De 25 inngangsporter til prajñāpāramitā

**De 25 inngangsporter til prajñāpāramitā** er en av de forkortede utgavene av den store prajñāpāramitāsūtraen. I sūtraen forkynner Buddha de 25 inngangsporter til prajñāpāramitā for Vajrapāṇi og en stor forsamling av  bodhisattvaer og ikke-menneskelige vesener. Disse 25 inngangsportene finnes også i *ornamentet av vajraessensens tantra* (Toh. 490). Det er en liste på 25 mantraer eller «frøstavelser» (*bījas*).

Teksten er ikke bevart på sanskrit eller i den kinesiske buddhistiske kanon. Den finnes kun på tibetansk. I Degé Kangyur finnes den både som en prajñāpāramitātekst (Toh. 20) og som en *Yogatantra* (Toh. 493).

## Den tibetanske teksten
*De 25 inngangsporter til prajñāpāramitā* er en forkortet prajñāpāramitā-tekst. Den forkynner de 25 mantraer som er portaler til prajñāpāramitā. I tibetansk tradisjon er den klassifisert som en av de 11 «sønn»-tekster innen prajñāpāramitā (*sras bcu gcig*), som skiller seg fra de seks lengre «moder»-tekster (*yum drug*).

I Degé Kangyur finnes den både blant «diverse» prajñāpāramitātekster (*shes phyin sna tshogs*, Toh. 20) og som en *Yogatantra* (Toh. 493).

Mens Buddha underviser i deva-rikene til en stor, for det meste ikke-menneskelig forsamling, stiger Vajrapāṇi og et omfattende følge av ikke-menneskelige vesener ned fra himmelen. De bøyer seg for Buddha og går rundt ham, noe som får ham til å holde denne talen om de tjuefem portene til prajñāpāramitā. Teksten avsluttes med at Vajrapāṇi og resten av forsamlingen gleder seg over Buddhas lære.

De tjuefem portene er mantraformler, eller dhāraṇīer, som består av en innledende frøstavelse (bīja) etterfulgt av en semantisk meningsfull frase. Som det fremgår av begrepet dhāraṇī-port (*dhāraṇīmukha*), er de «porter» som gir tilgang til de uendelige egenskapene ved oppvåkning. Det er i denne forstand at de tjuefem mantraformlene fungerer tilnærminger til prajñāpāramitā.

Det finnes to andre verk der disse 25 portene til prajñāpāramitā dukker opp. I prajñāpāramitāsūtraen i 150 vers kalles de «mantraord» (*mantrapada*, *sngags kyi tshig*). Også der, forkynnes de for Vajrapāṇi. I *Ornamentet av vajraessensens tantra* (Toh 490, *Vajramaṇḍālaṃkāratantra*), et tantra i yogaklassen, forkynnes de for Mañjuśrī. I denne sistnevnte teksten er frasene fra mantraene beholdt i translitterert sanskrit. De tiltenkte betydningene av de 25 formlene er ikke umiddelbart åpenbare. Sanskritformene i de to andre tekstene gir en nyttig orientering.

I de to lengre tekstene at det gjøres referanser til de tantriske temaene stor lykke (mahāsukha) og renheten (viśuddhi) av sensuelle nytelser. Sistnevnte tema er karakteristisk for Paramādya Yoga tantra-syklusen (Toh 487–488), som ofte refererer til læren om prajñāpāramitā. Teksten har et nært forhold til Prajñāpāramitāsūtraen i 150 vers. Og begge disse prajñāpāramitā-skriftene har duplikater i Yoga tantra-delen.

Seks av de kortere prajñāpāramitā-sūtraene er duplisert i tantra-seksjonen. Fire av disse er klassifisert som handlings- (kriyā) tantraer, hovedsakelig fordi de inneholder dhāraṇīer eller mantraer. De to som er plassert sammen med Yoga-tantraene har også spesifikt tantriske perspektiver.

Orientalisten Edward Conze kategoriserte 11 prajñāpāramitāsūtraer som «tantriske tekster» (Toh 17/489, 19, 20/491, 22/530, 23, 25, 26, 27, 28, 29 og 30). Begrunnelsen var tekstenes antatte produksjonsperiode fra det syvende århundre og fremover. Conze daterer *De 25 inngangsporter til prajñāpāramitā* til etter 750 e.Kr.  Dette stemmer overens med den tibetanske kolofonen, som sier at oversettelsen ble «revidert og avsluttet i henhold til den nye språkreformen» (།བཅོམ་ ལྡན་འདས་མ་ཤེས་རབ་ཀྱི་) som fant sted mellom 804 e.Kr. og 838 e.Kr.

Ingen oversettere er nevnt i kolofonen. Sūtraen er oppført i både Denkarma og Karchag Phangthangma fra keiserperioden, og ble oversatt til tibetansk mellom slutten av det åttende og begynnelsen av niende århundre.

Edward Conze publiserte en oversettelse til engelsk i 1973. En oversettelse til fransk ble publisert av George Driessens i 1996. En engelsk oversettelse ble publisert 16. januar 2026 av Padmakara Translation Group. De har primært benyttet seg av versjonen i Degé Kangyur, men har også kryss-sjekket oversettelsen med Stokpalassets Kangyur og Pedurma Kangyur. De har også benyttet Narthang-, Shey-, Qianlong- og Choné Kangyur.

## Kinesiske tekster
Teksten finnes ikke i den kinesiske buddhistiske kanon. Det finnes en oversettelse av den tibetanske versjonen til kinesisk; den bærer tittelen 聖般若波羅蜜多二十五門大乘經  (*Shèng bōrě bōluómì duō èrshíwǔ mén dàchéng jīng*). Den ble foretatt i moderne tid av *The Kumarajiva Project*.

*Prajñāpāramitāsūtraen i 150 vers* ble viktig i kinesisk esoterisk buddhisme og i japansk Shingon-shū. Den mest kjente oversettelsen ble fullført av Amoghavajra i året 770 e.Kr.  Andre oversettelser ble fullført av Bodhiruci (i året 693 e.Kr.), Xuánzàng (mellom 660 og 663 e.Kr.), Vajrabodhi (i år 725 e.Kr.), Dānapāla (i år 980 e.Kr.) og Dharmabhadra (i året 999 e.Kr.). *Vajra­maṇḍālaṃkāra­tantra* ble oversatt av Dānapāla i det tiende århundre (Taishō 886).

## Oversettelsen

### Merknader
#### Vers 1.1:
* **Den velsignede** (བཅོམ་ལྡན་འདས།, *bcom ldan ’das*), på sanskrit *Bhagavan*: Et tilnavn brukt om Buddha. *Bhagavan* betyr «å ha lykke», men det impliserer å være i besittelse av seks lykkebringende egenskaper (*bhaga*) assosiert med fullstendig oppvåkning. Det tibetanske begrepet – der *bcom* refererer til å «underkue» de fire māraene, *ldan* til å «ha» de store egenskapene til buddhatilstanden, og *’das*  å «gå utover» saṃsāra og nirvāṇa – gjenspeiler kommentarene som tolker *bhaga* som «den som ødelegger» de fire māraene. Bhagavat kan leses som *bhagnavat* («en som brøt»), eller spores roten √bhañj («å bryte»).

* **[[Meru (mytologi)|Merufjellet]]** (རི་རབ།, *ri rab*): Også kalt Sumeru. I følge gammel buddhistisk kosmologi er dette det store fjellet som danner universets akse. På toppen ligger Sudarśana, hjemmet til Śakra og hans 32 guder, og på flankene bor asuraene. Fjellet har fire sider i hver av kardinalretningene, som er laget av fire forskjellige edelsteiner. Rundt fjellet ligger flere fjellkjeder og det store havet hvor de fire viktigste øykontinentene ligger: i sør, Jambudvīpa (vår verden); i vest, Godānīya; i nord, Uttarakuru; og i øst, Pūrvavideha. Over fjellet ligger begjærrikets guders boliger.
* **[[Deva (buddhisme)|Deva]]** (ལྷ།, *lha*) og devaputra (ལྷའི་བུ།, *lha’i bu*): Devaene – begrepet er beslektet med det engelske ordet «divine» – er en klasse himmelske vesener. De dukker ofte opp i spissen for forsamlinger av ikke-menneskelige vesener. De inntar den høyeste av de fem eller seks «skjebnene» (gati) i saṃsāra, blant hvilke vesener gjenfødes. Devaene befinner seg i devalokaene, «himlene» som tradisjonelt teller mellom 26 og 28 og er delt mellom begjærsriket (kāmadhātu), formriket (rūpadhātu) og det formløse riket (ārūpyadhātu). Et vesen oppnår gjenfødelse blant devaene enten gjennom fortjenstfulle gjerninger (i begjærsriket) eller oppnåelse av subtile meditative tilstander (i form- og formløse riker). Det er til syvende og sist en forbigående tilstand som vesener vil falle fra når betingelsene som fører til gjenfødelse der er oppbrukt. Dermed blir gjenfødelse i guderikene sett på som en avledning fra den åndelige veien.
* **Asura** (ལྷ་མ་ཡིན།, lha ma yin): En type ikke-menneskelig vesen som er inkludert som en av de seks klassene av vesener i den seksdelte klassifiseringen av gjenfødelsesrikene. I buddhistisk kontekst er asuraer mektige vesener som er dominert av misunnelse, ambisjon og fiendtlighet. De er også kjent i de førbuddhistiske og førvediske mytologiene i India og Iran. I disse tradisjonene beskrives asuraer ofte som engasjert i en evig konflikt med devaene (gudene).
* **Maruter**: (རླུང་ལྷ།, *rlung lha*): Vindens og stormens guder.

* **[[Garuda|Garuḍa]]** (ནམ་མཁའ་ལྡིང་།, *nam mkha’ lding*): I indisk mytologi er garuḍaen en ørnelignende fugl som regnes som kongen av alle fugler, vanligvis avbildet med et skarpt, uglelignende nebb, ofte med en slange, og med store og kraftige vinger. De er tradisjonelt fiender av nāgaene. I Vedaene sies de å ha brakt nektar fra himmelen til jorden.
* **[[Nāga]]** (ཀླུ།, *klu*): En klasse ikke-menneskelige vesener som lever i underjordiske vannmiljøer, hvor de vokter rikdom og noen ganger også lære. Nāgaer er assosiert med slanger og har et slangelignende utseende. De blir ofte fremstilt som halvt menneske og halvt slange, og de sies også å ha evnen til å forandre seg til menneskelig form. Noen nāgaer er dharma-beskyttere, men de kan også bringe gjengjeldelse hvis de blir forstyrret. De kan også kjempe mot hverandre, føre krig og ødelegge andres land ved å forårsake lyn, hagl og flom.
* **[[Phu yak|Yakṣa]]** (གནོད་སྦྱིན།, *gnod sbyin*): En klasse ikke-menneskelige vesener som bor i skoger, fjellområder og andre naturområder, eller tjener som voktere av landsbyer og tettsteder, og som kan bli sonet for helse, rikdom, beskyttelse og andre velsignelser, eller kontrollert gjennom magi. Deres hjemland er i nord, hvor de bor under den store kongen Vaiśravaṇas styre. Flere medlemmer av denne klassen har blitt til rikdomsguder eller bodhisattva-generaler for yakṣa-hærer. I tantrisk buddhisme er yakṣaene de vrede guddommer.
* **Kinnara** (མིའམ་ཅི།, *mi’am ci*): En klasse ikke-menneskelige vesener som ligner mennesker i den grad at selve navnet deres – som betyr «er det menneskelig?» – antyder forvirring om deres guddommelige status. Kinnaraer er mytologiske vesener som fremstilles som halvt mennesker, halvt dyr. De blir ofte avbildet som svært dyktige himmelske musikere.
* **Rākṣasa** (སྲིན་པོ།, *srin po*): En klasse ikke-menneskelige vesener som ofte regnes som demoniske. De blir ofte avbildet som kjøttetende monstre som hjemsøker skremmende steder og er stygge og ondsinnede med en lengsel etter menneskekjøtt, og som i tillegg har mirakuløse krefter, som å kunne endre utseendet sitt.
* **Vidyādhara** (རིག་སྔགས་འཆང་།, *rig sngags ’chang*): En klasse av halvguder som bruker (dhara) trylleformler (vidyā). Løst forstått som «trollmenn», blir disse magiske vesenene ofte bedt om gjennom dhāraṇī- og Kriyā-tantraritualer for å gi magiske krefter til den som ber. Den senere buddhistiske tradisjonen, som spilte på de doble valensene til vidyā som «trylleformel» og «kunnskap», begynte å bruke dette begrepet om realiserte skikkelser i det buddhistiske panteonet.
* **Bhūta** (འབྱུང་པོ།, *’byung po*): Dette begrepet kan referere til ethvert vesen, enten det er menneske, dyr eller ikke-menneskelig. Det brukes imidlertid ofte til å referere til en spesifikk klasse ikke-menneskelige vesener, spesielt når bhūtaer nevnes sammen med rākṣasas, piśācas eller pretaer. I likhet med disse andre typene ikke-mennesker, er bhūtaer vanligvis avbildet med uattraktive og misdannede kropper. Som flere andre klasser av ikke-menneskelige vesener, fødes bhūtaer spontant. Siden lederen deres tradisjonelt sett anses å være Rudra-Śiva (også kjent som Bhūta), som de hjemsøker farlige og ville steder med, er bhūtaer spesielt fremtredende i śaivismen, hvor store deler av visse tantraer konsentrerer seg om dem.
* **Vināyaka** (ལོག་འདྲེན།, *log ’dren*): En klasse av vesener som skaper hindringer. Deres navn betyr «de som leder på villspor».
* **Piśāca** (ཤ་ཟ།, *sha za*): En klasse av ikke-menneskelige vesener som fødes spontant. De er rangert under rākṣasaene, og er mindre mektige og mer beslektet med pretaene. De sies å oppholde seg på urene og farlige steder, hvor de spiser urene ting, inkludert kjøtt. Dette forklarer navnet piśāca, som stammer fra √piś, å skjære eller hogge kjøtt, noe som også gjenspeiles i det tibetanske *sha za* (ཤ་ཟ།), «kjøtteter». De blir ofte beskrevet som å ha ubehagelig utseende og noen ganger dukker de opp med dyrekropper. Noen har evnen til å gå inn i døde kropper av mennesker, og bli en såkalt vetāla, å berøre noen som er dødelig.
* **Mātṛ** (མ་མོ།, *ma mo*): «Mødre», en klasse av kvinnelige guddommer, vanligvis syv eller åtte i antall.
* **Fem ligaer** (དཔག་ཚད།, *dpag tshad*): Sanskrit: *yojana*. Et mål på avstand. Sanskritbegrepet betegner avstanden okser med åk kan tilbakelegge på en dag eller før de må tas av åket. Fra forskjellige kanoniske kilder varierer avstanden på mellom 40 og 100 km. I Narthang Kangyur og i Stokpalassets Kangyur står det *lnga brgya* (ལྔ་བྲ) eller «fem hundre».

#### Vers 1.2:
* **Vajrapāṇi** (ལག་ན་རྡོ་རྗེ།, *lag na rdo rje*):  Ordrett: «brukeren av vajra.» I mahāyāna-skriftene er han en bodhisattva og en av de «åtte nære sønnene til Buddha». I tantraene blir han også sett på som en viktig buddhistisk guddom og instrumental i overføringen av tantriske skrifter. Vajra (རྡོ་རྗེ།, *rdo rje*) betyr «tordenkile» eller «diamant» og symboliserer uforgjengelighet og stabilitet.
* **Vidyā** (རིག་པ།, *rig pa*): En klasse guddommer identifisert gjennom sine trolldom.
* **Mudrā** (ཕྱག་རྒྱ།, *phyag rgya*): En klasse av vesener.

#### Vers 1.3:

* **Hemmelighetenes herre** (གསང་བ་པའི་བདག་པོ།, *gsang ba pa’i bdag po*) eller **herren over guhyakas** (གསང་བའི་བདག་པོ།, *gsang ba’i bdag po*), sanskrit: *guhyakādhipati*, er en epitet på Vajrapāṇi.
* **De 25 inngangsporter til prajñāpāramitā** (ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པའི་སྒོ་ཉི་ཤུ་རྩ་ལྔ།, *shes rab kyi pha rol tu phyin pa’i sgo nyi shu rtsa lnga*) er 25 mantraer eller «frøstavelser» (*bījas*). Prajñāpāramitā er den sjette av de seks perfeksjoner (*[[Paramita|pāramitās]]*). Den refererer til den dype forståelsen av tomheten i alle fenomener, erkjennelsen av den ultimate virkeligheten.

#### Vers 1.11:
* Den **sanne natur** (ཆོས་ཉིད།, *chos nyid*) eller *dharmatā*: Tingenes virkelige natur, sanne kvalitet eller tilstand. Gjennom buddhistisk diskurs brukes dette begrepet på to forskjellige måter. På den ene betegner det den relative naturen som enten er det essensielle kjennetegnet ved et spesifikt fenomen, som ildens varme og vannets fuktighet, eller det definerende trekket ved et spesifikt begrep eller en kategori. Den andre måten det brukes på er å betegne den ultimate naturen til alle fenomener, som ikke kan formidles i konseptuelle, dualistiske termer og ofte er synonymt med tomhet eller fravær av iboende eksistens.

#### Vers 1.15:
* **Tathagāta** (དེ་བཞིན་གཤེགས་པ།, *de bzhin gshegs pa*): Et synonym for Buddha. Det kan leses *tathā-gata* («den som har gått slik») eller *tathā-āgata* («den som kommer slik»). Selv om *Gata* bokstavelig talt betyr «gått», er det et perfektum partisipp som beskriver en tilstand av eksistens. Tatha(tā), ofte gjengitt som «slikhet» eller «sannhet», er tingenes kvalitet eller tilstand slik de virkelig er, noe som ikke kan formidles i konseptuelle, dualistiske termer. Derfor tolkes dette tilnavnet på forskjellige måter, men generelt impliserer det en som har gått bort i kjølvannet av fortidens buddhaer, eller en som har manifestert den høyeste oppvåkningen avhengig av virkeligheten som ikke holder seg i de to ytterpunktene av eksistens og ro.

#### Vers 1.20:
* Ødeleggelsens hurtige vajriṇī: I den tibetanske prajñāpāramitāsūtraen i 150 vers (Toh. 17), er denne porten omtalt som «avkallets vajriṇī» (*spong ba’i rdo rje can*). Dette korresponderer med sanskrit-utgaven, som sier *jahavajre*. Det ser ut til at denne forskjellen stammer fra sammenblandingen av *java* («rask») og *jaha* («gi avkall»).

#### Vers 1.21:
* Mens Toh. 20 oppramser denne porten som *thams cad du ’gro ba* (*sarvagāmini*), opptrer denne porten i den tibetanske prajñāpāramitāsūtraen i 150 vers (Toh. 17) som *thams cad ’dul ba* (*sarvadāmini*). I sanskrit-utgaven står det *sarvadāyini*. I den tibetanske *Tantraen, ornamentet av Vajraessensen* (Toh. 490) står det *sar+ba gA ma Ni* (*sarvagāmaṇi*).

#### Vers 1.25:
* Her står det *baM* istedet for *ba*. Dette harmonerer med prajñāpāramitāsūtraen i 150 vers, både i tibetansk utgave og på sanskrit. Det virker mulig at bindu ble utelatt i den tibetanske teksten. I Stokpalassets Kangyur og i Shey Kangyur står det *am ba* og i Qianlong Kangyur står det *a ma ba*.

#### Vers 1.26:
* Themphangma-utgavene av Kangyur sier oM oM. Det gjør også flere andre ut utgaver av Kangyur, deriblant Urga og Qianlong Kangyur. Denne portalen er fraværende i den tibetanske prajñāpāramitāsūtraen i 150 vers (Toh 17).

#### Vers c.1:
* **Den nye språkreformen** (སྐད་གསར་ཆད།, *skad gsar chad*): Revisjonen og kodifiseringen av oversettelsesekvivalenter og prosedyrer i det tibetanske imperium på 800-tallet. Den fant sted under regjeringstidene til Sadnalegs (སད་ན་ལེགས, 804–815) og Ralpacan (རལ་པ་ཅན, 815–838) og resulterte i *[[Mahāvyutpatti]]* og *Drajor Bampo Nyipa*, manualer for oversettelse fra sanskrit til tibetansk. Revisjonen nevnes ikke i Themphangma-utgavene av Kangyur, og nevnes heller ikke i Narthang eller Choné Kangyur.

## Fotnoter


## Referanser


https://scontent.fsvg1-1.fna.fbcdn.net/v/t39.30808-6/576898460_25181226004829993_357240688266265925_n.jpg?_nc_cat=106&ccb=1-7&_nc_sid=833d8c&_nc_ohc=C8wb2zejbfYQ7kNvwGtvd6q&_nc_oc=AdkshP3S4MOaWP2Wa5rouQ_Cx2FNNFtd58HOJZiN2PPLiNThRqzYc-gJddFodQGsk9xT7M5DAEPGsG6Yw1XxbcbQ&_nc_zt=23&_nc_ht=scontent.fsvg1-1.fna&_nc_gid=JKtEQjSEb2Vqk4FxrkY7QA&oh=00_AfjUucjNrvPryuMSmWLvyCQozmBp-H9_tl7GQUIGs9lgCw&oe=6912D166



## Kilder
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*