Donal Raymond Lamont

**Donal Raymond Lamont** O.Carm. (født 27. juli 1911 i Ballycastle i County Antrim i Irland; død 14. august 2003 i Dublin i Irland) var en irsk misjonær og katolsk biskop i Rhodesia.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Donal Lamont var elev ved karmeliterskolen Terenure College i Dublin. I 1929 trådte han inn i karmelittordenen og tok novisiattiden i Kinsale i County Cork.
### Prest
Donal Raymond Lamont ble presteviet den 11. juli 1937 i Roma. Han ble sendt som en av de tre første karmelittmisjonærene til den daværende britiske kolonien Sør-Rhodesia i 1946 og ble utnevnt til misjonssuperior for karmelittene der.
### Apostolisk prefekt, og senere biskop, av Umtali
Pave Pius XII utnevnte Donal Lamont til apostolisk prefekt av Umtali (nå Mutare) i Rhodesia den 6. februar 1953, og senere til biskop av det nystiftede bispedømmet Umtali på grensen til det portugisiske Mosambik den 15. februar 1957. Han ble ordinert til biskop den 16. juni 1957 av den apostoliske delegat til Sør-Afrika, erkebiskop Celestine Joseph Damiano; medkonsekratorer var erkebiskopen av Salisbury, Francis William Markall S.J. og den sveitsiskfødte biskopen av Gwelo, Alois Häne S.M.B.

Biskop Lamont sto i opposisjon til den rasistiske politikk ført av den hvite minoritetsregjering i Rhodesia, ledet av statsminister Ian Smith, som hadde vært ved makten siden 1965. 

I 1959 skrev biskop Lamont sitt første hyrdebrev, med tittelen *Purchased People*. Denne omhandlet anliggender knyttet til rasefordommer og segregering, og var svært kritisk til politikken ført i Føderasjonen Rhodesia og Nyasalands myndigheter. Brevet inneholdt en sterk fordømmelse av dem som behandlet medlemmer av andre raser som mindreverdige. Biskopen baserte dette eksplisitt på den katolske lære om menneskets verdighet: *«Burde ikke fornuft og rettferdighet og ethvert edelt instinkt hos siviliserte mennesker, og spesielt til enhver kristen, gjøre opprør mot tanken på å forakte eller stemple med et stigma av mindreverdighet, vår neste som vi deler så meget til felles med?».* Gjennom hele brevet kontrasterte han gjentatte ganger holdningene og handlingene til regjeringen i Rhodesia og Nyasaland og den hvite minoriteten med dem han så på som autentisk kristne.

De spesifikke problemer han konsentrerte seg om var konfiskering av land og statlig kontroll med utdanning. Spesielt fordømte han forskjellen i utdanningsmuligheter tilgjengelige for barn av de to rasegrupper, og anklaget regjeringen for å hindre kristne misjonærers innsats for å forbedre utdanningstilbudet for svarte barn: *«Misjonærer har ventet, bokstavelig talt i årevis, på tillatelse fra staten åpner den mest elementære typen landsbyskoler som det afrikanske folket krever og krever og er villige til å oppføre for egen regning; og søknadene, detaljerte og skriftlige, er fortsatt uberettiget.»*

Føderasjonen Rhodesia og Nyasaland ble brutt opp i slutten av desember 1963. Sør-Rhodesia gikk tilbake til å være en selvstyrt kronkoloni da føderasjonen tok slutt. Da Ian Smith kom til makten i Salisbury og erklærte Sør-Rhodesias uavhengighet som Rhodesia i november 1965, ble biskop Lamont forferdet. Han hadde lenge vært en kritiker av politikken til både regjeringen i Rhodesia og Nyasaland, og regjeringen i Sør-Rhodesia, og hevdet at politikken var rasistisk. Biskop Lamont reagerte med blant annet et åpent brev til Ian Smith, statsminister i Rhodesia, og sa: *«Din politikk er Langt fra å forsvarer kristendommen og vestlig sivilisasjon, som du hevder; den forhåner  Kristi lov og gjør kommunismen attraktiv for det afrikanske folk...»* I andre skrifter erklærte han Rhodesias grunnlov og lover om landfordeling for å være segregasjonistiske, urettferdige og «i direkte motsetning til Det nye testaments lære». Han fordømte de hvite mennesker ved makten i landet som en klikk av koloniialistisk stil,  mens han berømmet svarte ledere og deres gerilja som frihetskjempere.

Han fortsatte å være svært kritisk til Rhodesian-regjeringen, og uttalte seg mot deres segregasjonspolitikk  og anklaget dem også for å være ansvarlige for grusomheter utført av de væpnede styrker. Han hadde ingen kritikk å komme med vedrørende geriljaens aktiviteter.

Han ble dømt til 10 års fengsel i 1976 for å latt nonner gi medisinsk hjelp til svarte motstandskjempere og nektet eller frarådet nonnene å avsløre geriljaens oppholdssteder til myndighetene.  På grunn av protester ble straffen redusert til fire år. 

**Utvisning:** Etter en kort periode på et sykehus i Salisbury, grunnet en trafikkulykke, ble biskop Donal Lamont fratatt sitt rhodesiske statsborgerskap og utvist og deportert fra landet i 1977, hvorpå han slo seg ned i karmelittinstitusjon i den irske hovedstaden Dublin. 

Biskop Lamont ble nominert til Nobels fredspris i 1978, og den kenyanske regjering ga ut et frimerke til hans ære i 1979. 

**Tilbake til Zimbabwe:**
Etter Zimbabwes uavhengighet i 1980 vendte han tilbake til Umtali etter invitasjon fra president Robert Mugabe, som hilste ham som en helt og ga ut et frimerke med Lamonts portrett. 

Bittert skuffet over volden og korrupsjonen støttet av den nye regjeringen, overlot han bispedømmet til en lokal etterfølger ett år senere, og returnerte til Dublin. Hans anmodning om å gå av ble innvilget av pave Johannes Paul II den 5. november 1981. Hans etterfølger på bispestolen ble den afrikanske Alexio Muchabaiwa. 

Siden den gang bodde han ved *Terenure College*, ledet av karmelittene i Dublin, og der døde han den 14. august 2003 i en alder av 92 år.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595–1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649–1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675–1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693–1769) *1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724–1793) *1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718–1802) *1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744–1830) *1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785–1841) *1823
* Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798–1876) *1828
* Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833–1903) *1871
* Pave Pius X (1835–1914) *1884
* Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
* Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
* Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1883–1973) *1933
* Biskop Joseph Aloysius Burke (1886–1962) *1943
* Erkebiskop Celestine Joseph Damiano (1911–1967) *1953
* Biskop *Donal Raymond Lamont*, O.Carm (1911-2003) *1957

## Referanser