Rudolf Lunkenbein

**Rudolf Lunkenbein** S.D.B. (født 1. april 1939 i Döringstadt nær Bamberg i Tyskland; død 15. juli 1976 i Merúri i Mato Grosso i Brasil) var en tysk salesianer og  misjonær i Brasil.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Allerede som ung gutt på ti år uttrykte han ønske om å bli prest. Fire år senere (1953) begynte han derfor på *Progymnasium der Salesianer Don Boscos* i Buxheim. Han bestemte seg for å tre inn i salesianerordenen og bli  misjonær, dro til Brasil i en alder av 19 år og fullførte novisiatet nær São Paulo. Fra februar 1963 fullførte han et toårig praksisopphold ved misjonsstasjonen i Merúri og underviste på skoler.

For å fullføre sine teologiske studier returnerte han til Tyskland i 1965 til seminaret i Benediktbeuern.

### Prest
I Benediktbeuren ble han den 29. juni 1969 presteviet av Augsburg-hjelpebiskop Josef Zimmermann; han feiret sin første messe i sitt hjemsogn Döringstadt.

Etter ordinasjonen vendte Lunkenbein snart tilbake til Brasil og ble misjonær blant bororo-indianerne i Merúri. Han lærte deres språk for å forstå hvorfor de hadde valgt å dø ut i møte med landtvister med store grunneiere. Han motiverte dem til å fortsette å leve, lærte dem moderne jordbruk, bygde et vannkraftverk og overtalte kvinnene til å slutte å drikke prevensjonssaften fra en plante fra regnskogen.

I 1974 ble Den stille uke feiret for første gang med fokus på bororo-kultur, og musikk, dans, kroppsmaling og kirkedekorasjoner ble innlemmet i liturgien.

Pater Rudolf Lunkenbein regnes som en eksponent for frigjøringsteologien, for hvem det er viktig å gi de fattige forrang, og å hjelpe folk til å hjelpe seg selv er et pastoralt og politisk mål. Urfolket uttrykte sin takknemlighet i 1973 ved å akseptere ham i sin stamme, hvor de ga ham navnet «Gullfisken». Han er akseptert og respektert som en bror av urfolket og regnes som den første og eneste hvite høvdingen blant dem. Både kirken og staten forsøkte å involvere pater Lunkenbein i arbeidet med å beskytte urfolket. I 1973 ble «indio-presten» valgt inn i det brasilianske råd for urfolkssaker (CIMI), og to år senere ble han medlem av FUNAI - *Fundação Nacional do Índio*.

### Drapet
Han var spesielt engasjert i å tilbakeføre landet til urfolket, land som store grunneiere (portugisisk: *fazendeiros*) ulovlig hadde tilegnet seg. Den 14. juli 1976 ble oppmålingen av landet, som han blant flere andre hadde krevd, fullført av statsmyndighetene. Landoverføringen skulle etter planen starte den 15. juli 1976. Landmålerne og *fazendeiro*ene ankom pater Lunkenbeins misjonsstasjon. Der, i en alder av bare 37 år, ble Lunkenbein, sammen med urbefolkningens høvding Lourenço Simão Cristino og en annen indianer, skutt og drept i misjonsgården av Manoel Borges da Silva, *fazendeiro*enes leder. Siden den gang har Lunkenbein blitt ansett som en martyr og et vitne for troen av urbefolkningen og i det bayerske erkebispedømmet Bamberg.
### Ettermæle, saligkåringsprosess
Hans grav har sin inskripsjon på portugisisk, tysk og et urbefolkningsspråk: *«Jeg kom for å tjene og for å dø for det.»* Det er en referanse til Matteus 20,28 - dedr heter det: *«Slik er heller ikke Menneskesønnen kommet for å la seg tjene, men for selv å tjene og gi sitt liv som løsepenge for mange»*

Den tyske katolske kirke har inkludert pater Rudolf Lunkenbein som et trosvitne i den tyske martyrologien for det 20. århundre. Siden hans voldelige død har det vært gjentatte krav om at han og Lourenço Simão Cristino skal bli saligkåret; Petisjonen om å åpne prosessen med å anerkjenne deres martyrium ble sendt til den biskopen av Barra do Garças, den ansvarlige biskop ut fra dødssted, den 3. mai 2016. Saligkåringsprosessen ble åpnet i januar 2018.

Barneskolen i Ebensfeld ble oppkalt etter ham. En minneturnering for pater Lunkenbein innendørs fotball arrangeres i Bamberg.

## Referanser