Bersoglisvisur

**Bersoglisvisur** er et skaldekvad laget av Sigvat Tordsson for kong Magnus den gode.

Det er et unikt politisk dikt som Sigvat, i egenskap av oppnevnt talsmann for de norske bøndene, fremførte for kongen. Diktet fikk navnet sitt fra ordet *bersǫgli* i vers 9, som betyr rett eller åpen tale.

Basert på informasjonen i diktet og historiske kilder kan Bersǫglisvisur dateres til omkring 1035-1040, og trolig mer presist til omkring 1038.

## Bakgrunn
Sigvat Tordsson brukte sin posisjon som betrodd skald til å gi kong Magnus den gode direkte kritikk. Diktet ble foranlediget av Magnus' hardhendte behandling av de norske bøndene som hadde deltatt i styrtingen av hans far, kong Olav Haraldsson. Diktet advarer kongen mot å føre borgerkrig, bryte løftene sine til folket, plyndre sine egne undersåtter, og gi bort norsk arvejord til utenlandske grever (*greifum*). Sigvat minner kongen om farens (Olav den helliges) dyder og advarer om at bøndene er misfornøyde og i ferd med å gjøre opprør.

## Versene i Bersoglisvisur
Versene lyder:

* Vers 1: Jeg hører at Sigvat har overtalt kongen fra å føre borgerkrig i sør blant sogningene; jeg skal dra dit hvis vi likevel må kjempe. La oss ta på oss våpen og la oss forsvare hans land med sverd, ivrige; konge, hvor lenge skal man gruble så svært stille over dette?
* Vers 2: Jeg var med kongen som ga gull til sine lojale menn og åtsler til ravnene, gjennom hele livet til den kongen; han vant berømmelse. Jeg så den tapreste hæren falle; kongens sønn ga mange falne krigere til den gråe, skarpsyntе ulven ved hjelp av sverd.
* Vers 3: Jeg fulgte din far vel, den gavmilde kongen, som ønsket mitt selskap; nå er folk glade for freden. Det var ingen åpning i rekkene der jeg sto stolt midt i hans mannskap med mitt sverd; man må gjøre skogen tettere med kvist.
* Vers 4: Magnus, din far gikk med stort mot sammen med sine menn helt gjennom flokken der sjøkrigerne kjempet. Han forsvarte fyrstenes arv heftig, og høymodige hjerter banket hardt ved det; Olav presset seg frem slik.
* Vers 5: Håkon, som falt på Fitjar, ble kalt svært rettferdig, og han straffet fiendtlig plyndring, og folk elsket ham. Senere holdt menn fast på lovene til den vennligste fostersønnen til Adalstein [= Håkon]; bøndene er fortsatt trege med å gi slipp på det de husker.
* Vers 6: Jeg tror at både bønder og jarler visste å velge riktig, fordi de to Olavene brakte beskyttelse til folks eiendommer. Den svært pålitelige arvingen til Harald [= Olav Haraldsson] og sønnen til Tryggve lot de rettferdige lovene bli opprettholdt, som menn mottok fra disse navnebrødrene.
* Vers 7: Unge fyrste, jeg var med deg den høsten da du kom fra øst; herre, du alene kan sikre hele landet; det vil bli hørt. Landets folk trodde da at de hadde fanget den lyse himmelen med hendene når du krevde landene, kongesønn, og var i live.
* Vers 8: Jeg lot Magnus' far [= Olav Haraldsson] høre de skjulte ordene til fyrstens fiender, som mine ører hørte, hvordan de planla svik. Jeg bar hvert budskap med oppriktig hjerte, for jeg forrådte ikke vår lensherre; jeg visste likevel at det var fare.
* Vers 9: Herre, dine rådgivere må ikke bli rasende over min rette tale; den kongelige befaling vil åpne vei for ære, konge. Bøndene hevder at de har andre, dårligere lover, med mindre landets folk lyver, enn du lovet folk tidligere i Ulvesundet.
* Vers 10: Du som styrter tyven [= rettferdig hersker], legg merke til mennenes snakk som nå sprer seg her; hånden må holdes tilbake av moderasjon. Han er en venn som tilbyr en advarsel, men du, som gleder ravnen av varme sårs blod [= kriger], må lytte til hva bøndene vil.
* Vers 11: Hvem egger deg, kampfremmende [= kriger], til å slakte dine undersåtters buskap? Det er frekkhet for en fyrste å gjøre det i sitt eget land. Ingen hadde tidligere rådet en ung hersker på en slik måte; jeg tror dine tropper er lei av plyndring; folk er sinte, konge.
* Vers 12: Trusselen er farlig når alle gråhårede menn, som jeg hører, har tenkt [å gjøre opprør] mot herskeren; det må forebygges på forhånd. Det er ganske dystert når tingsmedlemmer henger med hodet og stikker nesene sine inn i kappene; stillhet har senket seg over dine følgere.
* Vers 13: Hvem egger deg, hevngjerrige herre, til å gå tilbake på dine løfter? Ofte prøver du slanke sverd. En velstående fyrste for folket må være trofast mot sitt ord; det er aldri passende for deg å bryte dine løfter, kampøkende [= kriger].
* Vers 14: De sier alle det samme: 'min herre tilegner seg sine undersåtters arveeiendommer'; stolte bønder gjør opprør. Den mannen som deler ut sin arv til kongens grever i henhold til overilede dommer, vil kalle det ran.
* Vers 15: Slik ber jeg om en rask endring i Olavs sønns [= Magnus'] saker; de sier at den forsiktige mannens ærend må vente til sent på kvelden; alt er herlig mellom oss to. Magnus, vi er velvillige; jeg ønsker å leve og dø med deg, gavmilde; du beskytter Haralds haukeøy [= Norge] med sverdet.
* Vers 16: Olav, som ikke avtok i fyrstelige ærе, lot meg bli forfremmet med ringer; den tjukke herrens eiendeler viste seg varige. Gjennom hele hans levetid bar jeg stadig gullet fra sjøkrigernes sender [= konge] på begge armer, og jeg var sjelden trist.
* Vers 17: Sigvats hjerte vil være der i Hardeknuts hall med mindre den gavmilde kong Magnus tar godt imot skalden. Jeg fulgte fedrene til dem begge; da var jeg fortsatt helt skjeggløs; min tunge brakte meg gull som ungdom.
* Vers 18: La både fattige og velstående nå nyte dine lover, Norges senior [= Magnus], og gi gavmildt; hold dine løfter.

## Oppbygging av kvadet
Versemålet har strofer med åtte linjer, hver linje med seks stavelser, og benytter seg av både allitterasjon og interne rim. I oddetallslinjene brukes skothending (halvrim), mens i partallslinjene brukes aðalhending (helrim). Metrikken og rimene er fullt ut bevart i den norrøne teksten.

Rekkefølgen på versene varierer noe mellom de ulike håndskriftene.

## Referanser