Erik Reitzel-Nielsen

**Erik Reitzel-Nielsen** (født 1908, død 1997) var en dansk sakfører og rettshistoriker. Han var formann i det danske Juristforbundet under 2. verdenskrig.

## Liv
Han ble student i 1926, tok juridisk embetseksamen i 1932 og var deretter sakførerfullmektig i København 1932–33. Fra 1933 til 1937 var han sekretær i Socialministeriet, og fikk i 1937 bevilling som landsoverrettssakfører. Alt i 1933 ble han valgt til formann i det danske Juristforbundet, og i 1935 dessuten til redaktør for tidsskriftet *Juristen*. I stillingen som formann i Juristforbundet drev han blant annet forhandlinger med utenlandske jurister om opprettelsen av en internasjonal juristorganisasjon. På den tyske juristkongressen i Leipzig i 1939 ble han utnevnt til formann i et utvalg som skulle drøfte saken. Utvalgets æresformann var Hans Frank, senere dømt til døden ved Nürnberg-prosessene. Reitzel-Nielsen ble samme år utnevnt til korresponderende medlem av *[[Akademie für deutsches Recht]]*.

### Under 2. verdenskrig
Ved utbruddet av 2. verdenskrig var Reitzel-Nielsen fortsatt formann i Juristforbundet, og ble regnet som tyskvennlig. Han fortsatte samarbeidet med sine tyske kolleger om en internasjonal juristorganisasjon og reiste i april 1941 sammen med tre andre danske jurister til Berlin, hvor han deltok i stiftelsen av «Det internasjonale rettskammer» (*Internationale Rechtskammer*), der Frank ble valgt til president etter Reizel-Nielsens forslag. Etter reisen til Berlin ble han uglesett som nazist, og sakførerforretningen hans boikottet. Han skaffet seg derfor gjennom sine kontakter en sinekyre-stilling i Statsministeriet.

I 1943 forsøkte Reitzel-Nielsen å påvirke dansk politikk. Gjennom sine danske og tyske forbindelser forsøkte han å overbevise høyesterettspresident Troels G. Jørgensen og den tyske riksfullmektigen Werner Best om nødvendigheten av å få dannet en ny regjering. Året etter ble han innblandet i Jørgen Sehesteds forsøk på å etablere en dansk nazist-regjering. Reitzel-Nielsen kjente Sehested fra før krigen og hadde alt våren 1940 deltatt som Sehesteds gjest i et møte på herregården Broholm, hvor SS-sturmbannführeren von Loew holdt et foredrag om «Det nye Europa». R. Prytz kaller Reitzel-Nielsen «den yngste og maaske bedst begavede» av medlemmene av Sehesteds gruppe. Før Sehested reiste til Norge for å møte Vidkun Quisling, skrev Reitzel-Nielsen et memorandum til ham om «Dannelsen af en ny Regering». Sehested møtte Quisling og hans uoffisielle utenriksminister, Finn Støren, og diskuterte Reitzel-Nielsens planer i alle fall med den siste. Målet var at Støren skulle presentere planene for Hitler og andre tyskere. Støren reiste kort etter til Berlin, og møtte på veien Reitzel-Hansen i København, hvor de to diskuterte planene. Reitzel-Hansen la også planene fram for sine bekjente i den tyske okkupasjonsmakten.

Etter krigen ble Reitzel-Nielsen ved Københavns Byret dømt til syv års fengsel og «tab af almen tillid for bestandig» for å ha medvirket i Sehested-saken. R. Prytz beskriver Reitzel-Nielsen som en av dem som lot seg drive av ærgjerrighet til å hjelpe den tyske okkupasjonsmakten.

### Etter krigen
Senere virket Reitzel-Nielsen som amanuensis ved Det Danske Sprog- og Litteraturselskab. Han utga *Breve fra og til [[Hans Vodskov]]* (1972), sammen med Sven Lunn utga han C. E. F. Weyses brev (1964), og sammen med Ole Fenger utga han *Danske domme 1375–1662* (1978–1984) for dette selskapet. Han skrev også bøker om johannitterordenens historie og om dansk kulturhistorie (*Omkring Sankt Hans*, 1995).

## Referanser


## Litteratur
* 
* Arne Hardis: *Forræderens dagbog. En dansk nazist 1941–45*. Lindhardt og Ringhof, 2018 ISBN 9788711977583