndom; barns rettigheter og perspektiver; medborgerskap; barns kulturer; barnehage og barns velferd, tid og rom.

Hun var daglig leder av Norsk senter for barneforskning fra 2002 til 2015, og er fortsatt med i forskningsgruppen ved senteret.

Kjørholt er prosjektleder for det tverrfakultære forskningsprosjektet *Havlandet Norge/Norway as a Sea Nation* og for forskningsprosjektet*Valuing the past, sustaining the future. Education, knowledge, identities across three generations in coastal communities.*

## Publikasjoner

## Medlemskap og verv (utvalg)

## Referanser


## Eksterne lenker

*
Jorge Ortiz-Garay

**Jorge Ortiz-Garay** (født 16. oktober 1970 i Mexico by i Mexico, død 27. mars 2020 i Brooklyn i New York City i USA) var en katolsk prest i Brooklyn i New York City) som antas å være den første katolske prest i USA som døde av covid-19.

## Biografi
Jorge Ortiz-Garay var sønn av Jorge og Estela Ortiz som den ene av fem søsken. Han ble praktiserende advokat og var forlovet. Innen det kom til bryllupet hadde han i 1996 vært på en retrett der han opplevde et kall til å bli prest, avsluttet forholdet, sin advokatpraksis og forlot sine foreldre og begynte på prestestudier ved Redemptoris Mater Seminary i Newark i New Jersey i USA.

Han ble presteviet 29. mai 2004 for det katolske erkebispedømme Newark som et medlem av den neokatekumenale vei. I 2009 kom han til bispedømmet Brooklyn Diocese og var først sjelesørger i Co-Cathedral of St. Joseph i Prospect Heights.han ble sogneadministrator ved St. Brigid's Church i 2014, og ble sogneprest der den 13,. juli 2019. Den 10. desember 2019 ble han inkardinert i bispedømmet Brooklyn. Han ble også amerikansk statsborger. Fader Ortiz-Garay var koordinator for  festdagsreadisjonene for Our Lady of Guadalupe-høytidelighetene. Han var også bispedømmets koordinator for meksikanske innvandrere. 

Den 27. mars 2020 døde han på Wyckoff Hospital Medical Center i Brooklyn av komplikasjoner på grunn av covid-19, som den første katolske prest i landet.

## Referanser
Kambuzia Partovi

**Kambuzia Partovi** (også transkribert **Kambozia Partovi**, ; født 11. november 1955 i Rasht i Iran, død 24. november 2020 i Teheran) var en iransk filmregissør og manusforfatter.

Hans film *[[Café Transit]]* (2007) ble nominert til Oscar for beste fremmedspråklige film. Han skrev filmmanus for andre regissører, som til *[[Sirkelen]]*. I 2013 var han både skuespiller i og medregissør av filmen *[[Closed Curtain]]*.

Partovi døde 24. november 2020 av COVID-19 i Teheran i en alder av 65 år.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Marco Ferrari

**Marco Virgilio Ferrari** (født 27. november 1932 i Bergamo i Italia, død 23. november 2020 i Cassano Magnago i provinsen Varese i Italia) var en italiensk katolsk biskop som var hjelpebiskop i Milano.

## Liv og virke
### Prest
Ferrari ble presteviet 28. juni 1959 i katedralen i Milano av erkebiskop kardinal Giovanni Battista Montini. Samme året tok han lisensiatsgraden i katolsk teologi.

Ferrari var fra 1959 til 1963 viserektor ved presteseminaret i Saronno, og ble deretter dets rektor. Fra 1972 til 1981 var han sogneprest i Osnago og fra 1981 til 1983 sogneprest i menigheten Santa Maria del Suffragio i Milano. Deretter ble han biskoppelig vikar for sjelesorgssone I i erkebispedømmet med sete i Milano, et embede han forble i til 1991.
### Hjelpebiskop i Milano
Pave Johannes Paul II utnevnte ham den 8. september 1987 til hjelpebiskop i Milano og til titulærbiskop av Mazaca. Erkebiskopen av Milano, kardinal Carlo Maria Martini, bispeviet ham den 18. oktober samme år i domkirken; medkonsekratorer var biskopene Bernardo Citterio og Renato Corti, begge hjelpebiskoper i Milano. Fra 1991 til 2003 var Marco Ferrari biskoppelig vikar for sjelesorgssone II i erkebispedømmet, med sete i Varese. Dessuten var han fra 1995 til 2009 medlem av kommisjonen for katolsk utdannelse, kultur og skole i Den italienske bispekonferanse.

Den 10. januar 2009 innvilget pave Benedikt XVI hans alderbetingede fratreden.

Biskop Ferrari døde i en alder av 87 år i Cassano Magnago, av covid-19.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
* Pave Leo XII (1760-1829) *1794
* Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
* Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
* Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
* Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
* Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
* Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
* Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
* Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
* Kardinal Carlo Maria Martini (1927-2012) *1980
* Biskop *Marco Ferrari*

## Referanser
Forening/lag/innretning

**Forening/lag/innretning** (**FLI**) er en organisasjonsform som benyttes ved registrering i Enhetsregisteret for de aller fleste former for ideelle organisasjoner og andre typer foreninger, lag og organisasjoner som normalt ikke er av næringsdrivende art. De er i likhet med stiftelser selveiende.

Organisasjoner som vanligvis registreres som FLI omfatter blant annet:
* Politiske partier og interesseorganisasjoner som har som mål å fremme politiske saker eller spesielle interesser
* Grupperinger innen arbeids- og næringslivet, sånn som fagforeninger, arbeidsgiverforeninger, bransjeorganisasjoner og handelskamre
* Livssynssamfunn og trossamfunn, med unntak av Den norske kirke (tidligere statskirken), som har sin helt egen organisasjonsform
* Allmennyttige foreninger,  ideelle foreninger som fremmer allmennyttige formål 
* Foreninger og lag knyttet til bestemte (fritids)aktiviteter, sånn som idrettslag, speidergrupper, musikkorps og kor
* Paraplyorganisasjoner og forbund

Det var per 1. januar 2021 registrert  enheter med denne organisasjonsformen i Enhetsregisteret, noe som utgjør 10,9&nbsp;% av alle hovedenheter.

## Referanser
Lieutenant (junior grade)

**Lieutenant (junior grade)**, forkortet *LTJG* eller *Lt. (j.g.)*, er en militær grad for offiserer i USAs forsvar, i bruk i U.S. Navy, U.S. Coast Guard, U.S. Public Health Service Commissioned Corps og NOAA Commissioned Officer Corps. Graden er plassert på trinnet OF&thinsp;1 i standarden STANAG 2116, og rangerer over ensign og under lieutenant. Den tilsvarende graden i U.S. Army, U.S. Marine Corps, U.S. Air Force og U.S. Space Force er first lieutenant.

Det kreves som hovedregel minst to års tjeneste før forfremmelse til LTJG.


US Navy O2 insignia.svg|U.S. Navy
USCG O-2 insignia.svg|U.S. Coast Guard
US PHS O2 insignia.svg|Public Health Service Commissioned Corps
US NOAA O2 insignia.svg|NOAA Commissioned Officer Corps


## Referanser
Orem (Utah)

**Orem** er en amerikansk by som ligger i Utah County i Utah.

Den har  og dekker et areal på 47,85&nbsp;km².

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau
Biri stavkirke

**Biri stavkirke** antas å ha blitt oppført på andre halvdel av 1100-tallet. Den stod, som dagens kirke, på Sigstad eller Biri prestegård (gnr. 26 = 132). Like etter reformasjonen skal den ha fremstått som en stavkirke med hevet midtparti og lavere sideskip og med et treskipet, smalere, rektangulært kor. Den skal ha hatt svalganger rundt, og det antas at den hadde en takrytter. Omkring 1660 fikk kirken «twende nye winger aff bindingswerck», hvilket vanligvis er å forstå som tverrarmer. Stavkirken ble avløst av dagens kirke i 1777.

## Gjenstander fra stavkirken
Biri-madonnaen, en treskulptur fra 1200-tallet, befinner seg i middelalderutstillingen i Historisk museum i Oslo, og det er laget en kopi til dagens Biri kirke.

Lars Borg skar altertavle for kirken omkring 1703. Av denne er bare deler bevart. Et panel med et relieff av korsfestelsen befinner seg i Norsk Folkemuseum, og et panel med et nattverdstablå er gjenbrukt i altertavlen i Nykirke i Snertingdal. Et par akantusvinger fra tavlen er i dagens Biri kirke, mens et par evangelistfigurer som antas å stamme fra tavlen, er i Nykirke.

En døpefont som antas å stamme fra stavkirken, er i Mjøsmuseets eie.

## Referanser


## Litteratur
* Anders Bugge: Biri kirke på Sigstad 1. Stavkirken, i *Biri-Snertingdal bygdebok*, bind 2, s. 35ff.
* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Oppland fylke  (Riksantikvaren, 2015/2016), s. 14
* 

## Eksterne lenker
*
Hjørdis Aas Adler

**Hjørdis Aas Adler** (født 12. august 1906 i Kristiania, død 22. november 2001 i Øvre Eiker) var en tekstilkunstner og kunstmaler fra Hokksund i Øvre Eiker kommune, Viken.

Foreldrene var lærere fra Toten som hadde flyttet til Kantum i Hokksund og her vokste hun og broren Oddvar opp. Etter fulført skolegang begynte Adler på Telegrafen i Hokksund. Hun interesserte seg for kunst tok malerundervisning hos Aagot Schjelbred, Drammen 1927, A.C. Svarstad 1932 og Drammens malerskole 1932. Hun fikk også malerundervisning hos arkitekt og kunstmaler Rolf Håkon Adler, som hun giftet seg med i 1934. De bosatte seg i Kantum i Hokksund. Adler reiste på studiereise til Berlin, Wien og München i 1935.

Det tok tid før Adler fikk sitt gjennombrudd, det skjedde først på 1960-tallet når hun ble antatt på Maihaugutstillingene i 1968, 1969 og 1972. På 1960 og 1970 tallet dro hun på flere studiereiser til  Berlin, Ibiza, Benidorm, London, Gardasjøen, Milano, Paris og Madrid. 

Adler var en produktiv kunstner og hun har hatt flere separatutstillinger og en rekke utstillinger sammen med andre kunstnere. Hennes siste store utstilling var i 2000 på Fossesholm sammen med datteren, tekstilkunstneren Arnfrid Adler.

Hjørdis Aas Adler mottok Statens garantiinntekt for eldre kunstnere fra 1980 til hennes død. 

## Utsmykninger / arbeider

* Buskerud vegvesen, Drammen
* Eiker videregående skole, Hokksund
* Jensvold Gartnerskole, Lier
* Skotselv Menighetshus, Skotselv
* Tinghuset Kongsberg og Eiker, Hokksund
* Ungdomsbygg AS, Oslo
* Øvre Eiker rådhus, Hokksund

## Referanser
USAs 5. flåte

**USAs 5. flåte** er en kommando i U.S. Navy, først aktiv fra april 1944 til januar 1947 og deretter siden 1. juli 1995. Den har geografisk ansvar for USAs marineoperasjoner i Persiabukten, Rødehavet, Arabiahavet og Indiahavet. Den deler hovedkvarter med U.S. Naval Forces Central Command i Bahrain og er underlagt U.S. Central Command.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Giovanni José Coppiano Campoverde

**Giovanni José Coppiano Campoverde**  (født 13. september 1965 i Guayaquil i Ecuador, død 5. april 2020 samme sted) var en ecuadoriansk radiolog og klovn, best kjent for å gi liv til klovnen **Copito**, som var en pioner i barneunderholdning i Ecuador.

## Biografi
Giovanni Coppiano studerte ved Vicente Rocafuerte nasjonale kollegium i Guayaquil. Han utdannet seg innen medisinsk teknologi til radiolog. Han hadde mastergrad i helsevesensadministrasjon. Fra 1998 arbeidet han ved dr. Roberto Gilbert Elizalde barnesykehus.

Hans kjærlighet til barn førte ham ikke bare til innsats på barnesykehus, men også til å bli en pionér innen barneunderholdning i Ecuador. Han fremstod som klovn, skapte skikkelser som *Copito klovnen*. Sammen med tenåringsdansere kalt *Copito og hans Cheercopidance* arrangerte han familieunderholdning og barneselskap på barnesykehus.

Han inngikk i julefeiringen for barna på Roberto Gilbert Elizalde barnesykehus og utviklet sammen med fysioterapeutene Holger Potes og Rosita Triana i samarbeid med flere sykehusdirektører opptredenen «Por una Sonrisa», sammen med Junta de Beneficiencia de Guayaquil.

## Død
Giovanni Coppiano døde i Guayaquil den 5. april 2020 i en alder av 54 år av komplikasjoner som følge av COVID-19. På grunn av at helsesystemet i Guayaquil brøt sammen da pandemien var på det verste i Guayaquil, var han ikke i stand til å få behandlingsplass på sykehus.

## Referanser
Mari Asp

**Mari Asp** (født 1975), tidligere gift *Skåksrud*, er en norsk tidligere turner, styrkeløfter og fitnessutøver fra Lillestrøm. 

Hun er norgesmester i både turn (1990), styrkeløft (2000) og fitness (2001).

## Medaljer i norske mesterskap

## Referanser




## Eksterne lenker
*  Mari Asp – Norges Styrkeløftforbund
USAs niende armé

**USAs niende armé** er en armé i U.S. Army, forlagt på Caserma Ederle i Vicenza i Italia, og underlagt U.S. Africa Command. Den ble første gang opprettet kun åtte uker før landgangen i Normandie i juni 1944 og var et av den amerikanske hærens mest sentrale forband under felttoget i Nordvest-Europa i 1944 og 1945. Generalløytnant William Simpson var kommanderende general.

Etter annen verdenskrig var forbandet inaktivt frem til 2012.

## Referanser
Sondre Langås

**Sondre Klingen Langås** (født 2001) er en norsk fotballspiller som spiller for .

Han debuterte for Derby County Football Club 8/2-2025 med å bli kåret til Man of the Match.

## Landslaget
Den 1. september 2024 ble han tatt ut i sin første landslagstropp for  i kampene mot  (6. september) og  (9. september).

Den 9. september 2024 fikk han sin første landskamp for  mot .

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Khalil el-Moumni

**Khalil el-Moumni** (; født 1. juli 1941 i Mni Mansour i Marokko, død 21. november 2020 i Oujda) var en marokkansk imam som preket i An-Nasr-moskeen i Rotterdam i Nederland. 

Hans prekener og andre fremtredende fremtredener i Nederland, som også inneholdt fordømmelser av umoral som blant annet homoseksualitet i vestlige samfunn, utløste voldsomme kontroverser i Nederland, og på området homofili kom han i åpen konflikt med den nederlandske politiker Pim Fortuyn.  

Utsagn mot homoseksualitet på fjernsyn i 2001 førte til 49 enkeltpersoner og organisasjoner oppfordret til at han skulle stilles for retten for brudd mot landets anti-diskimineringslover. Men en langvarig periode med dialog og formidling, som involverte tilhengere av el-Moumni, nederlandske politikere, homofile, religiøse grupper, munnet ut i en beklagelse fra imamens side. Han sa at noen av hans utsagn på arabisk var blitt feiloversatt. 

Men det nederlandske justisdepartementet bestemte seg i desember 2001 for at saken burde prøves for retten uansett. Den 4. april 2002 forkynte en domstol i Rotterdam din kjennelse: Selv om hans utsagn i prinsipp var diskriminerende mot homoseksuelle, måtte de tillates ettersom de var basert på steder i Koranen og andre muslimske skrifter. Justismilisteriet anket, men tapte på nytt den 18. november 2002.

Kort før sin 65-årsdag avsluttet el-Moumni sitt 46 år lange virke i An-Nasr-moskeen den 23. juni 2006. Under sin siste preken oppfordret imam el-Moumni de troende til å nytte moskeen ikke bare for bønn, men også for sivil aktivitet.

Den 21. november 2020 døde Khalil el-Moumni i Marokko en alder av 79 år av COVID-19.

## Referanser
Synnøve Lund

**Synnøve Lund** (født 8. juni 1972) er en norsk tidligere styrkeløfter som representerte Skogn IL.

Hun vant sju NM-gull i perioden 2000–2009.

Hun vant kongepokalen i 2009.

## Medaljer i norske mesterskap

## Referanser




## Eksterne lenker
*  Synnøve Lund – Norges Styrkeløftforbund
Dalibor Večerka

**Dalibor Večerka** (født 2003) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for Sparta Praha B, på lån fra SFC Opava.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Audhild Mathiesen

**Audhild Mathiesen** (født *Audhild Hansen* i 1957) er en norsk styrkeløfter fra Værøy som har representert Oslo SK og Lenja AK.

Hun vant 14 NM-gull i perioden 1982–2001. Hun vant de to første kongepokalene som ble utdelt til kvinner i styrkeløft i 1988 og 1989.

Mathiesen vant VM-sølv i 1990 og 1994, og VM-bronse i 1988, 1989 og 1991. Hun vant EM-gull i 1990, 1993 og 1994.

## Medaljer i norske mesterskap

## Referanser




## Eksterne lenker
*  Audhild Mathiesen – Norges Styrkeløftforbund
Beate Amdahl

**Beate Amdahl** (født 1969) er en norsk tidligere styrkeløfter som representerte Stavanger SK.

Hun vant fire NM-gull og fire kongepokaler i perioden 1991–1994.

Amdahl vant EM-gull og VM-gull i 1994. Hun vant EM-sølv og VM-sølv i 1991 og 1993.

## Medaljer i norske mesterskap

## Referanser




## Eksterne lenker
*  Beate Amdahl – Norges Styrkeløftforbund
Elsa Jacobsen

**Elsa Hedvig Helene Jacobsen** (født 7. desember 1892 i Hamburg, død 18. mai 1991 i Bærum) var en tysk-norsk forfatter og kostholdsekspert. 

## Liv og virke
Elsa Jacobsen tilbrakte barne- og ungdomsårene i Tyskland, før familien flyttet til Kristiania, hvor hun ble elev ved Otto Treiders Handelsskole. Hun arbeidet siden som kontorassistent og sekretær, før hun ble ansatt i Norsk Hydro. Der vikarierte hun en periode som sekretær for Sam Eyde.

Sammen med faren og søsteren reiste hun i 1922 til Tyskland og etablerte en pensjonatskole for unge piker. Der ble hun senere gift med en av lærerne. I 1932 flyttet hun tilbake til Hamburg, hvor hun engasjerte seg i Internasjonal Arbeiderhjelp og den kommunistiske motstanden mot Hitler. Noen år senere vendte hun tilbake til Oslo med sin sønn Tom. Der tok hun eksamen som statsautorisert translatør. Under okkupasjonen flyktet hun til Sverige. Hun markerte seg senere som motstander av atomvåpen.

I 1950-årene utga Elsa Jacobsen to barnebøker – *Unge helter* (1958) og *Jeg vil være med!*, begge med handling fra andre verdenskrig.

Hun ble i 1970-årene regnet blant Norges fremste kostholdseksperter. Hun var i flere tiår plaget av invalidiserende leddgikt, og under en behandling ved Alma Nissens behandlingshjem i Sverige oppdaget hun at hun ved kostholdets hjelp fikk tilbake førligheten på kort tid. Deretter oppsøkte hun vitenskapsfolk i Tyskland, Østerrike og Sveits for å fordype seg i emnet. I 1960-årene startet hun *Norsk Pasientforening for Helhetsterapi*. I 1971 utga hun *Den lille grønne*, som var et anklageskrift mot skolemedisinen.

I 1976 kom boken *Kjerringa Mot strømmen*. Den handler om Elsa Jacobsens liv, og ble skrevet av Jo-Bech Karlsen.

## Familie
Elsa Jacobsen var datter av klokkeimportør Louis Jacobsen og hans hustru Bertha Concordia. Hun ble 2. oktober 1913 gift med juristen Odd Arthur Hanning Rønnow, og skilt i 1916 med ansvaret for sønnen Thomas «Tom» von Westen Rønnow.

## Bibliografi
* 1958: *Unge helter : fortelling fra okkupasjonstiden*, Tiden, Oslo
* 1959: *Jeg vil være med!*, Tiden, Oslo
* 1971: *Den lille grønne*, Normannaforlaget, Oslo
* 1974: *Bli slank og frisk - uten å sulte!*, Normannaforlaget, Oslo
* 1974: *Tannråte : botemidlet: brønnforgiftning eller riktig kost*, Norsk Pasientforening for Helhetsterapi
* 1980: *Bli friskere - gjør det selv!*, Arbeidslag for helhetsmedisin, Rykkin
* 1982: *Celleterapi og andre biologisk-medisinske behandlingsformer*, Lanser Forlag, Oslo

## Referanser
Boys Over Flowers

***Boys Over Flowers*** (hangul koreansk: 꽃보다 남자; romanisert koreansk: *Kkotboda Namja*) er en sørkoreansk TV-serie produsert og sendt av KBS2 i 2009.

## Roller

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Glykolsyre

Glykolsyre (hydroeddiksyre eller hydroksyeddiksyre); kjemisk formel C2H4O3 (også skrevet som HOCH2CO2H), som er den minste α-hydroksysyren (). Dette fargeløse, luktfrie og hygroskopiske krystallinske faststoffet er svært løselig i vann. Den brukes i forskjellige hudpleieprodukter. Glykolsyre finnes i noen sukkerplanter. Et glykolat eller glykollat ​​er et salt eller ester av glykolsyre.

## Historie
Navnet "glykolsyre" ble laget i 1848 av den franske kjemikeren Auguste Laurent (1807-1853). Han foreslo at aminosyren glysin - som senere ble kalt glykokolle - kunne være aminosyren til en hypotetisk syre, som han kalte "glykolsyre" (glykoliksyre). [5]

Glykolsyre ble først fremstilt i 1851 av den tyske kjemikeren Adolph Strecker (1822-1871) og den russiske kjemikeren Nikolai Nikolaevich Sokolov (1826-1877). De produserte den ved å behandle hippursyre med salpetersyre og nitrogendioksid for å danne estere av benzoesyre og glykolsyre (C6H5C (= O) OCH2COOH), som de kalte "benzoglykolsyre" (Benzoglykolsäure), (også benzoylglykolsyre). De koker esteren i flere dager med fortynnet svovelsyre, og oppnår derved benzoesyre og glykolsyre (Glykolsäure).

## Referanser
Thomas Robertsen

**Thomas Robertsen** (født 3. august 1989) er en norsk profesjonell MMA-utøver som konkurrerer i både weltervekt og mellomvektsklassen.

Robertsen startet sin karriere som amatør med en rekord på 3–1, der han blant annet vant tittelen i BCMMA under mellomvekt. Han debuterte profesjonelt året etter. I 2017 signerte Robertsen kontrakt med Cage Warriors, og møtte engelske James Webb i en tittelkamp i mellomvektsklassen.

Til daglig jobber Robertsen som politimann.

## MMA-karriere

## Referanser
Slaget ved Sardarapat

**Slaget ved Sardarapat** (armensk: Սարդարապատի ճակատամարտ, *Sardarapati č̣akatamart*; tyrkisk: Serdarabad Muharebesi) var et slag i Kaukasus-kampene under første verdenskrig som fant sted nær Sardarapat i Armenia fra 21. til 29. mai 1918, mellom regulære armenske militærenheter og milits på den ene siden, og den osmanske armeen, som hadde invadert Øst-Armenia, på den andre. Ettersom Sardarapat ligger ca. 40 km vest for hovedstaden Jerevan, stanset ikke bare slaget en osmansk fremrykning inn i resten av Armenia. Hadde armenerne tapt dette slaget, påpeker Christopher J. Walker, "er det fullt mulig at ordet Armenia heretter bare ville vært en antikk geografisk betegnelse."

## Etterspill
Med de osmanske styrkene i full tilbaketrekning, ønsket general Silikjan å utnytte fordelen i håp om å fordrive osmanene fra Aleksandropol og Kars. Men nesten umiddelbart ble han informert om de pågående forhandlingene mellom det osmanske lederskapet og det armenske nasjonalrådet i Tbilisi, og han fikk beskjed av sjef for armékorpset, Tovmas Nazarbekjan, om å stanse militære operasjoner i regionen. Selv om medlemmer av nasjonalrådet ble svært kritisert for å utstede ordren, ble beslutningen tatt fordi ammunisjonslagrene nesten var tømt og de osmanske kommandørene hadde fått nye forsterkninger.

Det ni dager lange slaget ved Sardarapat endte med full seier til Armenia, med det resultat at fienden ble drevet tilbake 50–65&nbsp;km og at den overhengende trusselen mot Jerevan ble fjernet. Seieren var av stor betydning for at den tyrkiske invasjonen i Øst-Armenia ble en delvis fiasko, og for å sikre en fremgangsrik motoffensiv i Bash Aparan og en heltemodig motstand i Karakilisa. Slaget ved Sardarapat reddet lokalbefolkningen og vest-armenske flyktninger fra å bli massakrert. Seieren bidrog også til å forsterke rollen til politiske og sosiale organisasjoner i Jerevan, så vel som til lokale myndigheter og ledende personer. Denne triumfen la faktisk grunnlaget for opprettelsen av et nytt, uavhengig Armenia.

De osmanske tapene ved Sardarapat, Bash Aparan og Karakilisa forhindret en tilintetgjørelse av den armenske nasjonen, og de armenske seirene her var medvirkende til at det armenske nasjonalrådet fikk muligheten til å erklære Den demokratiske republikken Armenia uavhengig den 30. mai. Selv om betingelsene som Armenia gikk med på i Batumi-avtalen (4. juni 1918) var svært harde, var den lille republikken i stand til å holde ut helt til osmanene ble tvunget til å trekke seg tilbake fra regionen da første verdenskrig endte i slutten av 1918.

## Referanser
Superspredningshendelse

En **superspredningshendelse** er en hendelse som har ført til et vesentlig høyere antall overføringer av en smittsom sykdom enn andre smitteoverføringshendelser.

I matematiske modeller er det vanlig å rangere alle smitteoverføringshendelser etter antall smittede per hendelse og så definere de som ligger øverst på lista som superspredningshendelser. Antallet superspredningshendelser er vanligvis definert som en prosentandel av totalt antall hendelser.

## Kjennetegn
Hva som fører til superspredning varierer fra sykdom til sykdom, men det er noen fellestrekk:

* Tilstedeværelse av superspredere.
* Mange mennesker, samlet på et fysisk begrenset område over et visst tidsrom.
* God stemning: synging, klemming og lignende.
* Bruk av alkohol og andre rusmidler.
* Dårlig ventilasjon.

## Referanser
Haplaner

***Haplaner*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.  

## Utseende
Middelsstore, nokså kraftige, blankt svarte løpebiller.

## Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.

## Systematisk inndeling

* ordenen biller,** Coleoptera** Linnaeus, 1758
** underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** overfamilien løpebiller og vannkalver, **[[Caraboidea]]** Latreille, 1802
**** familien  ** [[løpebiller]]**, Carabidae Latreille, 1802
***** underfamilie **[[Markløpere (insekt)|markløpere]]** Harpalinae Bonelli, 1810
****** stammen Harpalini Bonelli, 1810 
******* slekten ***Haplaner*** Chaudoir, 1878
******** *[[Haplaner australis]]* (Blackburn, 1888)
******** *[[Haplaner insulicola]]* Blackburn, 1901
******** *[[Haplaner velox]]* (Castelnau, 1867)

## Eksterne lenker
* Atlas of Living Australia - *Haplaner* https://bie.ala.org.au/species/urn:lsid:biodiversity.org.au:afd.taxon:df8b056e-59e6-48b0-8e25-4a481e2ff382
*
Syllectus

***Syllectus*** er en slekt av løpebiller.

## Utseende
Middelsstore (6-7 millimeter), halvblanke, mørkt brunlige løpebiller. Hodet er firkantet, litt lengre enn bredt, med små fasettøyne og kjever som ikke er forstørrede. Antennene er tynne, omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er ovalt, lengre enn bredt. Dekkvingene er ovale, mye bredere enn forkroppen, med dype punktstriper.

## Levevis
Mange av markløperne er generalister som kan finnes i mange ulike miljøer, først og fremst på bakken.

## Utbredelse
Slekten er endemisk for New Zealand.

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller,** Coleoptera** Linnaeus, 1758
** Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** Overfamilien løpebiller og vannkalver, **[[Caraboidea]]** Latreille, 1802
**** Familien **[[løpebiller]]**, Carabidae Latreille, 1802
***** Underfamilien **[[markløpere]], [[Harpalinae]]** Bonelli, 1810
****** Stammen Harpalini Bonelli, 1810
******* Gruppen Pelmatellina Bates, 1882
******** Slekten  ***Syllectus*** Bates, 1878
********* *[[Syllectus anomalus]]* Bates, 1878
********* *[[Syllectus gouleti]]* Larochelle & Lariviere, 2005
********* *[[Syllectus magnus]]* Britton, 1964

## Referanser


## Eksterne lenker

*
Selina (bille)

***Selina***  er en slekt av løpebiller.

## Utseende
En liten, brunlig, særpreget utseende løpebiller. Hodet er bredt ovalt, bak med en langt uttrukket, tynn "hals". Fasettøynene er nokså store, ikke utstående, kjevene ikke forstørrede. Antennene er rundt halvparten så lange som kroppen. De innerste leddene er lysbrune, de midterste mørke og de ytterste gulhvite. Pornotum er ovalt (nesten sirkelrundt), ganske lite. Dekkvingene er litt pæreformede, ved roten sterkt innsnevret slik at det blir en "stilk" mellom pronotum og dekkvinger. De mangler punktrader, men har noen lange, oppstående børster. Beina er lysbrune, forholdsvis lange.

## Levevis
Denne arten klatrer i vegetasjonen.

## Utbredelse
Arten lever på Madagaskar.

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller,** Coleoptera** Linnaeus, 1758
** Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** Overfamilien løpebiller og vannkalver, **[[Caraboidea]]** Latreille, 1802
**** Familien **[[løpebiller]]**, Carabidae Latreille, 1802
***** Underfamilien **[[Lebiinae]]**  Bonelli, 1810
****** Stammen Lachnophorini  LeConte, 1853 
******* Slekten ***Selina*** Motschulsky, 1858
******** *[[Selina westermanni]]* Motschulsky, 1858

## Eksterne lenker
*
Ulf Brunnberg

**Hans Ulf Brunnberg** (født 7. april 1947 i Stockholm) er en svensk skuespiller. Ulf Brunnberg spilte figuren Ragnar Vanheden i de første Jönssonligan-filmene.

## Utvalgt filmografi
Kilde:
* *[[Komedi i Hägerskog]]* (1968)
* *[[Kvinnolek]]* (1968)
* *[[Peter og dragen]]* (1978) (Svensk stemme)
* *[[Father to Be]]* (1979)
* *[[Barna från Blåsjöfjället]]* (1980)
* *[[Varning för Jönssonligan]]* (1981)
* *[[Göta kanal (film)|Göta Kanal]]* (1981)
* *[[Jönssonligan och Dynamit-Harry]]* (1982)
* *[[G (film)|G]]* (1983)
* *[[Jönssonligan får guldfeber]]* (1984)
* *[[Jönssonligan dyker upp igen]]* (1986)
* *[[Jönssonligan på Mallorca]]* (1989)
* *[[Jönssonligan och den svarta diamanten]]* (1992)
* *[[Jönssonligans största kupp]]* (1994)
* *[[Småkryp]]* (1999) (Svensk stemme)
* *[[Jönssonligan spelar högt]]* (2000)
* *[[Fyra nyanser av brunt]]* (2004)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
South Burlington (Vermont)

**South Burlington** er en amerikansk by som ligger i Chittenden County i Vermont.

Den har  og dekker et areal på 76,62&nbsp;km².

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau
Marit Nordang

** Marit Brachthuizen** (1932–2004), som utga bøker under pikenavnet **Marit Nordang**, var en norsk barnebokforfatter og telegrafist.

## Liv og virke
Marit Nordang var datter av lærer og gårdbruker Olav J. Nordang og Mali Skamfersæter som bodde i Rennebu og Moane, og hadde tilknytning til Hjørundfjord. Hun giftet seg i 1969 med Paul William Celestina Brachthuizen (1942–2011) fra Belgia. De bosatte seg i Bergen. 

Marit Nordang kom med sin første barnebok, *Tik-tal-taj*, i 1963. Boken var illustrert av Unni-Lise Jonsmoen, og fikk Kirke- og undervisningsdepartementets litteraturpremie for barnebøker (3. premie) samme år.

Jonsmoen illustrerte også Nordangs bøker om den afrikanske gutten *Bimbam*: *Bimbam i jungelen* (1965) og *Bimbam i den kvite kralen* (1966). Disse bøkene er preget av samtidens stereotypier: «Bimbam er ein liten negergut av Chop-chop-stamma. Han har heimen sin langt inne i jungelen i Vest-Afrika. Bror hans heiter Strykejarn.» *Bimbam i jungelen* ble tildelt Nynorsk barnelitteraturpris.

Nordang hadde én ukes program i Barnetimen for de minste i 1962 og 1964.

## Bibliografi
* 1963: *Tik-tal-taj*, Samlaget, Oslo
* 1965: *Bimbam i jungelen*, Samlaget, Oslo
* 1966: *Bimbam i den kvite kralen*, Samlaget, Oslo

## Referanser
Rotesanger

**Rotesanger** (*Phylloscopus rotiensis*) er en monotypisk art som inngår i bladsangerfamilien (Phylloscopidae) og er endemisk for øya Roti i Indonesia, like sør for sørspissen av Timor. BirdLife International regner arten som nær truet.

## Taksonomi
Rotesanger ble først oppdaget sent i 2004, men til å begynne med ble den antatt å være en underart av timorsanger (*P. presbytes*). En nylig undersøkelse av fuglen avdekket imidlertid en lang rekke av morfologiske særegenheter, som klart skiller rotesangeren fra alle andre arter i bladsangerslekten. Den anerkjennes derfor nå som en selvstendig art, i henhold til Ng *et al.* (2018).

Studien av rotesanger viste at forskjellen i mitokondrielt DNA utgjorde  mellom timorsanger og rotesanger. Likeledes viste avviksverdiene mellom rotesangeren og alle andre bladsangere i Wallacea en forskjell på .

## Biologi
Rotesangeren skiller seg fra alle andre indonesiske bladsangere, gjennom et betydelig lengre nebb. I forhold til timorsangeren er rotesangerens nebb cirka  lenger. Arten blir cirka  lang, hvorav nebbet utgjør cirka  og stjerten cirka . Vekten ligger rundt .

Arten er bare utbredt på den indonesiske øye Roti i De små Sundaøyene, der den er best kjent fra østsiden av øya. Den trives i primær løvskog og sekundærskog, i alle elevasjoner, men arten blir oftest observert i de tørrere skogene nordøst på øya.

## Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017). Navn i parentes er midlertidige og mangler et offisielt norsk navn.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Passerida
**** Sylvioidea
***** Phylloscopidae, bladsangerfamilien
****** *[[bladsangere|Phylloscopus]]*, bladsangere
******* *[[rotesanger|P. rotiensis]]*, rotesanger monotypisk

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Den georgisk-armenske krig

**Den georgisk-armenske krig** var en kortvarig grensekonflikt utkjempet i desember 1918 mellom nylig uavhengige Den demokratiske republikken Georgia og Den demokratiske republikken Armenia, hovedsakelig over kontrollen over tidligere distrikter i Tiflis-guvernementet, i Borchaly (Lori) og Akhalkalaki.

I mars 1918 undertegnet Russland Brest-Litovsk-avtalen, og gikk dermed med på å gi tilbake til Det osmanske riket territorium vunnet under den russisk-tyrkiske krig 1877-78. Disse landområdene var imidlertid ikke lenger under den russiske sentralregjeringens funksjonelle kontroll. De ble snarere administrert i fellesskap av georgierne, armenerne og aserbajdsjanerne gjennom det transkaukasiske kommissariatet. Fredskonferansen i Trabzon hadde til hensikt å løse konflikten, men da konferansen ikke lyktes i å komme frem til en beslutning, satset osmanene på et felttog for å få kontroll over de omstridte landområdene. Under vedvarende angrep ble omsider det transkaukasiske kommissariatet oppløst ved at georgierne, armenerne og aserbajdsjanerne erklærte uavhengige nasjonalstater i rask rekkefølge i slutten av mai 1918. Den 4. juni undertegnet Det osmanske riket Batumi-avtalen med hver av de tre transkaukasiske statene, som førte til en slutt på konflikten og tildelte osmanene den sydlige delen av den etnisk armenske provinsen Lori og distriktet Akhalkalaki. Mot Armenias ønsker, besatte Georgia, støttet av tyske offiserer, den nordlige delen av Lori og opprettet militære utposter langs elven Dzoraget.

Da osmanene undertegnet våpenhvilen i Moudros i oktober, var de deretter pålagt å trekke seg tilbake fra regionen. Armenia tok fort kontroll over landområdet som tidligere var kontrollert av osmanene, og trefninger mellom Armenia og Georgia oppstod fra og med 18. oktober. Åpen krig startet tidlig i desember, etter at diplomatiske forsøk ikke lyktes i å løse tvisten om den omstridte grensen, og fortsatte frem til 31. desember, da det ble undertegnet en våpenhvile, fremforhandlet av britene og franskmennene, som lot det omstridte landområdet være under felles georgisk og armensk administrasjon.

## Etterspill
Begge parter undertegnet en fredsavtale i januar 1919, fremforhandlet av britene og franskmennene. Armenske og georgiske tropper forlot territoriet, og begge sider ble enige om å påbegynne samtaler om å utforme en nøytral sone. Den nøytrale sonen ble delt mellom den armenske sovjetrepublikken og den georgiske sovjetrepublikken i 1921.
Lichnasthenus

***Lichnasthenus***  er en slekt av løpebiller.

## Utseende
En ganske liten (3 millimeter) løpebille.

## Levevis
Denne gruppen inneholder mange arter som lever i trær, der de gjerne løper rundt på barken.

## Utbredelse
Arten lever i Sentral-Afrika (Gabon, Kongo).

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller,** Coleoptera** Linnaeus, 1758
** Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** Overfamilien løpebiller og vannkalver, **[[Caraboidea]]** Latreille, 1802
**** Familien **[[løpebiller]]**, Carabidae Latreille, 1802
***** Underfamilien **[[Lebiinae]]**  Bonelli, 1810
****** Stammen Lebiini Bonelli, 1810
******* Gruppen Lichnasthenina Thomson, 1858
******** Slekten ***Lichnasthenus*** J.Thomson, 1858
********* *[[Lichnasthenus armiventris]]* J.Thomson, 1858

## Eksterne lenker
*
Oldemia Bargiela

**Oldemia Bargiela** er en argentinsk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte i sprintløp. Hun deltok i Sommer-OL 1948, og ble søramerikansk mester på 100 meter i 1945 og på 200 meter i 1956.

## Idrettskarriere
Bargiela ble argentinsk mester på 100 og 200 meter i 1954. deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1945, og fikk der sølv på 200 meter, bak Elizabeth Müller, og hun fikk bronse på 100 meter. Argentina vant 4 x 100 meter stafett i dette mesterskapet, og Bargelia løp der sammen med Camila Gomez, Elsa Irigoyen og Noëmi Simonetto.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Oldemia Bargiela - Athletics Podium
Liste over statsledere i 1439

## Amerika

## Europa

## Eksterne lenker
* A.M.H.J. Stokvis (Leiden,1889):  «Manuel d'Histoire, de Généalogie et de Chronologie de tous les états du globe»
* http://my.raex.com/~obsidian/regindex.html
Rodrigo Pesántez Rodas

**Rodrigo Abelardo Pesántez Rodas** (født 25. juli 1937 i Azogues i Ecuador, død 2. april 2020 i Guayaquil) var en ecuadoriansk forfatter og dikter.

I 1962 vant han førstepremien i Ismael Pérez Pazmiño nasjonale poesikonkurranse organisert av avisen ''El Universo'' i Guayaquil. I 1970 ble han ansatt i Unesco i Europa. I 1994 mottok han en nasjonal kulturpris fra Casa de la Cultura Ecuatoriana. To år etter ble han i Mexico hedert med José Vasconcelos-utmerkelsen. I 2019 ble han æresmedlem av Academia Nacional de Historia de Ecuador (ANH).

Han underviste i rundt 40 år ved Universidad de Guayaquil.

Han døde 2. april 2020 i Guayaquil, etter å ha blitt smittet av covid-19.

## Verker i utvalg
**Visión y revisión de la literatura ecuatoriana* (2006)
**Panorama del ensayo en el Ecuador* (2019)
**De cuerpo entero: antología poética* (2008)
**Presencia de la mujer ecuatoriana en la poesía* (1960)
**Poesía de un tiempo* (1974)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Intervju med Pesántez Rodas
Lesja stavkirke

**Lesja stavkirke** eller **Hov kirke** (eldre skrivemåte: Hof) var en stavkirke i Lesja kommune, Innlandet fylke. Den ble avløst av dagens Lesja kirke i 1749. Kirken stod på Hov (gnr. 102), som er Lesjas prestegård, noen hundre meter sørøst for dagens kirke. På det gamle kirkestedet øst for Kyrkjevegen er det satt opp en minnestein.

Dette skal etter tradisjonen ha vært en stavkirke, skjønt alder, størrelse og nærmere beskaffenhet er ikke kjent. Det kan se ut til at kirken ble utvidet til korskirke i 1653 og fikk påbygget høyt spir av Werner Olsen. I 1696 var våpenhusets sviller råtne, og våpenhuset ble tatt ned og oppført på nytt. Kirken fikk et nytt tømret sakristi i 1702.

Dagens kirke ble oppført i 1749 og vigslet i 1750, og stavkirken ble revet. Det skal være funnet knokler på den gamle kirkegården.

## Gjenstander fra stavkirken

Lesja kirke – Prekestol.jpg|Jakob Klukstad skar ny prekestol til stavkirken noen få år før den ble revet. Stolen brukes i dagens kirke.
Lesja kirke – Gammel prekestol.jpg|I dagens kirke henger også en prekestol fra 1600-tallet som har vært brukt i stavkirken.


Ingen middelaldergjenstander ser ut til å være bevart, men enkelte etterreformatoriske inventargjenstander fra stavkirken er kjent. Noen få år før den ble revet, nærmere bestemt i 1742–43, skar Jakob Klukstad ny prekestol til stavkirken. Den er i bruk i dagens kirke, der dessuten en prekestol fra 1600-tallet henger på veggen i søndre tverrskip. Et alterskap fra 1600-tallet må også antas å ha blitt overført fra stavkirken. Det samme gjelder en «pengetafle» med offerskål, altså en kollektbøsse, som ble forært til kirken i 1732. Blant andre gamle og overførte gjenstander som er omtalt i jubileumsboken om Lesja kirke, er kalk og disk (1574–77, men bearbeidet senere) og et dåpsfat av messing fra 1600-tallet. Det har vært spekulert i om døpefonten som brukes i dagens kirke, er overført fra stavkirken, men dens opprinnelse synes ikke kjent.

## Referanser




## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
*