Salvatore Siino

**Salvatore Siino** (1904–1963) var en pavelig diplomat og titulærerkebiskop.
## Liv og virke
### Prest
Salvatore Siino studerte ved presteseminarene i Monreale og Palermo. Han mottok prestevielsen for erkebispedømmet Monreale den 5. april 1930. Han studerte senere ved det pavelige institutt for ekklesiastisk og borgerlig rett i Roma. 

Etter å ha trådt inn i det pavelige diplomatis tjeneste ble han sendt suksessivt til de apostoliske nuntiaturer i Bolivia, Chile og Ecuador. Mens han var i Chile kombinerte ha sine diplomatiske plikter med å forelese som professor ved Pontificia Universidad Católica de Chile. I Quito (Ecuador) hunderviste han både ved Det nasjonale Universitet og ved salesianernes teologiske kollegium. 
*Pontificia Universidad Católica de Chile* gav ham æresdoktorast og til *fellow* i dets litterære og filosofiske akademi. 

Fra 1951 tll 1953 virket han i Roma ved Andre seksjon av Statssekreteriatet, under Giovanni Battista Montini (den senere pave Paul VI) og var tiltrodd «viktige og delikate oppgaver» (ifølge pave Pail VI i ettertid).

### Titulærerkebiskop, pavelig nuntius til Den dominikanske republikk
Den 27. oktober 1953 utnevnte pave Pius XII ham til titulærerkebiskop av *Perge* og til apostolisk nuntius til Den dominikanske republikk. Kardinalvikaren i Roma, kardinal Clemente Micara, ordinerte ham til biskop den 29. november samme år. Medkonsekratorer var sekretæren for kongregasjonen for kirkens ekstraordinære anliggender, erkebiskop Antonio Samorè, og erkebiskopen av Monreale, Francesco Carpino.

Han stilte seg på linje med det autoritære regimet i Den dominikanske republikk, og ble «en av Trujillos mest aktive smigrere og overstrømmende støttespillere». 

Den 14. mars 1959 utnevnte pave Johannes XXIII ham til apostolisk nuntius til Filippinene.  Hans omplassering signaliserte et skifte i kirkens politikk i Latin-Amerika.

### Nuntius til Filippinene
Den 14. mars 1959 ble Salvatore Siino apostolisk nuntius på Filippinene. Der fasiliterte han opprettelsen av seks bispedømmer (Borongan, Laoag, Imus, Malolos, Tarlac, og Cabanatuan), metropolitanprovinsen Lingayen-Dagupan, tre territorialprelaturer (Marbel, Tagum, og San Jose de Antique), og utnevnelsen av elleve biskoper og én apostolisk administrator. 

Han hjalp ,rf på å etablere Pontificio Colegio Filippino i Roma (7. oktober 1961), og opprettelsen av ti gutteseminarer  og av storseminaret i Davao. Han besøkte samtlige preseseminarer i landet, og arrangerte for deres renoveringer og utvidelser.

Med hans assistanse ble det opprettet tre nye katolske universiteter: Ateneo de Manila University, University of Negros Occidental-Recoletos, og Saint Louis University in Baguio.

Haqf fikk vedere opprettet både sjømannsmisjon (Apostolatus Maris) og luftfartsmisjon (Apostolatus Aeris), og så til en fruktbar drift og utbredeøse av *Catholic Action* og av *Social Catholic Action*. I 1959 ble «Pius XII Institute of Catechetical and Social Studies» opprettet i Jaro; og i Manila «Asian Social Institute» i 1962. 

Erkebiskop Salvatore Siino deltok i den andre sesjon av Det andre Vatikankonsil.

Han døde av hjertestans i Roma den 8. oktober 1963 i en alder av 59 år mens han ventet med en gruppe diplomater på et møte med pave Paul VI.

Begravelsesritene fant sted i Roma den 11. oktober 1963, med kardinal Amleto Cicognani, statssekretæren, celebrant. *Pontificio Collegio-Seminario Filipino* ivaretok ministrering og korsang. Til stede var kardinal Giuseppe Pizzardo, kardinal Rufino Santos og kardinal Efrem Forni;  prelatenen fra Statssekreteriatet var ledet av Antonio Samorè, Angelo Dell'Acqua og Ernesto Camagni; prelatene fra Ante-Camera Pontificia ble ledet av Giovanni Nasalli Rocca di Corneliano; alle apostoliske nuntierr, internuntier og delegater ble ledet av Antonio Riberi og Lino Zanini; til stede med sine ansatte var også den filippinske ambassadør til Den hellige stol, Benigno Toda y Toledo, og ambassadøren fra Den dominikanske republikk. Prominente blant dem i kirken Santa Maria in Transpontina var slektninger av erkebiskop Siino.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
* Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
* Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
* Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
* Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
* Kardinal Clemente Micara (1879-1965) *1920
* Erkebiskop *Salvatore Siino* (1904-1963) *1953

## Referanser