Jesus-blodslinje

**Jesus-blodslinje** refererer til påstanden om at en rettlinjet avstamning fra Jesus har vedvart, muligens helt frem til i dag. Selv om det ikke finnes i evangeliene eller historiske opptegnelser, har konseptet med at Jesus har etterkommere fått en eksistens i den offentlige fantasien.

Dan Browns bestselgende roman fra 2003 *[[Da Vinci-koden]]* og dens filmatisering fra 2006, med samme navn, er et av eksemplene på fantasier rundt blodslinjen.

Teorien om etterkommere av Jesus avfeies generelt av lærde. Også historier om at Jesus hadde brødre og søstre er det uenighet om.

## Jesus som ektemann og far
### Historiske forløpere

Ideer om at Jesus Kristus kan ha vært gift har en lang historie innen kristen teologi, dog ikke innen den mest sentrale teologien og de historiske opptegnelsene sier ikke noe om dette. Bart D. Ehrman, leder av Department of Religious Studies ved University of North Carolina, kommenterte at selv om det er noen historiske forskere som hevder at det er sannsynlig at Jesus var gift, finner det store flertallet av forskere i ''Det nye testamente'' og tidlig kristendom en slik påstand er historisk upålitelig.

Mye av litteraturen av denne typen er mer spesifikk, og omtaler ekteskap mellom Jesus og Maria Magdalena. Det er indikasjoner i gnostisismen på troen på at Jesus og Maria Magdalena delte et amorøst, og ikke bare et religiøst forhold. Det gnostiske evangeliet til Filip forteller at Jesus «kysset henne ofte» og omtaler Maria som hans «ledsager». Flere kilder fra 1200-tallet hevder at et aspekt ved katarenes teologi var troen på at den jordiske Jesus hadde et familiært forhold til Maria Magdalena. En avsløring i *An Exposure of the Albigensian and Waldensian Heresies*, datert til før 1213 og vanligvis tilskrevet Ermengaud av Béziers, en tidligere valdenser som søker forsoning med den katolske kirke, beskriver katharernes kjetterske tro, inkludert påstanden om at de underviste i de hemmelige møtene som Maria Magdalena var Kristi konkubine.

Et annet verk, uten tittel og anonymt, gjentar Ermengauds påstand. Den anti-kjetterske polemikken Historia Albigensis, skrevet mellom 1212 og 1218 av cisterciensermunken og kronikeren Peter av Vaux de Cernay, gir den mest blendende beskrivelsen, og tilskriver katarene troen på at Maria Magdalena var Jesu hustru. Disse kildene må vurderes med forsiktighet: de to kjente forfatterne var ikke selv katarer og skrev om et kjetteri som ble aktivt og voldelig undertrykt. Det er ingen bevis for at disse troene stammer fra de mye tidligere gnostiske tradisjonene til Jesus og Maria Magdalena, men kathartradisjonene fant veien inn i mange av det 20. århundres populære skrifter som hevder eksistensen av et avkom av Jesus.

#### 1800-tallet
På slutten av 1800-tallet var det innen temaet ekteskapet mellom Jesus og Maria Magdalena også dukket opp kilder som ga paret et navngitt barn.

Den franske sosialistiske politikeren, Louis Martin (pseudonym av Léon Aubry, død 1900), har i sin bok fra 1886 *Les Evangiles sans Dieu* (Evangeliene uten Gud), gjenutgitt året etter i sin Essai sur la vie de Jésus (Essay om livet til Jesus), beskrev den historiske Jesus som en sosialist og ateist. Han fortalte at etter hans korsfestelse brakte Maria Magdalena, sammen med familien til Lasarus, Jesu kropp til Provence, og der fikk Maria et barn, Maximin, frukten av hennes kjærlighet til Jesus. Scenarioet ble avfeid som «definitivt merkelig» av samtidige kritikere.

#### 1900-tallet og senere
Utover 1900-tallet var det en oppblomstring av en sjanger av populære bøker som hevdet at Jesus giftet seg med Maria Magdalena og hadde en familie.

Jesus Seminar var et prosjekt i 1985 ved Westar Institute dannet av Robert W. Funk for å undersøke spørsmål om historien til Jesus Kristus, hvem han var, hva han sa og hva han gjorde. En gruppe forskere møttes to ganger i året, frem til Funks død i 2005. De søkte etter den historiske Jesus fra et liberalt kristent perspektiv, og var ikke i stand til å avgjøre om Jesus og Maria Magdalena hadde et ekteskapsforhold på grunn av mangel på historiske bevis. De konkluderte med at den historiske Maria Magdalena ikke var en angrende prostituert, men en fremtredende disippel av Jesus og autoritet i det tidlige kristne fellesskapet. Påstandene om at Jesus og Maria Magdalena flyktet til Frankrike paralleller med andre legender om disiplenes flukt til fjerne land, for eksempel den som skildrer Josef av Arimathea som reiser til England etter Jesu død, og tok med seg et stykke torn fra tornekronen, som han senere plantet i Glastonbury. Historikere ser generelt på disse legendene som «relgiøs svindel» produsert i middelalderen.

### Josef og Asenet

I 2014 foreslo Simcha Jacobovici og en historiker for alternative religiøse studier Barrie Wilson i sin bok The Lost Gospel at de beskrevne karakterene i en fortelling fra 600-tallet kalt «Joseph og Aseneth» i virkeligheten var synonymer for Jesus og Maria Magdalena. Fortellingen ble skrevet i en antologi satt sammen av Pseudo-Zacharias Rhetor. Pseudo-Zacharias Rhetor er betegnelsen brukt av moderne vitenskap for de anonyme forfatterne fra 600-tallet som komplimenterer historier på syrisk fra rundt 569. Den inneholder deler av den ellers tapte kirkehistorien til den virkelige Zacharias-retoren. I en av historiene forklarte oversetter Moses av Ingila historien «som en allegori om Kristi ekteskap med sjelen». Jacobovici og Wilson tolker det i stedet som en allegorisk referanse til et faktisk ekteskap med Jesus, produsert av en gruppering som tror at han var gift og hadde barn. Den israelske bibelforskeren Rivka Nir kalte arbeidet deres «seriøst, tankevekkende og interessant», men beskrev avhandlingen som kritikkverdig, og boken har blitt avvist av mainstream bibelforskere, for eksempel av den anglikanske teologen Richard Bauckham. Church of England sammenlignet The Lost Gospel med en Monty Python-historie, kommunikasjonsdirektøren for Erkebiskopens råd siterer boken som et eksempel på religiøs analfabetisme og at helt siden utgivelsen av Da Vinci-koden i 2003 «hadde det blitt konstruert en næring der konspirasjonsteoretikere, satellittkanal-dokumentarer og opportunistiske utgivere hadde oppdaget en lukrativ inntektskilde». The Lost Gospel ble beskrevet som historisk tull av Markus Bockmuehl.

### Tidlig Mormon teologi
Tidlig mormon teologi påsto ikke bare at Jesus giftet seg, men at han gjorde det flere ganger. Tidlige mormonske medlemmer Jedediah M. Grant, Orson Hyde, Joseph F. Smith og Orson Pratt uttalte at det var en del av deres religiøse tro at Jesus Kristus var polygam, og siterte dette i deres respektive prekener. En rekke av de tidlige kirkens embetsmenn hevdet å være etterkommere av Jesus ved et slikt ekteskap. Mormonene brukte også en ikke er anerkjent tekst som ble tilskrevet den greske filosofen Celsus fra det 2. århundre: «Den største grunnen til at hedningene og filosofene i misjonen hans fulgte Jesus Kristus, var fordi han hadde så mange koner. Det var Elizabeth og Maria og en rekke andre som fulgte ham». Dette ser ut til å ha vært en oppsummering av en forvrengt eller annenhåndsreferanse til et sitat fra platonisten Celsus som ble bevart i apologetikkverket Contra Celsum (Against Celsus) av kirkefaderen origenes: «slik var sjarmen med Jesu ord. , at ikke bare menn var villige til å følge ham til ødemarken, men også kvinner, som glemte svakheten ved sitt kjønn og en respekt for ytre anstendighet ved å følge deres lærer til ørkensteder».

### Jesus-blodslinje i Sør- og Øst-Asia
Påstander om en Jesus-blodlinje er ikke begrenset til Europa. En historie hevder at Jesu plass ved korsfestelsen ble overtatt av en bror av Jesus, mens Jesus flyktet gjennom Russland og Sibir til Japan, hvor han ble risbonden Torai Tora Daitenku i landsbyen Shingō. Det hevdes at han giftet seg der og hadde en stor familie før sin død i en alder av 106 år, med etterkommere til i dag. Kristi grav i Shingō tiltrekker seg årlig mange turister. Denne historien stammer fra 1930-tallet, da det ble hevdet at et dokument som var skrevet på hebraisk ble oppdaget, det skulle beskrive Jesu ekteskap og senere liv. Dokumentet forsvant under andre verdenskrig.

I Sør-Asia hevdet også grunnleggeren av den reformistiske Ahmaddiyya-religionen, Mirza Ghulam Ahmad (1835-1908), at Jesus overlevde korsfestelsen og rømte Levanten, men påstår at han dro til Afghanistan og India. Spesielt identifiserte han Jesus som den hellige mannen, Yuzasaf, gravlagt ved Roza Bal-helligdommen i Kashmir-dalen i Srinagar. Fida M. Hassnain fant i en studie av denne myten, på 1970-tallet, at vokteren av helligdommen hevdet å være en etterkommer av Jesus og en kvinne ved navn 'Marjan'. Studien førte også til at myten fikk vestlige popularisatorers oppmerksomhet.

= Bøker og filmer om tema =

### ''The Jesus Scroll''
Donovan Joyces bestselger fra 1972, *[[The Jesus Scroll]]*, presenterte en alternativ tidslinje for Jesus som angivelig stammer fra et mystisk dokument. Han hevdet at han, etter å ha blitt nektet tilgang til det arkeologiske området Masada, ble møtt på flyplassen i Tel Aviv i 1964 av en amerikansk universitets professor som brukte pseudonymet «Max Grosset», som hadde en stor rulle han hevdet å ha smuglet fra stedet. Grosset skal ha tilbudt han betaling for å smugle det ut av landet, men flyet ble forsinket å Grosset ble nervøs og snek seg unna. Han har aldri blitt identifisert og rullen har ikke dukket opp igjen. Ifølge Joyce var 'Jesus-rullen' et personlig brev fra 80 år gamle Yeshua ben Ya'akob ben Gennesareth, arving etter det hasmoneiske dynastiet og dermed rettmessig konge av Israel. Navnet ble oversatt til Jesus fra Genesareth, sønn av Jakob. Joyces bok antyder at Jesus kan ha overlevd korsfestelsen, var gift med Maria Magdalena og hadde fått et barn med henne. Rullen skal ha blitt skrevet kvelden før byen ble erobret av romerne, etter at en selvmordspakt gjorde slutt på Masadas motstand.

### ''The Holy Blood and the Holy Grail''
Michael Baigent, Richard Leigh og Henry Lincoln utviklet og populariserte ideen om et avkom som stammet fra Jesus og Mary Magdalene i deres bok fra 1982 *The Holy Blood and the Holy Grail* (utgitt som *[[Hellig blod, hellig gral]]* i Norge og *Holy Blood, Holy Grail* i USA), der hevdet de: «... vi tror ikke inkarnasjonen virkelig symboliserer det den er ment å symbolisere med mindre Jesus var gift og far barn». Spesifikt hevdet de at sangralen til middelalderhistorien ikke representerte San Graal (den hellige gral), begret som ble drukket fra ved det siste måltid, men at Maria Magdalenas liv bære blodslinje i seg, og Jesu kongelige blod representert i en slekt nedstammet fra dem. I historien deres drar Maria Magdalena til Frankrike etter korsfestelsen, og hun bærer på et barn av Jesus. Slekten etter barnet skulle århundrer senere forenes med de merovingerske herskerne i det tidlige frankiske riket, fra hvem de sporer nedstigningene linje til middelalderdynastier som var nesten utryddet av det albigensiske korstoget mot katarene. Det var kun igjen en liten gruppe beskyttet av et hemmelig samfunn, Sionordenen. Priorytets rolle i boken var inspirert av tidligere skrifter først og fremst av Pierre Plantard. Som på 1960- og 1970-tallet hadde publisert dokumenter fra det hemmelighetsfulle Priory som demonstrerte dets lange historie og hans egen avstamning fra slekten de hadde beskyttet og som kunne spores til de merovingerske kongene, og tidligere, den bibelske Benjamin stamme. Plantard avfeie først Holy Blood som fiksjon i et radiointervju fra 1982, og det samme gjorde hans samarbeidspartner Philippe de Cherisey i en magasinartikkel. Et tiår senere innrømmet Plantard at selve eksistensen av Priory hadde vært en forseggjort bløff, og at dokumentene som Baigent, Leigh og Lincoln hadde stolt på som inspirasjon hadde vært forfalskninger plantet i franske institusjoner for senere å bli «gjenoppdaget». Blodslingen boken beskriver gjennom middelalderen fikk svært negative tilbakemeldinger av genealogiske forskere, og ble ansett for å bestå av en rekke unøyaktige assosiasjoner som ikke ble støttet, eller til og med direkte motsagt, av den autentiske historiske litteraturen. I boken har forfatteren også en teori om at Sara La Kali er datteren til Jesus og Mary Magdalene.

### ''Jesus and the Riddle of the Dead Sea Scrolls''
Bibelforskeren og teologen Barbara Thiering ga ut en bok i 1992, *[[Jesus and the Riddle of the Dead Sea Scrolls: Unlocking the Secrets of His Life Story]]*, utgitt på nytt med tittel *Jesus the Man: New Interpretations from the Dead Sea Scrolls*. Det ble også laget en dokumentar, *The Riddle of the Dead Sea Scrolls*, av Australian Broadcasting Corporation. Hun klarer til og med å dokumentere forlovelsen til Jesus og Maria Magdalena nøyaktig til 30. juni, 30 e.Kr., kl. 22:00. Hun flyttet hendelsene i Jesu liv fra Betlehem, Nasaret og Jerusalem til Qumran, og fortalte at Jesus ble gjenopplivet etter at korsfestelsen ble avbutt og at han giftet seg med Maria Magdalena, som allerede var gravid med ham. Sammen hadde de en datter Tamar og en sønn Jesus Justus, født i 41 e.Kr. Jesus skilte seg fra Maria for å gifte seg med en jødisk pike ved navn Lydia, og dro til Roma hvor han døde. Beretningen ble avvist som fantasifull av andre bibelforskere. Hun har senere skrevet flere bøker om temaet som: *Jesus of the Apocalypse: The Life of Jesus after the Crucifixion* (1996), *The Book That Jesus Wrote* (1998) og *The Book That Jesus Wrote: John's Gospel* (2000).

### ''The Woman with the Alabaster Jar''
*[[The Woman with the Alabaster Jar]]: Mary Magdalen and the Holy Grail*, er en bok fra 1993 av Margaret Starbird, bygget på katariske tro og provençalske tradisjoner til Sara La Kali, også omtalt som den svarte tjeneren til Maria Magdalena, for å utvikle hypotesen om at Sarah faktisk var datter av Jesus og Maria Magdalena. I sin rekonstruksjon mener hun at gravide Maria Magdalena først, etter korsfestelsen, flyktet til Egypt og deretter Frankrike. Hun anser kilden til dette å være en legenden knyttet til kulten ved Saintes-Maries-de-la-Mer. Hun oppdaget at navnet «Sarah» betyr «prinsesse» på hebraisk, og gjør henne dermed til det glemte barnet av «sang réal», det kongelige blodet til jødenes konge. Starbird betraktet også Maria Magdalena som identisk med Maria av Betania, søster til Lasarus. Selv om hun jobbet med det samme påståtte forholdet mellom Jesus, Maria Magdalena og den hellige Sara, som har en stor rolle i mange av de publiserte avkoms-scenariene, anså Starbird ethvert spørsmål om avstamning fra Sarah for å være irrelevant for avhandlingen hennes, selv om hun godtok at den påvirket hennes mening om Maria Magdalena/Maria av Betania som hustru til Jesus. Dette er også assosiert med begrepet det hellige feminine i feministisk teologi. Mary Ann Beavis uttalte at i motsetning til andre i sjangeren, prøvde Starbird aktivt å få vitenskapelig engasjement angående ideene hennes, og at «selv om metodene, argumentene og konklusjonene hennes ikke alltid tåler vitenskapelig gransking, fortjener noen av hennes eksegetiske innsikter oppmerksomhet», mens hun antyder at hun er mer mytograf enn historiker.

### ''Bloodline of the Holy Grail''
I sin bok fra 1996, *[[Bloodline of the Holy Grail]]: The Hidden Lineage of Jesus Revealed*, presenterte Laurence Gardner stamtavle over Jesus og Maria Magdalena som forfedre til alle de europeiske kongefamiliene i vår tidsregning. Hans oppfølger *[[Genesis of the Grail Kings]]: The Explosive Story of Genetic Cloning and the Ancient Bloodline of Jesus* fra 2000 er unik ved å hevde at ikke bare kan Jesus-blodlinjen spores tilbake til Adam og Eva, men at den første mannen og kvinnen var primater- fremmede hybrider skapt av Annunaki fra forntidens astronauter. Gardner fulgte opp denne boken med flere tilleggsverk i blodlinje-sjangeren.

### ''Rex Deus''
I *[[Rex Deus]]: The True Mystery of Rennes-Le-Chateau and the Dynasty of Jesus*, publisert i 2000, utviklet Marylin Hopkins, Graham Simmans og Tim Wallace-Murphy et lignende scenario basert på vitnesbyrd fra 1994 av den pseudonyme «Michael Monkton». Her hevder de at avkom av Jesus og Maria Magdalena var en del av et skyggedynasti som stammet fra tjuefire yppersteprester i tempelet i Jerusalem kjent som Rex Deus - «Konge av Gud». Bevisene som de baserte påstanden sin om å være en Rex Deus-avling på, stammet fra Hugo av Payens, ble sagt å være tapt og kan derfor ikke verifiseres uavhengig, fordi 'Michael' hevdet at det var oppbevart i sin avdøde fars kontor, som ble solgt av broren uvitende om innholdet. Noen kritikere sier at beretning om hans familiehistorie ser ut til å være basert om det kontroversielle arbeidet til Barbara Thiering.

### ''Da Vinci-koden''
:Hovedartikkel: *[[Da Vinci-koden]]*

Det mest kjente verket som skildrer et avkom av Jesus er den bestselgende romanen fra 2003, *Da Vinci-koden*, sammen med filmutgivelse fra 2006 med samme navn. I disse inkorporerte Dan Brown mange av de tidligere temaene om avkom som bakgrunn for sitt arbeid med konspirasjons-fiksjonen. Forfatteren bekreftet både i teksten og offentlige intervjuer bakgrunnene til detaljene som fungerte som romanens historiske kontekst. Boken ble så kjent at den katolske kirke følte seg tvunget til å advare sine menigheter mot å akseptere dens pseudohistoriske bakgrunn som et faktum, noe som ikke stoppet det fra å bli den ellevte mest solgte romanen i amerikansk historie, med titalls millioner solgte eksemplarer. over hele verden. Brown blander fakta som lett kan verifiseres av leseren, tilsynelatende autentiske detaljer som faktisk ikke er autentiske, og direkte antagelser. En indikasjon på hvor populær boken ble er alle imitasjonene som den inspirerte til. Forfattere etterlignet hans stil og handling.

I Browns roman oppdager hovedpersonen at gralen faktisk refererte til Maria Magdalena, og at kjennskap til dette, samt om avkommet som stammet fra Jesus og Maria, har blitt holdt skjult til i dag av en hemmelig konspirasjon. Dette er veldig likt avhandlingen til Baigent, Leigh og Lincoln i *Holy Blood and the Holy Grail*, selv om den ikke forbinder den skjulte kunnskapen med katarene, og Brown inkorporerte også materiale fra Joyce, Thiering og Starbird, så vel som The Passover Plot fra 1965, der Hugh J. Schonfield hevdet at Lasarus og Josef fra Arimatea hadde forfalsket oppstandelsen etter at Jesus ved en feiltakelse ble knivstukket av en romersk soldat og døde. Brown stolte så mye på *Holy Blood* at to av forfatterne, Baigent og Leigh, saksøkte bokens utgiver, Random House, på grunn av det de anså for å være plagiat. Brown hadde ikke lagt skjul på at materialet i arbeidet hans i stor grad baserte seg på Holy Blood, og siterte direkte verket i boken sin og oppkalte romanens historiske ekspert etter Baigent (i anagramform) og Leigh. Random House hevdet at siden Baigent og Leigh hadde presentert ideene sine som sakprosa, bestående av historiske fakta, uansett hvor spekulative, så stod Brown fritt til å reprodusere disse konseptene akkurat som andre verk med historisk skjønnlitteratur som behandler historiske hendelser. Baigent og Leigh hevdet at Brown hadde gjort mer, "tilegnet seg arkitekturen" til arbeidet deres, og dermed hadde "kapret" og "utnyttet" det. Selv om en dommer stilte spørsmål ved om Holy Blood virkelig representerte fakta, eller i stedet grenset til fiksjon, dømte domstoler til fordel for Random House og Brown.

### ''Dynasty of the Holy Grail''
En presentasjon av sammenlignbare konsepter i en mormon-kontekst ble publisert i 2006, *[[Dynasty of the Holy Grail]]: Mormonism's Sacred Bloodline* av kunsthistorikeren Vern Grosvenor Swanson. Som en vitenskapelig studie, hevdet å være kulminasjonen av nesten tre tiår med forskning, ble boken produsert delvis som et svar på «en uklar gnostisk, venstreorientert, liberal og absolutt feministisk skjevhet» angående det guddommelige feminine og hellige ekteskapet som gjennomsyret nyere litteratur om emnet. Forfatteren anså det som "ideologisk etsende for troen på Jesus Kristus". Han hentet likevel fra den samme pseudohist oriske grallegenden som Holy Blood, og kombinerte den med konsepter relatert til Britisk Israelism, omtalt i boken fra 1890, troen til de tidlige mormonlederne og moderne DNA-slektsforsking.

Swanson presenterer en Jesus som var sønn av en engelsk- eller irskfødt Maria, og som besøkte England for å studere druidisme før bryllupet med Maria Magdalena. Etter Jesu død fremstiller Swanson enken og barna hun har med Jesus som 'Shiloh-dynastiet'. Enken tar med barna til England, og en av barna ble en mannlig stamfar til Joseph Smith, som forfatteren tilskriver en kvinnelinje avledning fra det samme Shiloh-dynastiet. Han hevder at ved å forene patrilineære og matrilineære avstamninger fra ekteskapet til Jesus og Maria Magdalena, et ekteskap som selv, ifølge Swanson, leget et langvarig brudd mellom husene til Juda og Efraim. Var Joseph Smith ikke bare en profet, men den «Davidiske konge av hele Israel» (Davids hus), og at alle mormonledere og de overordnede embetsmennene var medlemmer av denne slekten enten ved fødsel eller ritual adopsjon. Anmeldere fant aspekter ved argumentasjonen hans problematiske, spesielt hans fullstendige avvisning av arbeidet til Baigent, Leigh og Lincoln som autentisk historie, samtidig som han brukte arbeidet deres som grunnlag for den 'Hellige gral'-delen av hans egen rekonstruksjon.

### ''The Jesus Family Tomb''

I TV-dokumentaren *The Lost Tomb of Jesus*, produsert av filmprodudenten James Cameron for Discovery Channel og VisionTV i Canada I 2007, og i boken ''The Jesus Family Tomb'', gitt ut same år, har forskningsjournalisten Simcha Jacobovici and Charles R. Pellegrino omtalt en ossuarium i «graven til Jesus sønn av Josef» som ble oppdaget i 1980. Jacobovici og Pellegrino hevder at man på en arameiske inskripsjoner kan lese «Juda, Jesu sønn», «Jesus, sønn av Josef» og «Mariamne», et navn de forbinder med Maria Magdalena. Det blir sammen opptegnelsen om en familiegruppe bestående av Jesus, hans hustru Maria Magdalena og sønn Juda. En slik teori har blitt avvist av et overveldende flertallet av bibelforskere, arkeologer og teologer, inkludert arkeologen Amos Kloner, som ledet den arkeologiske utgravningen av selve graven.

I 2007 ga også det spiritistiske mediet Sylvia Browne ut boken *The Two Marys: The Hidden History of the Mother and Wife of Jesus* som omhandler et lignende tema.

### ''Bloodline''
2008-dokumentaren *[[Bloodline (dokumentar)|Bloodline]]* av Bruce Burgess, en filmskaper med interesse for paranormale forhold, utvider Jesus-avkomshypotesen og andre elementer i *The Holy Blood and the Holy Grail*. Etter å ha akseptert vitnesbyrdet fra en amatørarkeolog med kodenavnet «Ben Hammott» og hans funn gjort i nærheten av Rennes-le-Château etter 1999, hevdet Burgess at Hammott hadde funnet skatten til Bérenger Saunière: et mumifisert lik, som de mener er Maria Magdalena, i en underjordisk grav de hevder er assosiert med både tempelriddere og Priory of Sion. I filmen intervjuer Burgess flere personer med påståtte forbindelser til Priory of Sion, inkludert Gino Sandri og Nicolas Haywood.

En bok av en av dokumentarens forskere, Rob Howells, med tittelen *Inside the Priory of Sion: Revelations from the World's Most Secret Society - Guardians of the Bloodline of Jesus*, fra 1999, omhandler historier om Priory of Sion som blir omtalt i filmen i 2008. Boken inneholdt flere feilaktige påstander, for eksempel påstanden om at Plantard trodde på Jesus-avkomshypotesen. I 2012 ga imidlertid Ben Hammott, som nå bruke sitt virkelige navn Bill Wilkinson, et podcast-intervju der han ba om unnskyldning og tilsto at alt som hadde med graven og relaterte gjenstander å gjøre var en bløff, og avslørte at «graven» hadde vært en del av et nå ødelagt filmsett i full størrelse, lokalisert i et lager i England.

### Annen litteratur
Antallet litterære verk som omhandler Jesus etterkommere er stort, det inkluderer bøker som Harry Harrisons 1996-roman *King and Emperor* og *The Jesus Dynasty* av James Tabor fra 2007 som utforsker historien om Jesus og hans familie, inkludert Jesu fire brødre. Michael Baigent har gitt ut flere bøker om evnet etter boken *Bloodline of the Holy Grail*, for eksempel *The Jesus Papers* i 2009 og *The Temple and the Lodge: The Strange and Fascinating History of the Knights Templar and the Freemasons* i 2020. *The Secret Supper* av Javier Sierra er en roman som utforsker konspirasjonsteorier om Jesus etterkommere og hemmelige ordner, fra 2006. Laurence Gardner ga i 2009 ut *Bloodline of The Holy Grail: The Hidden Lineage of Jesus Revealed*.

Tom Egeland ga ut en bok om Jesus-blodslinje med tittelen *[[Sirkelens ende]]* allerede i 2001 (to år før *Da Vinci-koden*).

= Tilslutning =

Som reaksjon på *The Holy Blood and the Holy Grail*, *Da Vinci-koden* og andre kontroversielle bøker, nettsteder og filmer med samme tema, har et betydelig antall mennesker i løpet av slutten av det 20. og begynnelsen av det 21. århundre blitt fascinert av forskjellige hypoteser om Jesus. Mens noen ganske enkelt lar seg underholder av dette som nye intellektuelle historier, anser andre dette som en bekreftet overbevisning som antas å være autentisk og ikke kan bestrides. Hvert å merke seg er at blant de sistnevnte er det noen som forventer at en etterkommer av Jesus til slutt vil dukke opp som en mektig mann (Den store mannens teori) og bli en messias, en stor monark som styrer et hellig europeisk imperium, under en begivenhet som de vil tolke som et mystisk Jesu gjenkomst.

De tar elementer fra ulike kilder for å skape en personlig og tilpasset åndelig praksis. Meningene til disse tilhengerne er påvirket av skriftene til ikonoklastiske forfattere med et bredt spekter av perspektiver. Forfattere som Margaret Starbird og Jeffrey Bütz søker ofte å utfordre moderne tro og institusjoner gjennom en ny tolkning av kristen historie og mytologi. Noen prøver å forstå og fremme likheten mellom menn og kvinner åndelig ved å fremstille Maria Magdalena som apostelen til en kristen feminisme. Til og med som en personifisering av modergudinnen eller det hellige feminine, som vanligvis forbinder henne med den svarte Madonna. Noen ønsker at feiringen av det påståtte ekteskapet til Jesus og Maria Magdalena skal anses som et 'hellig bryllup', og Jesus, Maria Magdalena og deres påståtte datter, Sara, å bli betraktet som en 'hellig familie', for å stille spørsmål ved tradisjonelle kjønnsroller og familieverdier. Nesten alle disse påstandene er i strid med vitenskapelig kristen apologetikk, og har blitt avvist som New Age-gnostiske kjetterier.

Intet vanlig kristent kirkesamfunn har støttet hypotesen om Jesu blodlinje som et dogme eller et objekt for religiøs hengivenhet siden de hevder at Jesus, antatt å være Gud Sønnen, var i evig sølibat, utøvde selvbeherskelse og kyskhet, og var metafysisk gift med Kirken. Han døde, gjenoppstod, steg opp til himmelen og vil til slutt vende tilbake til jorden, noe som umuliggjøre alle Jesu blodslinjehypoteser og relaterte messianske forventninger.

Mange fundamentalistiske kristne tror at Antikrist, profetert i Johannes’ åpenbaring, planlegger å presentere seg selv som nedstammet fra Davids-linjen for å styrke hans falske påstand om at han er den jødiske Messias. Intensjonen med slik propaganda ville være å påvirke meningene, følelsene, holdningene og oppførselen til jøder og filosofemitter for å oppnå hans sataniske mål. Et økende antall kristen eskatologi tror at Antikrist også kan presentere seg selv som nedstammet fra Jesu blodlinje for å kapitalisere på økende sympati med hypotesen i allmennheten.

## Kritikk
Forestillingen om et avkom fra Jesus og Maria Magdalena og dets antatte forhold til merovingerne, så vel som til deres påståtte moderne etterkommere, blir sterkt avfeid som pseudohistorisk av det store flertall av kristne og sekulære historikere som Darrell Bock og Bart D. Ehrman, sammen med journalister og forskere som Jean-Luc Chaumeil, som har en omfattende arkiv om dette emnet.

I 2005 laget den britiske TV-programlederen og amatørarkeologen Tony Robinson en detaljert tilbakevisning av hovedargumentene til Dan Brown og argumentene til Baigent, Leigh og Lincoln, «*The Real Da Vinci Code*». Programmet inneholdt lange intervjuer med mange av hovedpersonene, og sår alvorlig tvil om den påståtte om at Maria Magdalena levde i Frankrike, blant andre relaterte myter, ved å intervjue innbyggerne i Saintes-Maries-de-la-Mer, sentrum for kulten til Saint Sarah.

Robert Lockwood, det romersk-katolske bispedømmet i Pittsburghs kommunikasjonsdirektør, anser forestillingen om at kirken konspirerer for å dekke over sannheten om en Jesus-blodlinje som et bevisst anti-katolsk propaganda. Han anser det som en del av en lang tradisjon med antikatolisisme følelser med dype røtter i den amerikanske protestantiske fantasien, men som går tilbake til starten av reformasjonen i 1517.

Til syvende og sist er forestillingen om at en person som levde for årtusener siden har et lite antall etterkommere som lever i dag, statistisk usannsynlig. Steve Olson, forfatter av *Mapping Human History: Genes, Race, and Our Common Origins*, publiserte en artikkel i Nature som viser at, om et spørsmål om statistisk sannsynlighet «Hvis noen som lever i dag er nedstammet fra Jesus, så er de fleste av oss på planeten det også».

Historikeren Ken Mondschein latterliggjorde forestillingen om at en distinkt blodlinje av Jesus og Maria Magdalena kunne ha blitt bevart «Spedbarnsdødeligheten i gamle dager var meget høy, og du ville bare trenge en barndomsulykke eller sykdom på 2000 år for å utslette blodlinjen … få Kristi barn til å gifte seg med hverandre, på den annen side, og til slutt ville de være så innavlet at Guds sønner ville ha svømmeføtter».

Chris Lovegrove, som anmeldte *The Holy Blood and the Holy Grail* da den først ble publisert i 1982, avviste betydningen av en Jesus-blodlinje, selv om den ble bevist å eksistere til tross for alle bevis på det motsatte «Hvis det virkelig finnes et Jesus-dynasti – hva så? Dette frykter jeg vil være reaksjonen til mange av de som er forberedt på å akseptere forfatternes avhandling som mulig, og boken tilfredsstiller egentlig ikke ens nysgjerrighet på dette avgjørende området».

## Se også
* Jesus Kristus
* Den historiske Jesus
* Jesu slektsregister

## Referanser